Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Адвокат Мігалі Іляна Василівна, яка дії від імені та в інтересах [PERSON] звернулася в суд із позовом до Солотвинської селищної ради Тячівського району, [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання недійсним рішення, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] являється власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з оформленням права власності на земельну ділянку позивач звертався до інженера-землевпорядника з метою проведення кадастрової зйомки та підготовки графічних матеріалів. Після виготовлення технічної документації позивач звернувся до Середньоводянської сільської ради із заявою про погодження меж земельної ділянки без згоди сусіднього землекористувача у зв`язку з відсутностю останнього за місцем проживання. Однак, рішенням сільської ради за №247 від 30.09.2019 позивачу відмовлено у погодженні акту погодження меж земельної ділянки на підставі ст.ст. 158, 160, 161 Земельного кодексу України. 17 серпня 2020 року, позивач, повторно, звертався із заявою до Середньоводянської сільської ради про погодження меж земельної ділянки без згоди сусіднього землекористувача через небажання останнього погодити межу, на яку не отримував ніяку відповідь. Під час погодження технічної документації із землеустрою виявилося, що неможливо присвоїти кадастровий номер на земельну ділянку позивача, у зв`язку з перетином земельної ділянки позивача з ділянкою [PERSON] , кадастровий номер: 2123687001:01:002:0001. На адвокатський запит відділом у Рахівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області надано копію державного акту та технічної документації із землеустрою на ім`я [PERSON] , який оформив право власності на свою земельну ділянку ще у 2007 році. На адвокатський запит архівним відділом Рахівського РДА надано рішення Середньоводянської сільської ради 4 сесії 5 скликання № 18 від 23.12.2006 року на підставі якого був виданий державний акт від 20.03.2007. Вказане рішення Середньоводянської сільської ради від 23.12.2006 №18 та державний акт видані з порушенням вимог чинного законодавства. Площа земельної ділянки, вказана у виданому державному акті та визначеній рішенням сільської ради, не відповідає фактичній площі, оскільки відповідно до цього державного акту частина будинку позивача частково (накладається) розташована на ділянці сусіда - [PERSON] . Виданий державний акт на право власності на земельну ділянку порушує права щодо користування земельною ділянкою на якій розташоване домоволодіння, що перебуває у власності позивача. Самостійно, за згодою [PERSON] , змінити (зменшити) площу земельної ділянки не являється можливим, так як [PERSON] помер, а спадкоємці: дружина, [PERSON] та дочка, [PERSON] не оформили право власності на спадкове майно (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно додається). Наявність реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі (національній кадастровій системи (НКС) за [PERSON] , свідчить про порушення права позивача на свою земельну ділянку, обмеження у праві правомірного очікування щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки таке право є складовою частиною майна та необхідністю звернення до суду із відповідною заявою. Оскільки, [PERSON] набув право власності на земельну ділянку на підставі незаконного рішення Середньоводянської сільської ради від 23.12.2006 №18, тому державний акт на право власності на земельну ділянкусерії ЗК 002803 є також незаконним. Враховуючи той факт, що про державний акт на право власності на земельну ділянку позивач дізнався тільки під час приватизації своєї земельної ділянки у 2020 році, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин, тому його необхідно поновити. На підставі наведеного просила поновити строк звернення до суду. Визнати недійсним та скасувати рішення Середньоводянської сільської ради №18 від 23.12.2006 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 0,1963 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Визнати незаконним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку від 20.03.2007, серія ЗК №002803, загальною площею 0,1963 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), виданий на імя - [PERSON] , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2123687001-0107070800024. Скасувати (видалити) запис про державну реєстрацію земельної ділянки №2123687001-0107070800024 у Державному земельному кадастрі (національній кадастровій системі), кадастровий номер: 2123687001:01:002:0001, загальною площею 0,1963 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] ). Стягнути з відповідачів на користь позивача, витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 квітня 2021 року справу за позовом [PERSON] до Солотвинської селищної ради Тячівського району, [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання недійсним рішення, визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, передано до Рахівського районного суду Закарпатської області, для розгляду за підсудністю. 19.05.2021 справа надійшла до Рахівського районного суду Закарпатської області. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 19.05.2021 справу прийнято до свого провадження. Відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 16.06.2021. Надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у справі Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 24.05.2021 представник позивача, Мігалі Іляна Василівна подала заяву про забезпечення позову. Ухвалою суду від 24.05.2021, заяву представника позивача, адвоката Мігалі І.В. про забезпечення позову - задоволено. До вирішення справи по суті та набуття рішенням суду законної сили, забезпечено цивільний позов, шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,1963 га, з кадастровим номером: 2123687001:01:002:0001, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] , яка належала померлому [PERSON] . Ухвалою суду від 09.08.2021 підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті на 06 грудня 2021 року. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник позивача, адвокат Мігалі І.В. подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та без участі позивача. Вимоги викладені в позовній заяві підтримує та просить їх задовольнити. Крім того просила вирішити питання про відшкодування судових витрат. Представник відповідача, Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився. 04.08.2021 надіслали до суду електронною поштою заяву, в якій позовні вимоги визнають. Просять справу розглянути без участі їх представника. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, рекомендованими листами. Однак останні повернулися з відмітками, що адресати відмовляються від отримання судових повісток. Про причини неявки суд не повідомили. Відзив на позов не подавали. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області у судове засідання не з`явився. 29.06.2021 надіслали до суду письмові поясненння, в яких просили розглянути справу без участі їх представника за наявними матеріалами справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що позивачу, [PERSON] на праві приватної власності належить в цілій частині домоволодіння, що складається з житлового будинку загальною площею 176,36 кв.м., житловою площею 88,31 кв.м. та літньої кухні. що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 24.11.2005, витягом реєстрацію права власності на нерухоме майно №9403142, виданим 23.12.2005 року Рахівським районним бюро технічної інвентаризації та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №36016011 від 07.04.2015. Вказане домоволодіння розміщено на земельній ділянці, площею 0.2044 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (колишня адреса: [ADDRESS] ). Згідно ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об"єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об"єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Отже, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має першочергове право на приватизацію земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , на якій знаходяться належний йому на праві приватної власності житловий будинок та літня кухня, оскільки спірна земельна ділянка, починаючи з 1980 року, знаходиться у його законному користуванні. Судом встановлено, що суміжним власником земельної ділянки з кадастровим номером 2123687001:01:002:0001, площею 0,1963 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] , являвся громадянин [PERSON] . Вказана обставина підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗК №002803 від 20 березня 2007 року. [INFO] громадянин [PERSON] у віці 49 років помер, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 липня 2019 року. Спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , являються відповідачі по справі, його дружина, [PERSON] та дочка [PERSON] . Попередній власник земельної ділянки, [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №18 від 23.12.2006 "Про затвердження проекту землеустрою, щодо впорядкування існуючого землекористування та землеволодіння та затвердження матеріалів тех. документації із землеустрою, що посвідчують право на земельну ділянку". Пред`являючи позов до суду, адвокат Мігалі І.В. посилається на те, що позивач [PERSON] не має можливості виготовити документи про право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок, що належить йому на праві приватної власності, оскільки громадянин [PERSON] у 2007 році оформив право власності на земельну ділянку, площею 0,1963 га, з кадастровим номером: 2123687001:01:002:0001, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по [ADDRESS] . При цьому, п лоща земельної ділянки, вказана у виданому державному акті та визначеній рішенням сільської ради, не відповідає фактичній площі, оскільки відповідно до цього державного акту частина будинку позивача частково (накладається) розташована на ділянці сусіда - [PERSON] . Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що позивач, [PERSON] про існування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК №002803 від 20 березня 2007 року на ім`я [PERSON] дізнався під час приватизації своєї земельної ділянки у 2020 році. Внаслідок цих обставин, суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду для захисту свого порушеного права. Факт накладення земельної ділянки відповідачів [PERSON] та [PERSON] (попередній власник [PERSON] ) на земельну ділянку, яка перебуває у фактичному користуванні позивача, [PERSON] , доведений висновком №157 судової земельно-технічної експертизи від 02 липня 2021 року, проведеної експертом Корчинським Р.Б. Земельний кодекс України гарантує і забезпечує фізичним і юридичним особам рівні умови і способи захисту права власності і права користування на конкретні земельні ділянки. Відповідно до частини другої статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (частина друга статті 152 ЗК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (частина перша статті 319 ЦК України). Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, законодавець чітко встановлює, що саме власник чи користувач земельної ділянки має право вимагати усунення порушень його прав на землю. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.24 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ч.ч.2,3 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст.21 ЦК України). Аналізуючи вище наведені норми закону, суд, вважає, що рішення Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №18 від 23.12.2006 "Про затвердження проекту землеустрою, щодо впорядкування існуючого землекористування та землеволодіння та затвердження матеріалів тех. документації із землеустрою, що посвідчують право на земельну ділянку" необхідно скасувати, як таке, що винесене з порушенням чинного законодавства та порушує право позивача на приватизацію його земельної ділянки. Оскільки [PERSON] набув право власності на земельну ділянку на підставі незаконного рішення Середньоводянської сільської ради від 23.12.2006 №18, тому державний акт на право власності на земельнуділянкусерії ЗК 002803 є також незаконним. Відповідно до ст.1 ЗУ "Про Державний земельний кадастр" (надалі Закон), Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно ст.6 Закону, ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У ч.1 ст.9 Закону зазначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Відповідно до ст.16 Закону, земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. Частиною 10 статті 24 Закону передбачено, що Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач довів, що наявність державної реєстрації земельної ділянки за [PERSON] у Державному земельному кадастрі, яке зареєстроване на підставі незаконних правовстановлюючих документів створює йому перешкоди у приватизації його земельної ділянки. Поряд з цим, відповідачами жодних доказів на протилежне не представлено. Відзив на позов не подано. З урахуванням викладених обставин справи та вимог закону суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. У відповідності до ч.7 ст.158 ЦПК України, у зв`язку із ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 24.05.2021 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У зв`язку із задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідачів: [PERSON] та [PERSON] в користь позивача [PERSON] слід стягнути, порівну, судові витрати понесені позивачем під час розгляду справи.

Outcome: approved