Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22 червня 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 212. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що вони знаходяться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22 червня 2012 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось, з причин різності характерів та вподобань, втрачено почуття поваги та любові один до одного. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення вона не згодна, тому просила розірвати шлюб. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, повідомлялась про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надала суду заяву, з якої вбачається, що позивач просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій зазначає, що позовну заяву отримав, проти розірвання шлюбу заперечує, просив шлюб не розривати. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 09 серпня 2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 14.08.2019 [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, примирення не можливо. 22.08.2019 [PERSON] надав до суду заяву про відкладення підготовчого судового засідання та надання йому часу для надання відзиву на позовну заяву. 29.08.2019 [PERSON] подав до суду відзив на позов про розірвання шлюбу, згідно якому позов про розірвання шлюбу вважає не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки в позовній заяві позивач [PERSON] посилається, що 22 червня 2012 року вона вступила в шлюб з відповідачем. Від шлюбу народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Вказані дані, зазначає відповідач, є об`єктивними та відповідають дійсності. Крім того відповідач вказує, що шлюб було укладено 22 червня 2012 року на ґрунті щирої та взаємної любові, поваги та взаєморозуміння один до одного. Через два роки, [INFO] народилась дитина дочка [PERSON] , яку з нетерпінням та радістю чекали. Після народження дочки дружина [PERSON] знаходилась у відпустці по догляду за дитиною на протязі 3-х років, він працював на декількох роботах, заробляв кошти для утримання сім"ї. Незважаючи на свою зайнятість на роботі, він завжди знаходив час для сім"ї, допомагав дружині доглядати за немовлям. Фактично, в нічний час, коли донька потребувала, він пробуджувався та піклувався за дитиною, змінював гігієнічні засоби, коли треба кормив, напоював, та заколихував дитину. Крім цього, саме займався домашнім господарством, купував продукти харчування, готував їжу для сім"ї в межах своїх можливостей, прибирав у квартирі, мив посуд. Весь цей час вони проживали в квартирі за адресою [ADDRESS] , власником якої є його мати [PERSON] . На початку липня 2018 року [PERSON] вирішила поїхати разом із дочкою до місця проживання своєї матері на тимчасово окуповану територію України в Донецьку область з метою погостювати строком не більше 2-х місяців. З цією метою 5 липня 2019 року він видав нотаріально посвідчену заяву, якою надавав їй згоду на виїзд та зворотній в"їзд разом з дитиною. Приблизно 11 липня 2019 року дружина разом з донькою виїхала до місця проживання своєї матері на тимчасово окуповану територію України в Донецьку область. Через два місяці, вона не повернулась, а почала звати його на тимчасово окуповану територію України в Донецьку область. В вересні 2018 року, фактично ризикуючи життям, він поїхав до своєї сім`ї на тимчасово окуповану територію України в Донецьку область, знаходився там близько тижня, проживав разом з дружиною, були звичайні сімейні стосунки, він вмовляв дружину повернутися разом з дитиною до Харкова. Однак, порозуміння не знайшов, та сам повернувся до Харкова . Після цього, дружина в телефонному спілкуванні стала поступово повідомляти мене, що її почуття до нього втрачені, що спільне життя не склалось. Пізніше, через якийсь час дружина в спілкуванні по телефону стала демонструвати своє небажання розмовляти, під будь-яким приводом відмовляла в спілкуванні по телефону з донькою. Крім того відповідач зазначив, що твердо впевнений в тому, що подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу можливе, відповідає їхнім інтересам та інтересам малолітньої дитини. [PERSON] також зазначає, що обставини, на які посилається [PERSON] , а саме "в період спільного проживання систематично та постійно виникали конфлікти та сварки, в тому числі в присутності дитини, що негативно впливатиме на її виховання та розвиток" не відповідають дійсності, не підтверджені та не можуть бути підтверджені ніякими доказами. 18.09.2019 [PERSON] до суду повторно надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, примирення не можливо. 13.09.2019 стороною відповідача через канцелярію суду надано клопотання про надання строку для примирення, в обгрунтування якої відповідач заперечував проти задоволення позову та просив суд надати строк для примирення, оскільки вважає за можливо зберегти родину, на утримання мають неповнолітню дитину, яка є єдиною у обох сторін. Він дуже любить свою сім*ю та вважає що можна її зберегти. 11.11.2019 [PERSON] до суду надала заяву, якою заперечувала проти строку на примирення, позовні вимоги підтримала та вказала, що примирення не можливе. Ухвалою суду від 03.12.2019 сторонам надано строк для примирення у вигляді двох місяців. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків від 3 лютого 2020 року в задоволенні клопотання про повторне надання строку на примирення відмовлено, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 28.02.2020 [PERSON] до суду повторно надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, примирення не можливо. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 червня 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 212(свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане повторно 6 серпня 2019 року). Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27 серпня 2014 року). Батьками є сторони по справі. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. У ході судового розгляду встановлено, що шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Позивач вважає, що збереження родини не є можливим, на примирення вона не згодна, строк наданий на примирення позитивних результатів не дав.. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї за неможливе. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Суд, з`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню. За письмовою заявою позивача, суд зазначає про вибір прізвища позивача, яка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставівикладеного,

Outcome: approved