Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

[PERSON] (далі за текстом -позивач) звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" (далі за текстом-відповідач), в якому після уточнення вимог просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку в розмірі 25003,86 грн., моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона працювала в ДП "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" на посаді провідного інженера відділу захисту повітряного басейну. Відповідно до наказу від 10.12.2018 р. № 416-к її звільнено з посади з 17.12.2018 р. за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. При звільненні зі [PERSON] не було проведено розрахунок, внаслідок чого у підприємства перед нею утворилась заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2018 р. по грудень 2018 р. склала 57233,00 грн., яку на час розгляду справи відповідач виплатив. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, позивач вважає, що з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки. Відповідно до розрахунку позивача розмір середнього заробітку за весь період затримки розрахунку становить 25003,86 грн. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача позивач вважає, що їй завдано моральної шкоди, оскільки вона повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та родини. Моральну шкоду позивач оцінює в 30000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку в розмірі 25003,86 грн. та моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. Відповідач по справі направив до суду відзив на позовну заяву, в якій не заперечував проти стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку в сумі 25003,86 грн. Щодо стягнення моральної шкоди зазначив, що в цій частині позовні вимоги не визнає, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження спричинення відповідачем моральної шкоди [PERSON] та розрахунку такої шкоди. Представник відповідача в судовому засіданні надав суду пояснення аналогічні поясненням наданим у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що з 01.02.2011 року [PERSON] працювала в ДП "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" на посаді провідного інженера відділу захисту повітряного басейну, що підтверджується копією трудової книжки позивача. 17.12.2018 року [PERSON] звільнена з вказаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. Відповідач при звільненні [PERSON] не провів з нею розрахунок, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2018 р. по грудень 2018 р., яка склала 57233,00 грн. На час розгляду справи вказана заборгованість сплачена, що підтверджується довідкою відповідача від 14.05.2019 року та не заперечується позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума середнього заробітну за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 25003,86 грн. Враховуючи, що відповідач проти стягнення цієї суми не заперечує, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині вимог. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправних дій відповідача, суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, а тому розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Враховуючи те, що противоправні дії відповідача Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" завдали позивачу фізичних і моральних страждань, які полягають у тому, що позивач повинна була докладати додаткових зусиль для організації свого життя та її родини, тому з урахуванням перенесених моральних та психологічних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану позивача, суд дійшов висновку про стягнення з Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" на користь позивача у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 5 000 гривень. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial