Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

[PERSON] звернувся із позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення компенсації завданої моральної шкоди до [PERSON], посилається на те, що 22.03.2017 року [PERSON] зверталася із заявою до Новоукраїнської місцевої прокуратури, яка згодом була надіслана для розгляду до Новоукраїнського ВП ГУНП у Кіровоградській області, в якій зазначала, що на її думку, його дії, як колишнього сільського голови незаконні, а нібито, під час здійснення ним своїх функцій по розпорядженню земельними ділянками, належними місцевій територіальній громаді. Проведеною перевіркою Новоукраїнського ВП ГУНП, згідно відповіді від 31.03.2017 року, у викладених фактах в заяві відповідача, не було виявлено ознак вчинення кримінального правопорушення, а тому підстав для внесення відомостей до ЄРДР не вбачається, перевірка була проведена на підставі ЗУ "Про звернення громадян". Новоукраїнським ВП ГУНП проведено перевірку та ознак кримінального правопорушення не виявлено у зв'язку з чим відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР не були внесені. 24.04.2017 року слідчий суддя Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Новоукраїнка скаргу відповідача, на бездіяльність посадових осіб Новоукраїнського ВП ГУНП у,Кіровоградській області, тобто скарга за фактом перевірки заяви від 22.03.2017 року. За даною скаргою суддею було винесено ухвалу та зобов'язано внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та почати досудове розслідування. 25 квітня 2017 року, під час сесії Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району, Кіровоградської області, громадянка [PERSON], яка являється сільським головою Помічнянської сільської ради, поширила недостовірну інформацію стосовно нього, як колишнього сільського голови Помічнянської сільської ради, а саме поширила недостовірні відомості, що відносно нього, нібито, відкрите кримінальне провадження та при цьому висловлювалась, що він здійснив якусь корупційну схему з питань розподілу земель, що знаходяться на території сільської ради чим поширила недостовірну інформацію стосовно нього, як громадянина та колишньої посадової особи. Також на сесії Помічнянської сільської ради відповідач почала говорити, що вона добилась, що відносно нього «порушили кримінальну справу» та говорила, що він винний у корупційних діяннях, а саме, що під час здійснення мною, як сільським головою, своїх функцій по розпорядженню земельними ділянками, належними місцевій територіальній громаді тобто с. Помічна. Відповідач по справі поширила інформацію, яка є недостовірною, в колективі сільської ради, серед осіб, які були присутні на сесії сільської ради, серед жителів села Помічна Новоукраїнського району і жителів міста Помічна Добровеличківського району. Поширюючи недостовірну інформацію відносно нього як колишнього сільського голови та просто особи, принижуючи його ділову репутацію та людську гідність. Таку ж недостовірну інформацію поширила відповідач й 25.05.2017 року під час громадських слухань у присутності великої кількості мешканців села Помічна Новоукраїнського району. Крім того, принижено його людську гідність як законослухняного громадянина, який чесно і принципово виконує та виконував свої обов'язки перед територіальною громадою села Помічна, а також як посадової особи (колишнього сільського голови), авторитет якого було здобуто багаторічною напруженою працею, великою відповідальністю до будь якої роботи, яку йому доводилося виконувати перед колегами по роботі, мешканцями села. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві, пояснив, що відповідач [PERSON] поширила недостовірну негативну інформацію стосовно нього, перекрутивши зміст ухвали суду, у зв'язку з чим мешканці села сприйняли інформацію як достовірну і вважають, що проти нього порушено кримінальне провадження. Даний факт спричиняє йому моральні страждання, а тому просить зобов'язати відповідача публічно вибачитися за нанесення йому моральної шкоди, визнавши дії відповідача необґрунтованими, безпідставними і неправомірними та спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, а також стягнути моральну компенсацію 10 000 грн. і понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] позов не визнала, надавши суду письмове заперечення, пояснила, що не поширювала недостовірну інформацію, вона являється діючим сільським головою та захищає інтереси мешканців села, з'ясовує законність передачі в оренду громадського саду, вважаючи, що колишній сільський голова [PERSON] неправомірно його розпаював, під час громадських слухань вона зачитувала ухвалу суду, зміст якої не перекручувала, просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні допитувалися свідки як сторони позивача, так і зі сторони відповідача, а саме свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка повідомили, що під час громадських слухань позивач і відповідач емоційно висловлювалися один про одного, відповідач [PERSON] розповідала мешканцям села про порушене кримінальне провадження щодо законності передачі в оренду громадського саду, жителі села висловлювали до позивача [PERSON] претензії та звинувачення у його причетності до цієї події. Згідно протоколу громадських слухань від 25.05.2017 року, предметом виступів учасників були побутові питання села, а також обговорення питання про початок досудового розслідування по факту незаконного розпаювання громадського саду, під час чого було багато негативних висловлювань попередній владі, в т.ч. й стосовно [PERSON] Згідно ухвали Новоукраїнського районного суду від 24.04.2017 року, слідчим суддею ухвалено внести відомості до ЄРДР і розпочати досудове розслідування за фактом можливого вчиненого правопорушення, а не конкретно проти особи [PERSON] Вирішуючи заявлений позов, суд виходить із наступного. Згідно ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу вираження думки і слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право кореспондується із встановленим ст.68 Конституції України обов'язком неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права та свободу, честь і гідність інших людей. Вказаний обов'язок зобов'язує осіб утримуватися від поширення неперевіреної негативної інформації про будь-яку особу. Згідно ст.32 Конституції України, кожна особа має право на судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в своє особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Згідно ст.275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, визначеними законом. Згідно ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушені внаслідок поширення недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у спосіб, в який вона була поширена. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного». У відповідності із Постановою ПВСУ «Про судову практику про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», зазначено, що «негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації». При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно із частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ч.2 ст.302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Згідно статті 47 ЗУ "Про інформацію" порушенням законодавства про інформацію, зокрема, є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь та гідність. Згідно із ч.ч. 1,2 ст.30 ЗУ "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Суд також враховує, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.» Наведено також визначення публічної особи, зроблено посилання на міжнародні документи, що регулюють дане питання (Декларація про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації від 12 лютого 2004 року, Комітет Міністрів Ради Європи; Резолюція 1165 (1998). Таким чином, суд частково погоджується із запереченнями відповідачки про її право надавати оцінку діям позивача, як попереднього сільського голови, ініціювати перевірку законності прийнятих ним рішень, в т.ч. і шляхом звернень до правоохоронних органів, з приводу чого вона має право і поширювати інформацію серед мешканців стосовно таких звернень. Проте, поширення такої інформації повинно бути повним, а не завідомо перекрученим, із метою створити у осіб хибного уявлення. Суд погоджується із тим, що відповідач свідомо надала неповну інформацію про позивача, а саме що відносно нього порушено кримінальне провадження. Через неправильне розуміння іншими особами змісту цієї інформації може бути заподіяна шкода честі та діловій репутації позивача [PERSON], що є неприпустимим. У зв'язку із наведеними обставинами позов слід задовольнити частково, визнавши неповно та перекручено поширену інформацію відповідачкою відносно позивача недостовірною, зобов'язавши її належним чином спростувати у спосіб, аналогічний її поширенню. В той же час підстав для зобов'язання відповідачки публічно вибачитися перед позивачем не вбачається, внаслідок того, що [PERSON] не висловлювала прямих образ в адресу [PERSON] Суд також не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки суду не надані переконливі докази на підтвердження факту її заподіяння, глибини та тривалості душевних страждань, зважаючи на те, що позивач є колишньою публічною особою і повинен бути готовий до більш критичного обговорення своїх вчинків. Судові витрати залишаються за позивачем. Згідно ст.ст. 88,212-215 ЦПК України,

Outcome: partial