Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору № HEH0SK00000008 від 06 лютого 2004 року ПАТ КБ „ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 10000 грн., зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,10 % в день, з кінцевим строком повернення до 06 лютого 2006 року. Відповідач [PERSON] не виконав свої договірні зобов'язання щодо своєчасної сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого в нього виникла заборгованість: по відсоткам за користування кредитом - в сумі 12592,83 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - в сумі 49867,74 грн., всього - 62460,57 грн. На підставі викладеного, позивач ПАТ КБ „ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 62460,57 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 624,61 грн. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ „ПриватБанк" чотири рази не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: двічі (23 квітня 2015 року та 06 травня 2015 року) представник позивача не повідомив причин своєї неявки, двічі (15 квітня 2015 року та 26 травня 2015 року) представник позивача Реуцька І.О. своїми заявами просила відкласти розгляд справи з різних причин (участь в розгляді іншої справи та хвороба), але жодного разу не надала документів на підтвердження наявності поважних причин своєї неявки. За таких обставин суд, вислухавши думку відповідача, вважає можливим визнати причини неявки представника позивача ПАТ КБ „ПриватБанк" неповажними. Разом з тим, оскільки в матеріалах цивільної справи є заява представника позивача ПАТ КБ „ПриватБанк" Реуцької І.О. про розгляд справи за її відсутності (л/с 61), тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача ПАТ КБ „ПриватБанк", на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечив та пояснив, що відповідно до умов кредитного договору № HEH0SK00000008 від 06 лютого 2004 року він отримав в ПАТ КБ „ПриватБанк" кредит в розмірі 10000 грн., зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,10 % в день, з кінцевим строком повернення до 06 лютого 2006 року. Він не виконав свої договірні зобов'язання, внаслідок чого в нього виникла прострочена кредитна заборгованість. Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 07 травня 2007 року з нього було стягнено заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 10687,45 грн., судове рішення було звернене до примусового виконання. Постановою старшого державного виконавця ДВС Горностаївського РУЮ Херсонської області від 10 листопада 2010 року виконавче провадження з примусового виконання судового рішення було закрите, у зв'язку з виконанням боргового зобов'язання. За таких обставин він вважає, що повністю виконав свої зобов'язання перед банком. З того часу він більше не здійснював ніяких платежів за кредитним договором. Крім того, заявляє про застосування позовної давності, так як позивач пропустив трирічний строк позовної давності за вимогою про повернення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення відповідача, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Відповідно до умов кредитного договору № HEH0SK00000008 від 06 лютого 2004 року (л/с 4) ПАТ КБ „ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 10000 грн., зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,10 % в день, з кінцевим строком повернення до 06 лютого 2006 року. Відповідно до вимог п.1.1 кредитного договору - погашення кредитної заборгованості здійснюється шляхом щомісячного надання позичальником банку грошових коштів в сумі не менше 593 грн., не пізніше 06 числа кожного місяця. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З квітня місяця 2005 року відповідач [PERSON] не виконував свої договірні зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого в нього виникла прострочена кредитна заборгованість. Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 07 травня 2007 року (л/с 127), ухваленим в цивільній справі № 2-105/2007, з [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк" стягнуто заборгованість за кредитним договором № HEH0SK00000008 від 06 лютого 2004 року: по кредиту - в сумі 4873,21 грн., по відсоткам за користування кредитом - в сумі 4492,42 грн., пеню за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань - в сумі 1321,82 грн., всього - 10687,45 грн. Судове рішення набрало законної сили та було звернене до примусового виконання. Постановою старшого державного виконавця ДВС Горностаївського РУЮ Херсонської області від 10 листопада 2010 року (л/с 83) виконавче провадження з примусового виконання судового рішення було закрите, у зв'язку з повним виконанням боржником [PERSON] свого боргового зобов'язання. Після виконання судового рішення у відповідача [PERSON] залишилась заборгованість за кредитним договором: по відсоткам за користування кредитом - в сумі 12592,83 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - в сумі 49867,74 грн., всього - 62460,57 грн. З банківського розрахунку заборгованості (л/с 3) вбачається, що заборгованість за кредитним договором в сумі 62460,57 грн. не була включена до предмету спору в цивільній справі № 2-105/2007, а тому судове рішення з даного приводу не ухвалювалось. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог п.3.4 кредитного договору - у випадку несвоєчасної сплати заборгованості по відсоткам банк має право нарахувати, а позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,15 % від суми непогашеної заборгованості за кожний день прострочки. Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За таких обставин суд приходить до висновку, що ПАТ КБ „ПриватБанк", як кредитодавець, має право вимагати від відповідача [PERSON], як позичальника, який прострочив виконання зобов'язань, сплати відсотків за користування кредитом, а також сплати інших платежів згідно умов кредитного договору та вимог цивільного законодавства. Разом з тим, згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за кредитним договором, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14, яка за приписами ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Умовами кредитного договору від 06 лютого 2004 року, укладеного між сторонами, визначено, що кредит було надано на строк 24 місяці, з кінцевим терміном повернення та сплати всіх платежів до 06 лютого 2006 року. З розрахунку ПАТ КБ „ПриватБанк" (л/с 3) вбачається, що останній добровільний платіж відповідачем [PERSON] було здійснено в березні місяці 2005 року. Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 07 травня 2007 року, яке набрало законної сили, було перервано строк позовної давності в порядку, передбаченому ч.2 ст.264 ЦК України, після чого перебіг позовної давності почався заново. З того часу відповідач [PERSON] більше не здійснював ніяких платежів за кредитним договором. Про факт невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору позивачеві ПАТ КБ „ПриватБанк" було достовірно відомо. Суд вважає необхідним звернути увагу на те, що із розрахунку ПАТ КБ „ПриватБанк" (л/с 3) вбачається, що в період після закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню судового рішення (10 листопада 2010 року) по 06 січня 2012 року банком були направлені на погашення пені, нарахованої за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань, грошові кошти в сумі 439,33 грн. Проте, в судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що після ухвалення судового рішення від 07 травня 2007 року ніяких добровільних платежів на погашення кредитної заборгованості він не здійснював, природа коштів, направлених банком на погашення пені, є невідомою. За таких обставин суд вважає, що сплата пені в сумі 439,33 грн. не являється дією, яка б свідчила про визнання відповідачем [PERSON] свого боргу, а тому не є підставою для переривання перебігу позовної давності за кредитним договором. Таким чином, суд робить висновок, що позивач ПАТ КБ „ПриватБанк", звернувшись до суду з позовом лише 22 жовтня 2014 року, пропустив строк позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № HEH0SK00000008 від 06 лютого 2004 року (як стосовно основних вимог, так і стосовно додаткових вимог, нарахованих поза межами позовної давності до основної вимоги). При цьому, відповідач [PERSON] в ході розгляду справи заявив про застосування позовної давності, а позивач ПАТ КБ „ПриватБанк" не заявляв клопотання про поновлення строку давності. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ПАТ КБ „ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № HEH0SK00000008 від 06 лютого 2004 року задоволенню не підлягає, у зв'язку із спливом позовної давності. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача ПАТ КБ „ПриватБанк" відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed