Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, де, з урахуванням уточнень, просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови від 07.07.2016 року №394-КВ про звільнення його з посади генерального директора Комунального підприємства «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради 07 липня 2016 року у звязку з припиненням повноважень посадової особи за п.5 ст.41 КЗпП України; поновити його на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради на умовах, що були встановлені контрактом від 09.11.2007 року з генеральним директором Комунального підприємства «Кременчукводоканал» [PERSON]; визнати таким, що укладений на невизначений строк трудовий договір (контракт) від 09.11.2007 року з генеральним директором КП «Кременчукводоканал» [PERSON] в силу положень ст. 39-1 КЗпП України; стягнути з відповідачів солідарно на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.07.2016 року по день винесення рішення, стягнути з відповідачів солідарно 100000 гривень моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що судовим рішенням його було поновлено на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» з 26.02.2016 року. На виконання вказаного рішення суду, 07.07.2016 року міським головою м. Кременчука було видано розпорядження № 393-КВ про поновлення його на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал». Вказав, що з моменту видачі розпорядження він фактично є поновленим на роботі безстроково. До своїх обовязків він приступив відразу, жодних перешкод йому ніхто не чинив. Він зареєстрував наказ по підприємству та відбув у службове відрядження. 11.07.2016 року він повернувся із службового відрядження та зі ЗМІ і від знайомих дізнався, що міським головою м. Кременчука ще 07.07.2016 року підписано ще одне розпорядження, яким його, нібито, звільнено з посади. Вважає, що відповідачі грубо порушують норми чинного законодавства про працю, оскільки поновивши його на посаді шляхом часткового виконання рішення суду міський голова м. Кременчука того ж дня незаконно видав розпорядження про його звільнення, з текстом якого його не ознайомлювали. Також в силу приписів ст. 39-1 КЗпП України він є таким, що безстроково прийнятий на посаду генерального директора КП «Кременчукводоканал», його контракт є безстроковим. При цьому відповідачі навіть не отримали дозвіл на звільнення від профспілкового комітету, членом якого він є. З огляду на отримання ним трудової книжки відповідачі помилково вважають, що його звільнили і з посад інженера управління та радника гендиректора, які він також обіймав у вказаному комунальному підприємстві. Незаконними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, оскільки він відчуває постійні моральні переживання, порушено його нормальний життєвий устрій, він відчуває хвилювання, нервує, що негативно вплинуло на стан його здоровя. Вважає, що оскільки порушення були допущені усіма відповідачами, середній заробіток та моральна шкода повинні стягуватися з них солідарно. В судове засідання позивач повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представники позивача [PERSON], [PERSON] позов [PERSON] підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у ньому. Міський голова міста Кременчука [PERSON] та представник комунального підприємства «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради до судового засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, письмових заперечень проти позову не надсилали. Представник відповідачів [PERSON] міської ради Полтавської області, виконавчого комітету [PERSON] міської ради Полтавської області [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнав. Суду пояснив, що дійсно 07.07.2016 року [PERSON] розпорядженням міського голови поновлено на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» з 26.02.2016 року на умовах, встановлених контрактом від 09.11.2007 року. Отже, міським головою виконано судове рішення про поновлення позивача на посаді, що підтверджується постановою ДВС про закінчення виконавчого провадження. Цього ж дня розпорядженням міського голови [PERSON] звільнено з посади з 07.07.2016 року у звязку з припиненням повноважень посадової особи за п.5 ст.41 КЗпП України, позивачеві виплачена вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Вважає, що посилання представників позивача на те, що [PERSON] в силу ст. 39-1 КЗпП України є таким, що безстроково прийнятий на посаду і до нього не може застосовуватись п.5 ст. 41 КЗпП України, не заслуговують на увагу, оскільки припинення повноважень посадової особи є самостійною підставою для звільнення працівника й не повязане із строковістю чи безстроковістю контракту. Контракт завжди є строковим трудовим договором, що встановлено ч.3 ст.21 КЗпП України. При цьому звільнення працівника за п.5 ст. 41 КЗпП України не передбачає попереднього погодження з виборним органом, первиною профспілковою організацією, членом якої є працівник. Представник управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету [PERSON] міської ради [PERSON] до судового засідання повторно не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, надіслала суду клопотання про розгляд справи без її участі та письмові заперечення на позов. В запереченнях вказала, що оскільки [PERSON] був посадовою особою, відносно нього можуть бути застосовані положення п.5 ст.41 КЗпП України. Оскільки контракт, що укладався з ним власником, був строковим, після закінчення його дії міським головою правомірно прийнято розпорядження про звільнення позивача з посади гендиректора КП «Кременчукводоканал», а звільнення особи з вказаних підстав не потребує згоди виборного профспілкового органу. Заробітна плата генеральному директору комунального підприємства нараховується за рахунок частки доходу підприємства, а не за рахунок коштів міського бюджету, тому вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу солідарно з усіх відповідачів також не підлягає задоволенню. Вказує, що підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з'ясувавши всі обставини справи, приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON] займав посаду генерального директора комунального підприємства «Кременчукводоканал» з 27.12.2001 року по 23.11.2010 рік. Розпорядженням виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 567-Р від 23.11.2010 року на підставі його заяви [PERSON] звільнено з посади генерального директора КП «Кременчукодоканал» у звязку з переходом на виборну посаду згідно п.5 ст.36 КЗпП України. 24.11.2010 року розпорядженням виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 113К його було призначено на посаду заступника міського голови як такого, що був затверджений на посаду міською радою. Розпорядженням № 26-К від 09.02.2015 року позивача звільнено з обійманої посади заступника міського голови за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Також [PERSON] 21.04.2015 року прийнятий на посаду інженера управління КП «Кременчукводоканал», а з 26.05.2015 року - на посаду радника генерального директора КП «Кременчукводоканал». Вказані факти підтверджуються копією трудової книжки позивача та не заперечуються сторонами. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.07.2016 року, що набрало законної сили, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] міської ради Полтавської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та стягнення моральної шкоди задоволено частково, в тому числі [PERSON] з 26.02.2016 року поновлено на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» на тих же умовах, що були встановлені контрактом від 09.11.2007 року з генеральним директором КП «Кременчукводоканал». Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Письмовими доказами, а саме, копією трудової книжки, копією розпорядження міського голови № 393 К від 07.07.2016 року підтверджується, що на виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.07.2016 року поновлено [PERSON] з 26.02.2016 року на посаді генерального директора комунального підприємства «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради на тих же умовах, що були встановлені контрактом від 09.11.2007 року з генеральним директором КП «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради. Згідно запису № 21 в трудовій книжці [PERSON], позивача розпорядженням міського голови від 07.07.2016 року № 394-КВ звільнено з посади генерального директора комунального підприємства «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради 07.07.2016 року у звязку з припиненням повноважень посадової особи згідно п.5 ст.41 КЗпП України. Суду належним чином засвідчена копія розпорядження № 394-К від 07.07.2016 року надана сторонами не була, клопотань про витребування вказаного розпорядження сторони не заявляли, при цьому судом були розяснені права і обовязки сторін, в тому числі обовязок подання доказів та право витребування доказів, а також розяснені наслідки неподання доказів учасниками процесу. Разом з цим суд бере до уваги, що жоден з представників відповідачів не заперечував факту того, що [PERSON] був звільнений з посади саме розпорядженням міського голови від 07.07.2016 року № 394-КВ з 07.07.2016 року у звязку з припиненням повноважень посадової особи згідно п.5 ст.41 КЗпП України. Суду також не надано і доказів ознайомлення позивача з текстом розпорядження. Суд приходить до висновку, що вказане розпорядження є незаконним та підлягає скасуванню, виходячи з наступного. При вирішенні вказаного спору суд враховує, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування. До повноважень міського голови законом (п.10 ч.4 ст.42 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні») віднесено в тому числі призначення на посади та звільнення з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів. Згідно ч.8 ст.59 вказаного Закону в тому числі міський голова в межах своїх повноважень видає розпорядження. Пунктом 5 частини 1 ст.41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб. Вказаний пункт був доповнений до статті 41 КЗпП України на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" від 13 травня 2014 року, який набрав чинності 1 червня 2014 року. Пункт 5 ч.1 ст.41 КЗпП України характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються. При цьому судом враховується, що метою прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства.\~\~ Також в пункті 9 пояснювальної записки до законопроекту № 4586 від 27 березня 2014 року вказувалося, що проект Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" не стосується соціально-трудової сфери та не потребує узгодження з уповноваженими представниками від всеукраїнських профспілок, їх об'єднань та всеукраїнських об'єднань організацій роботодавців. Крім того, генеральний директор комунального підприємства не є посадовою особою господарського товариства, що також підтверджується і контрактом з генеральним директором КП «Кременчукводоканал» від 09.11.2007 року. Отже, суд вважає, що можливість застосування відповідних правових норм до посадових осіб державних та комунальних закладів прямо суперечить меті та логіці Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів" та приходить до переконання, що вказана правова норма стосується господарських товариств, а, згідно статуту, комунальне підприємство «Кременчукводоканал» не є господарським товариством, при цьому позивач не є спеціальним суб'єктом, щодо якого може бути застосована вказана норма. Крім того, суду позивачем надано копію наказу КП «Кременчукводоканал» від 07.07.2016 року, зареєстрованого по підприємству за № 360, за підписом генерального директора [PERSON], відповідно до п.2 якого з метою належного впорядкування роботи підприємства та з огляду на службову необхідність генеральний директор відбуває в службове відрядження до м. Харків, до ТОВ «Еквік» на термін о закінчення переговорів. Дійсність наказу представником відповідача не ставилася під сумнів. Суд також зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що відбувся факт припинення повноважень. З цих підстав суд приходить до висновку, що розпорядження міського голови від 07.07.2016 року №394-КВ про звільнення [PERSON] з посади генерального директора КП «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради з 07 липня 2016 рокує незаконним та підлягає скасуванню. Також згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених ст. ст. 43 і 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Вільною профспілкою міста Кременчука надано обґрунтовану відмову у розірванні трудового договору за п.5 ст.41 КЗпП з генеральним директором КП «Кременчукводоканал» [PERSON] Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Оскільки суд прийшов до висновку про незаконність звільнення позивача з посади, з метою відновлення його порушених прав слід поновити [PERSON] на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» [PERSON] міської ради на умовах, що були встановлені контрактом від 09.11.2007 року з генеральним директором Комунального підприємства «Кременчукводоканал» [PERSON], з моменту незаконного звільнення, тобто з 07.07.2016 року. Що стосується вимог позивача про визнання таким, що укладений на невизначений строк трудового договору (контракту) від 09.11.2007 року в силу положень ст. 39-1 КЗпП України, суд приходить до переконання, що вони задоволенню не підлягають. Так, згідно ч.3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно ст.39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Відповідно до умов контракту з генеральним директором КП «Кременчукводоканал» від 09.11.2007 року, укладеного між [PERSON] міською радою та [PERSON], яким регулюються трудові відносини сторін, за два місяці до закінчення строку дії контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на інший строк (п.4.6). Пунктом 5.1 контракту визначено, що він діє з 01.01.2008 року до 02.01.2009 року. Як вбачається зі змісту контракту, підписаного сторонами, він є строковим, укладався від імені власника [PERSON] міською радою в особі міського голови [PERSON] та [PERSON], а в подальшому додатковими угодами продовжувався строк його дії. Так, додатковою угодою до контракту з генеральним директором КП «Кременчукводоканал», укладеного 09.11.2007 року, 03.11.2010 року частину 2 преамбули контракту викладено в наступній редакції: [PERSON] призначається на посаду генерального директора КП «Кременчукводоканал» на термін з 03.01.2011 року по 31.12.2015 року, а також продовжено термін дії контракту до вказаної дати. На думку суду відсутні підстави для визнання таким, що укладений на невизначений строк трудового договору (контракту) від 09.11.2007 року, оскільки продовження трудових відносин після спливу строку контракту може мати місце за взаємною згодою сторін трудового договору. Згідно ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 8 лютого 1995 року № 100, встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8, визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Відповідно до абзацу 2,3 пункту 8 Порядку після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді, а середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.10.2012 року № 6-87цс11. Таким чином, при розрахунку середнього заробітку [PERSON] за час вимушеного прогулу з 11.07.2016 року по час винесення рішення суд бере до уваги надану стороною довідку КП «Кременчукводоканал» № 07/5080 від 17.06.2016 року про середній розмір заробітної плати генерального директора КП «Кременчукводоканал» за період з 09.02.2015 року по 22.04.2016 року, та розрахунковий період з 11.07.2016 року по день винесення рішення суду, та приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] міської ради Полтавської області на користь [PERSON] підлягає стягненню сума заробітної плати, яка обчислюється, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 550,37 грн. х 60 роб. днів = 33\~022 грн. 20 коп. Оскільки з трудової книжки вбачається, що позивач [PERSON] не звільнявся з посади радника генерального директора КП «Кременчукводоканал» та з посади інженера управління, що не спростовано в судовому засіданні представником відповідачів, то з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за вказаний час вимушеного прогулу з урахуванням отриманих сум на посаді радника генерального директора КП «Кременчукводоканал» та з урахуванням сум виплаченої вихідної допомоги, виплату якої сторони не заперечували, але відповідних письмових доказів суду не надали. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Позивачем в суді не доведено, що винними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, тому в задоволенні цих вимог також слід відмовити.

Outcome: partial