Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

З позову [PERSON] вбачається, що 31.10.2012 році між ним та ТОВ " Украгросток " був украдений договір оренди земельної ділянки площею 2.81 га, що розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, яка належить йому на підставі державного акту серії [NUMBER], строком на 5 років. Відповідно до інформації з державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку право власності на дану земельну ділянку зареєстровано реєстраційною службою Зіньківського районного управління юстиції Полтавської області 06.11.2013 року за № 3254678. Право оренди землі за відповідачем зареєстровано в державному реєстрі про право власності та речові права на земельну ділянку реєстраційною службою Зіньківського районного управління юстиції Полтавської області 27.11.2013 року за № 3671052. У листопаді 2017 року позивачу стало відомо, що відповідачем на підставі додаткової угоди про внесення змін і доповнень до договору оренди землі від 31.10.2012 року від 04.08.2016 року було внесено зміни до договору оренди землі в тому числі у частині строку його дії та термін дії за даною додатковою угодою продовжено до 31.10.2024 року. Позивач стверджував, що згоди на укладення додаткової угоди він не надавав, не підписував її і йому невідомо чий підпис стоїть біля прізвища [PERSON] в пункті 'підписи сторін'. Оскільки врегулювати спір в досудовому порядку не можливо, тому позивач звернувся з позовом до суду в якому просив суд, визнати недійсною додаткову угоду про внесення змін і доповнень до договору оренди землі від 31.10.2012 року від 04.08.2016 року укладеної між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю "Украгросток", скасувати запис про державну реєстрацію підстави виникнення іншого речового права, а саме: додаткову угоду про внесення змін і доповнень до договору оренди землі від 31.10.2012 року серія та номер б/н, виданий 04.08.2016 року видавник: товариство з обмеженою відповідальністю "Украгросток" , номер запису про інше речове право 3671052, об'єкт земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа 2.8131 га, кадастровий номер [NUMBER] зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю "Украгросток" передати [PERSON] земельну ділянку площею 2.8131 га, кадастровий номер [NUMBER] якою [PERSON] володіє підставі державного акту серії [NUMBER] від 19.12.2001 року та стягнути судовий збір. Ухвалою суду від 29.03.2018 року відкрито провадження по справі ( а.с.23). Ухвалою суду від 05.05.2018 року призначено по справі судовий розгляд ( а.с.69). Ухвалою суду від 25.06.2018 року призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу на час проведення експертизи провадження по справі зупинено (а.с.81). Ухвалою суду від 27.11.2018 року поновлено провадження по справі (а.с.114). В судове засідання учасники справи не з'явились від позивача [PERSON] та його представника за довіреністю [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутність позовні вимоги підтримали в повному обсязі, представник відповідача ТОВ «Украгросток» за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явилась, належним чином повідомлена (а.с.113), про причину неявки суд не повідомила, надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON].(а.с.29-33). Суд, вирішив за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України. Суд, прийнявши до уваги заяви позивача [PERSON] та його представника за довіреністю [PERSON], оглянувши в судовому засіданні оригінал додаткової угоди від 04.08.2016 року до договору оренди земельної ділянки, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні - це певна річ (об'єкт), щодо якої виник спір. Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивачу на праві власності відповідно до державного акту серії [NUMBER] належить земельна ділянка площею 2.81 га, що розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області ( а.с.6). 31.10. 2012 році [PERSON] уклав з ТОВ "Украгросток " договір оренди землі ( а.с.11-13), а саме земельної ділянки площею 2.81 га, що розташована на території Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, яка належить йому на підставі державного акту серії [NUMBER], строком на 5 років. Відповідно до інформації з державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку право власності на дану земельну ділянку зареєстровано реєстраційною службою Зіньківського районного управління юстиції Полтавської області 06.11.1013 року за № 3254678 ( а.с.7). Строк дії договору становить 5 років з моменту набрання ним чинності. Відповідно до п.21 договору після припинення дії договору орендар, повертає орендодавцеві земельну ділянку в стані, не гіршому порівняно з тим у якому він її одержав в оренду. Згідно ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ст.13 вказаного закону України договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За ст.16 - укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Ст. 17 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Згідно ст. 18 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Стаття 14 Закону України "Про оренду землі" визначає, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Форма Типового Договору оренди землі затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 року № 220. При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які саме повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5,6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] відповідно до акту прийому - передачі земельної ділянки передав в оренду ТОВ "Украгросток " свою земельну ділянку. ТОВ "Украгросток " за користування земельною ділянкою вносило [PERSON] орендну плату у розмірах передбачених в додатку до договору оренди землі, що підтверджується довідкою - розрахунком. У листопаді 2017 року позивачу стало відомо, що відповідачем на підставі додаткової угоди про внесення змін і доповнень до договору оренди землі від 31.10.2012 року від 04.08.2016 року було внесено зміни до договору оренди землі в тому числі у частині строку його дії та термін дії за даною додатковою угодою продовжено до 31.10.2024 року. [PERSON] стверджував, що не підписував ніяких документів і до нього не звертався відповідач ТОВ "Украгросток " з метою продовжити дію договору. Відповідно до клопотання представника позивача та вимог ст.103 ЦПК судом була призначена судова почеркознавча експертиза. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 15093/15094/18-32 від 08.10.2018 року проведеної експертом Київського науково дослідного інституту судових експертиз підпис від імені [PERSON] у додатковій угоді про внесення змін і доповнень від 04.08.2016 року до договору оренди землі від 31.10.2012 року, який міститься в розділі "Орендодавець" у рядку [PERSON] виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 86-89). Позивач вважає, що ТОВ "Украгросток " порушило його законні права та інтереси не надавши йому для підпису додаткову угоду до договору оренди зазначеної вище земельної ділянки, але здійснивши державну реєстрацію додаткової угоди з відповідним підписом у додатковій угоді. Походження підпису орендодавця, що містить зазначена додаткова угода, позивачу невідомий, як і не відомі обставини про час її складання та особу, що здійснила відповідний підпис на бланку додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки. Представником відповідача ТОВ "Украгросток " за довіреністю [PERSON] не надано доказів по справі того, що додаткова угода від 04.08.2016 року про внесення змін і доповнень до договору оренди землі від 31.10.2012 року виконані [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Встановлення факту відсутності підпису позивача, [PERSON] в додатковій угоді від 08.08.2016 року про внесення змін і доповнень до договору оренди землі від 31.10.2012 року вказує на відсутність волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі, оскільки правочин, який не суперечить цивільному законодавству є дійсним, якщо при його укладенні були дотримані форма правочину та спосіб волевиявлення. Із положень ч. 3 ст. 203 ЦК України вбачається, що правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою ст. 203 ЦК України. Статтею 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, які можуть вчинятися усно (ст. 206 ЦК України), належить вчиняти в письмовій формі. Згідно з ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За нормами статей 792 Цивільного кодексу України та 13 Закону України «Про оренду землі» договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Згідно з абзацом другим частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди є однією з істотних умов договору оренди землі. Відповідно до абзацу другого частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі» у разі закінчення строку, на який його було укладено, договір оренди землі припиняється. Наслідками припинення договору оренди землі згідно з ч.1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» є зобов'язання орендаря повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Згідно статті 18 Закону України «Про оренду землі», що діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Частиною першою статті 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 р. у справі "Пайн Велей Девелопментс ЛТД" проти Ірландії" та у справі від 20.11.1995 року "Прессе Компанія Навієра СА" проти Бельгії", зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, відповідачем порушено. Отже, права та обов'язки сторін за договором оренди землі від 31.10.2012 року тривали до 31.10.2017 року і відповідно до пункту 21 зазначеного договору оренди землі після припинення дії договору орендар зобов'язаний був повернути орендодавцю земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Проте, незважаючи на вимогу орендодавця, свого обов'язку належним чином не виконав, мотивуючи свою поведінку внесеними змінами і доповненнями до договору оренди землі від 31.10.2012 року. Статтею 33 Закону України «Про оренду землі», встановлено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням. Отже, реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої вказаною нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. При укладенні договору оренди землі від 31.10.2012 року сторони домовились, що після закінчення строку договору, укладеного на 5 років, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Під час судового розгляду не встановлено будь-яких доказів того, що відповідач не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договорів оренди землі від 31.10.2017 року, повідомив письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Це підтверджується й тим, що на вимогу [PERSON] про розірвання додаткової угоди до договору оренди землі від 31.10.2012 року він не отримав ніякої відповіді від відповідача ( а.с.8-10). Законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачена обов'язкова державна реєстрація як виникнення, переходу, так і припинення речових прав на нерухоме майно. При цьому, державна реєстрація припинення права оренди здійснюється шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що позивач спірну додаткову угоду від 04.08.2016 року до договору оренди землі від 31.10.2012 року, не укладав, оскільки відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для його укладення. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Разом з цим суд критично оцінює посилання відповідача ТОВ "Украгросток у відзиві на позов про те, що оспорювана додаткова угода є дійсною оскільки позивач [PERSON] отримував орендну плату і це є доказом її виконання, суд вважає безпідставним, оскільки сам по собі факт отримання орендної плати не свідчить про те, що договір орендодавцем був підписаний, а фактичне користування земельною ділянкою та відповідне отримання прибутку зі спірної земельної ділянки орендарем є підставою для оплати власнику земельної ділянки за користування цією землею. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення у повному обсязі. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з вимог ч.1 та ч.3 ст.141 ЦПК України, та враховує наступне. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2114 грн. та витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у сумі 3575 грн. (а.с.1,92). Всього позивачем понесено судові витрати в сумі 5689 грн. (2114 грн. + 3575 грн. = 5689грн.). Вказані судові витрати пов'язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та підтверджуються належним чином. Враховуючи вище викладене, судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved