Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

10.11.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої хронічним професійним захворюванням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила наступне. З ПАТ «Запоріжсталь» перебувала в трудових відносинах з 25.02.1981 року по 20.12.2012 року. 31.01.2013 року актом розслідування хронічного професійного захворювання їй був поставлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень 1-2 ст. (токсикоз-пиловий бронхіт 1-2 ст., емфізема легенів 1-2 ст.). Професійне захворювання виникло внаслідок наявності на робочому місті: концентрації марганцю оксидів 0,09 - 0,4 мг/м3 (ПДК - 0,3 мг/ м3); вуглець оксиду 4,0- 19,7 мг/м3 (ПДК- 20.0 мг/м3 ); залізного агломерату 202,0 мг/м3 (ПДК - 4,0 мг/ м3); кремнію діоксиду кристалічного 6,9 - 426,3 мг/ м3 (ПДК - 20.0 мг/ м3). Згідно з актом МСЕК від 11.02.2013 року, вона втратила професійну працездатність на 30 % та їй встановлена третя група інвалідності. Хворобою та втратою професійної працездатності їй заподіяна моральна шкода, тому що вона постійно відчуває фізичний біль, вона часто прокидається вночі через кашель та задишку, через хворобу вимушена тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити численні медичні огляди, приймати лікарські препарати, не може вести повноцінний образ життя, у неї виникають постійні складнощі у звязку із загальною слабкістю, втомою, сильним першінням в горлі. Вона постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, що негативно позначається на її душевному стані. Просить суд стягнути з відповідача спричинену йому моральну шкоду в розмірі 30000 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, просила суд задовольнити вимоги з підстав, які викладені в заяві. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, надавши письмові заперечення. В судовому засіданні пояснивши, що позивачка була ознайомлена з умовами праці, усвідомлюючи наявність шкідливих умов праці, продовжувала працювати під їх впливом, при цьому була забезпечена належним спеціальним одягом та засобами індивідуального захисту. Під час проходження щорічних медичних оглядів позивачка визнавалася придатною до виконання робіт за основною професією. Таким чином вина підприємства в спричиненні моральної шкоди відсутня. Крім того, позивачем не доведені належними доказами фактори, необхідні для підтвердження моральних страждань. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом установлено, що з ПАТ «Запоріжсталь» [PERSON] перебувала в трудових відносинах з 25.02.1981 року по 20.12.2012 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 5-7). Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 29.01.2013 року позивачу був поставлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень 1-2 ст. (токсикоз-пиловий бронхіт 1-2 ст., емфізема легенів 1-2 ст.). Професійне захворювання виникло внаслідок наявності на робочому місті: концентрації марганцю оксидів 0,09 - 0,4 мг/м3 (ПДК - 0,3 мг/ м3); вуглець оксиду 4,0- 19,7 мг/м3 (ПДК- 20.0 мг/м3 ); залізного агломерату 202,0 мг/м3 (ПДК - 4,0 мг/ м3); кремнію діоксиду кристалічного 6,9 - 426,3 мг/ м3 (ПДК - 20.0 мг/ м3) (а.с. 8-9). Відповідно до довідки МСЕК [PERSON] вперше було встановлено 30 % втрати працездатності 11.02.2013 року, встановлена третя група інвалідності. (а.с. 10) За результатами висновку останнього обстеження Медико-соціальної експертної комісії від 27.01.2015 року ступінь втрати професійної працездатності та група інвалідності не змінилися (а.с. 11). У звязку з професійним захворюванням [PERSON] періодично проходить лікування, що підтверджується наданими позивачем медичними документами ( а.с. 16-31). Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушена тривалий час знаходитись на лікарняному, у зв'язку із чим було порушено її нормальні життєві зв'язки. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004, ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Згідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, а тому посилання представника відповідача на те, що позивач фактично погодилась і свідомо продовжувала працювати в шкідливих умовах, є неприйнятними. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного\~\~Суду України від 25 травня 2001 року), згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Однак, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з п. 27 ст. 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності" у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їхніх сімей. Крім того, із Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до положень Закону України від 23\~\~лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".\~\~\~\~ Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст. 1167, 1168 ЦК України. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач змушена тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, вона постійно відчуває фізичний біль, не може вести звичайний та повноцінний спосіб життя, чим порушений звичайний ритм її життя. Отримане позивачем професійне захворювання призвело до її моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків, до позбавлення можливості реалізувати свої звички та бажання. Відповідно до ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення. За таких обставин, беручи до уваги конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності, характер отриманих позивачем захворювань і повязані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, виходячи із збалансованості інтересів сторін, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 12000 грн. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то такий на користь держави має бути стягнути з відповідача у сумі 487,20 грн.

Outcome: partial