Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачів, просить визнати недійсними укладені з відповідачами договори №010273 від 17.07.2014 та №010273 від 17.07.2014 з підстав, передбачених ст. ст.215, 230 ЦК України, стягнути з ПП "Лав Ласс" збитки в розмірі 2 000 грн. та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 17.07.2014 вона з відповідачами уклала договори про надання інформаційних послуг та безвідсоткової позики, відповідно до умов яких вона внесла до Фонду учасників програми "РеалКредитФінанс" щомісячний платіж у розмірі 2 000 грн. з метою отримання кредиту в розмірі 40 000 грн. При цьому, вважає, що умови оспорюваних договорів є несправедливими та непрозорими, внаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, і відповідачі здійснюють нечесну підприємницьку практику, оскільки фонди формуються за рахунок інших осіб, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми. За вказаних обставин вважає, що згадані правочини були вчинені відповідачами під впливом обману. Крім того позивач посилається на те, що відповідачі всупереч вимогам ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів", не надали їй інформацію про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, що свідчить на думку позивача, про порушення її прав як споживача фінансових послуг. Також зазначає про те, що їй не було надано документів, підтверджуючих повноваження [PERSON], яка підписала означені договори. У зв'язку з чим, позивач 04.08.2014 звернулась до ПП "Лав Ласс" з вимогою розірвати договір та повернути їй сплачені нею по договору грошові кошти, однак вказані кошти повернуті не були. Крім того позивач зазначає, що протиправною поведінкою ПП "Лав Ласс" їй завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях і яку вона оцінює у 2 000 грн. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини та доводи, просив позов задовольнити. Відповідачі неодноразово повідомлялися судом про час та місце розгляду справи, разом з цим повідомлення суду повернулись неврученими з відміткою пошти за закінченням терміну зберігання /а.с.48-49, 60-61/. За вказаних обставин, суд на підставі ст. 169, ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень представника позивача, визнавши причини неявки відповідачів, які не направили до суду своїх уповноважених представників, неповажними, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідачів, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. На підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів судом встановлено наступні обставини. 17.07.20014 між [PERSON] (позивач по справі) та ПП "Лав Ласс" (відповідач по справі), в особі [PERSON], яка діє на підставі Довіреності №30 від 10.05.2014 було укладено договір №010273 про надання послуг, предметом якого є надання інформаційних, консультаційних послуг та послуг з пошуку інформації. (а.с.6) Відповідно до п.2.1 Договору вартість вказаних послуг складає 2 000 грн. На виконання п. 2.2 Договору позивач здійснила оплату означених послуг у розмірі 2 000 грн., що підтверджується квитанцією від 17.07.2014 №12130.229.1.(а.с.11) 17.07.2014 між ПП "Славія Люкс" (відповідач по справі), в особі [PERSON], яка діє на підставі Довіреності №30 від 10.05.2014 та [PERSON] (позивач по справі) було укладено договір №010273, предметом якого є надання Учасникам безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку №1 до даного Договору за рахунок коштів Фонду Учасників. Придбання будь-якого товару на користь учасника за рахунок Фонду Учасників за умовами даного Договору є неможливе. (а.с.7-9) Відповідно до п.1.3 ст.1 Договору Учасник доручив Підприємству використовувати суми платежів для формування Фонду Учасників та його розподілу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач просить визнати недійсними договора з тих підстав, що умови оспорюваних договорів є несправедливими, вказані договора були вчинені під впливом обману. Разом з цим, суд не може погодитись з такими позовними вимогами, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину в момент його вчинення ЦК України, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається зі змісту вищезазначеного Договору про надання послуг позивача було поінформовано про всі його істотні умови, спосіб та вартість предмета послуг, строк тощо, що підтверджується підписом позивача на договорі, й позивач засвідчила, що зміст умов Договору їй зрозумілий. За таких обставин, власні дії позивача, що виразилися у підписанні договору про надання послуг та здійсненні напису щодо ознайомлення з його умовами і відсутністю претензій, являється підтвердженням ознайомлення позивача зі змістом укладеної нею угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цією угодою. Виходячи з цього, позивач не заперечує вільного волевиявлення та його вільної згоди щодо всіх умов даного договору на момент його укладення та протягом його виконання. Таким чином, при підписанні договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Разом з тим, з наданої позивачем копії Договору №010273 від 17.07.2014, укладеного між позивачем та ПП «Славія Люкс» та за відсутності Додатку №1 до цього Договору, який є невід'ємною частиною Договору не можливо встановити невідповідність його умов вимогам чинного законодавства, на що посилається у своєму позові позивач. Таким чином твердження позивача про невідповідність умов вказаного договору вимогам чинного законодавства суд вважає безпідставними та необгрунтованими. По суті доводів позивача щодо несправедливих умов оспорюваних договорів та використання відповідачами нечесної підприємницької практики, що свідчить, на думку позивача, про наявність підстав згідно ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" для визнання недійсними правочини суд зазначає наступне. Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. З аналізу норми ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, позивачем не наведено наявність несправедливих умов згідно ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", а також наявність дій, що вводять позивача в оману, виходячи з положень оспорюваних договорів і такі умови у спірних договорах відсутні. Відтак відсутні підстави згідно ч.ч.5,6 ст.18, ч.6 ст.19 вказаного Закону для визнання договорів недійсними. Інших обставин, які могли б бути підставою для визнання недійсним вказаного договору представником позивачеа в судовому засіданні наведено не було. Посилання позивача на наявність умов, які на думку позивача, є несправедливими не узгоджуються з положеннями означеного Договору, фактично ґрунтуються на власний розсуд та суб'єктивному тлумаченні положень цього Договору та ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин вважається недійсним. Крім того, відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.20 постанови від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Проте, заявляючи вимоги про визнання договорів недійсними як таких, що були укладені під впливом обману, позивач не надала суду достатніх доказів того, що в момент вчинення вказаних правочинів представники відповідачів навмисно ввели її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочинів. Твердження позивача про відсутність у відповідачів на момент укладення оспорюваних договорів документів, підтверджуючих повноваження [PERSON] судом не приймаються до уваги, оскільки само по собі надання цих документів стороні договору законом не вимагається. Даних та доказів, які б свідчили, що позивач зверталась до відповідача про необхідність надання їй документів, підтверджуючих повноваження [PERSON] суду не надано і такого судом не встановлено. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсними вказаних договорів. Відтак позов в цій частині задоволенню не підлягає. Оскільки вимоги про стягнення збитків є похідними від вимог про визнання договору недійсним, позов в цій частині також задоволенню не підлягає. Крім того, оскільки протягом розгляду справи не встановлено порушення прав позивача діями відповідачів, вимоги про стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати стягненню не підлягають. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed