Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

05 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Вимоги позову обґрунтовані тим, що з березня 2011 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач постійно нехтував сімейними цінностями та був ініціатором сварок свідком яких ставала донька, спільних інтересів сторони не мають, в результаті чого, з вересня 2013 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Примирення та збереження шлюбу неможливе. Спорів щодо поділу спільного майна у сторін немає. З вересня 2013 року відповідач не надає допомоги на утримання дитини, досягнення згоди з приводу матеріального утримання дитини з відповідачем неможливе. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 03.03.2011 року було укладено шлюб (а.с. 7). Як убачається з матеріалів справи, сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Сторони тривалий час подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спорів щодо поділу спільного майна та визначення місця проживання дитини на час розгляду справи у сторін немає. У встановлений судом строк для примирення сторони не досягли взаємної згоди щодо збереження сім'ї. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не можливе. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б її інтересам, а тому позов [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини. Дана обставина не оспорюється сторонами у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції "Про захист прав дитини", суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, між 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182, 183 СК України, суд враховуючи матеріальне становище позивача, на утриманні якої знаходиться дитина, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання малолітньої дитини повинен бути встановлений у розмірі 1/ 4 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі для належного утримання та розвитку дитини сторін. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивачем при подачі позовної заяви за вимогою про розірвання шлюбу сплачено судовий збір в сумі 243, 60 грн., який на підставі ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, від сплати якого за вимогою позову про стягнення аліментів позивач була звільнена. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 7, 104, 105, 110, 112, 114-115, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved