Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ДП «Чернігівторф», в якому просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки з 23 квітня 2014 року по 20 січня 2015 року в сумі 22232 грн 23 коп., посилаючись на те, що в період з 27 серпня 1991 року по 26 липня 2013 року вона працювала у відповідача на посаді заступника головного бухгалтера філії "Смолинський торфозавод". При звільненні відповідач не виплатив всіх належних позивачці сум, а тому 17 грудня 2013 року за рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області на її користь, за період з 29 липня 2013 року по 17 грудня 2013 року, було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 12405 грн 83 коп., рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 березня 2014 року на її користь було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6264 грн 33 коп. за період з 18 грудня 2013 року по 28 лютого 2014 року, та рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2014 року на її користь було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненніза період з 01 березня 2014 року по 23 квітня 2014 року в сумі 4421 грн 88 коп., однак і на даний час указана заборгованість стороною відповідача не сплачена. У судове засідання позивач не з'явилася, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов не визнає. Відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації. Дослідивши письмові докази у справі, а також архівні справи № 748/2357/13-ц, провадження 2/748/799/13 та № 748/1489/14-ц, провадження № 2/748/443/14, судом встановлено наступне. Позивач працювала у відповідача, звільнена з 26 липня 2013 року згідно п.1 ст.40 КЗпП, у зв'язку зі скороченням посади. Відповідно до положень ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У день звільнення позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі й з нею не було проведено відповідного розрахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2014 року за позовом [PERSON] до ДП "Чернігівторф" про стягнення середнього заробітку за час затримики розрахунку, по цивільній справі № 748/1489/14-ц ( провадження № 2/748/443/14), яке набрало законної сили, встановлені наступні обставини. 12 серпня 2013 року Чернігівським районним судом Чернігівської області було видано судовий наказ, який набрав законної сили, про стягнення з Державного підприємства "Чернігівторф" на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 12685 грн 27 коп. (справа №748/2159/13, провадження №2н/748/79/13). Дана заборгованість ДП "Чернігівторф" була остаточно виплачена [PERSON] 29 квітня 2014 року. 06 вересня 2013 року Чернігівським районним судом Чернігівської області винесено судове рішення по цивільній справі № 748/2357/13-ц (провадження №2/748/799/13), яке набрало законної сили, про стягнення з Державного підприємства "Чернігівторф" на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за липень 2013 року та компенсації за невикористану відпустку в сумі 4534 грн 65 коп., вихідної допомоги в сумі 2401 грн 25 коп. та моральної шкоди в сумі 500 грн. З оглянутої судом цивільної справи № 748/2357/13-ц (провадження № 2/748/799/13) встновлено, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернігівській області Петренко С.В., 20.06.2014 року закінчено виконавче провадження по виконанню судового рішення від 06 вересня 2013 року про стягнення з ДП "Чернігівторф" на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за липень 2013 року та компенсації за не використану відпустку в сумі 4534,65 грн, вихідної допомоги в сумі 2401,25 грн, завданої моральної шкоди в сумі 500 грн, а всього 7435,90 грн.. Отже, остаточний розрахунок по виплатам всіх сум, що належали до виплати [PERSON] в день її звільнення, проведено відповідачем 20 червня 2014 року, про що свідчить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, позивач [PERSON] має право на виплату їй середнього заробітку, відповідно до ст.117 КЗпП України, за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто по 20 червня 2014 року. З Державного підприємства "Чернігівторф" на користь [PERSON] було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 грудня 2013 року за період з 29 липня 2013 року по 17 грудня 2013 року, від 18 березня 2014 року - за період з 18 грудня 2013 року по 28 лютого 2014 року та від 26 травня 2014 року - за період з 01 березня 2014 року по 23 квітня 2014 року (включно). Враховуючи, що рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 травня 2014 року (справа № 748/1489/14-ц, провадження № 2/748/443/14) стягнуто на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 23 квітня 2014 року включно, тому розрахунок середнього заробітку по даній справі слід проводити з 24 квітня 2014 року. Розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] - 122 грн 83 коп., встановлений вищевказаними рішеннями, а тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, доказуваню не підлягає. Час затримки розрахунку за період з 24 квітня 2014 року по 20 червня 2014 року складає 38 робочих днів. Тобто середній заробіток за цей період, без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів, складає 4667 грн 54 коп. (122 грн 83 коп. х 38 робочих днів). За таких підстав, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, за період з 24.04.2014 року по 20.06.2014 року. В іншій частині, позовні вимоги є не обгрунтованими і не грунтуються на вимогах закону, а тому задоволенню не підлягають. Оскільки при подачі позову до суду позивача звільнено від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в доход держави, відповідно до ст. 4 Закону України Про судовий збір.

Outcome: partial