Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач 09.07.2019 року звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №5212 виданий 05.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про стягнення з неї на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 17373,54 грн заборгованості за кредитним договором та 500 грн. плати за вчинення цього виконавчого напису. В обґрунтування позову зазначила, що будь-яких боргових зобов`язань перед ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» в тому числі таких, що носять безспірний характер, тому вважає, що нотаріусу не були подані документи передбачені законодавством та розмір заборгованості не є безспірним. Крім того, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.07.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.07.2019 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову - зупинено стягнення за виконавчим листом №5212 вчиненим 05.03.2019 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.11.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 05.12.2019 року задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції Представником позивача подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином причини неявки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. в судове засідання не з`явилась про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 05 березня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] , яка є боржником за Кредитним договором №300730026101 від 03.11.2016 року, укладеним між нею та ПАТ «Перший Український міжнародний банк». Строк платежу за Кредитним договором №300730026101 від 03.11.2016 року настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості провадиться за період з 27.02.2018 року по 27.02.2019 року. Сума заборгованості складає 17373,54 грн. в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5858,67 грн; прострочена заборгованість за комісією - 5723,47 грн., прострочена заборгованість за процентами - 0,22 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн., строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн., строкова заборгованість за процентами - 0,00 грн., неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі становить 5791,18 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ "Перший Український міжнародний банк" складає 17873,54 грн. Вказаний виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за №5212 (арк. справи 14). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. 17.04.2019 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату [PERSON] в ході примусового виконання виконавчого напису №5212 виданого 05.03.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 17873,54 грн. Згідно з відомостями наданими ПФУ, ДФС встановлено, що боржник - [PERSON] отримує дохід від ТОВ «Верен» (арк. справи 10). З наданих приватним нотаріусом позивачеві документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, вбачається, що для вчинення виконавчого напису банком надано заяву №300730026101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та виписка з рахунка із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення. З вказаної виписки неможливо встановити чи є заборгованість за кредитним договором дійсно простроченою, не відображено тіло кредиту, відсотки, пеня, тощо, а зазначена прострочена заборгованість не свідчить про безспірність заборгованості, окрім того неможливо встановити коли у Банку виникло право вимоги до Позичальника (арк. справи 27). 17.01.2018 р. за вих. №339 ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" направлено на адресу [PERSON] повідомлення про порушення основного зобов`язання, за яким повідомлено, що борг за наданим кредитом станом на 17.01.2018 р. складає 17373,54 грн. Роз`яснено, що у разі не виконання вищевказаної вимоги банк застосує заходи примусового позасудового стягнення заборгованості, зокрема шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса (арк. справи 29). Згідно реєстру поштових відправлень, вказана вимога направлена на адресу [PERSON] (арк. справи 30). Згідно довідки про доходи виданої ТОВ «Верен» вбачається, що [PERSON] працює у ТОВ «Верен» та займає посаду оператора заправних станцій 3 розряду, з її заробітної плати за виконавчим листом здійснюються стягнення на користь АТ «ПУМБ» та ПВ Вольф Т.Л. (арк. справи 31). Відповідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п.1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п.1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п.19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат`у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Отже, на думку суду, у даному випадку, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не надано належних доказів безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, доказів, що заявлена сума в межах строку позовної давності, чим порушено норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Розподіл судових витрат суд здійснює за приписами ст. 141 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) 3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved