Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що він являється власником 1 /5 частини квартири [ADDRESS] , а також співвласниками цієї квартири є : [PERSON] - 1 /5 частина, [PERSON] - 1 / 5 частина, [PERSON] 2/ 5 частин. 15.12.2020 року позивачу стало відомо, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Держаному реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - 20.09.2010 року 17:59:58 год. за №10267653 реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, було внесено запис про арешт нерухомого майна на 1 / 5 частини вказаної квартири. Арешт накладено на підставі постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження /АА №300248/ по ВП №18172851 де боржником є [PERSON] . 15.12.2020 року позивач звернувся до ЦМУМЮ (м.Києва) із заявою про зняття арешту, але незважаючи на ту обставину, що [PERSON] не є власником 1/ 5 частини квартири, відповідач відмовив у знятті арешту. Через вказану обставину, позивач не має можливості розпорядитися своїм майном, тому позивач просить суд скасувати арешт на майно. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.03.2021 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження. Позивач в судовому засіданні 01.04.2021 р. позов підтримав, а в судове засідання 16.04.2021 року позивач та його представник не з`явилися, адвокат Кузьменко Є.А. подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач - Міністерство юстиції України ЦМУЮ (м.Київ), не направив в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи був повідомлений належно. Третя особа - Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції у Київській області, не направили в судове засідання свого представника, про день та час розгляду справи був повідомлені належно. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Встановлено, що позивач [PERSON] являється власником 1 / 5 частини квартири [ADDRESS] , також квартира належить іншим членам його родини: [PERSON] , [PERSON] , (по 1 / 5 частині), [PERSON] - 2 / 5, згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 167.04.2021 року. (а.с.37-39). Згідно договору дарування від 07.05.2009 року, посвідченого Станчик С.Б., приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, [PERSON] подарував [PERSON] у власність 1 / 5 частини квартири [ADDRESS] . (а.с.32-34). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] , 20.09.2010 року 17:59:58 год. за №10267653, реєстратором: Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, було зареєстровано арешт нерухомого майна на підставі ВП №18172851. Об`єктом обтяження при цьому вказано 1 \\ 5 частина цієї квартири, власником якої зазначено [PERSON] . (а.с.11). 15.12.2020 року позивач звернувся до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Києва) з заявою про зняття арешту. (а.с.14). Згідно листа листа Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 14.01.2021 року № Д-5941 вказано, що на виконанні і відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області ЦМУЮ (м.Київ) перебувало ВП №18172851 з примусового виконання виконавчого листа №2-3674/09, виданого 17.12.2009 року Печерським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Кредитпромбанк» боргу в розмірі 5 026 389, 57 грн. Державний виконавець, приватний виконавець можуть надавати іншим особам інформацію, що містить професійну таємницю, виключно у випадках і порядку, передбачених законом. У зв`язку з тим, що у відділі відсутня довіреність позивача на представництво [PERSON]., надати більш детальну інформацію стосовно виконавчого провадження немає можливості. (а.с.13). Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 05.03.2021 року, щодо [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за вказаними параметрами запиту в реєстрі боржників інформація відсутня. (а.с.6). Зі змісту позовної заяви вбачається що 15.12.2020 року позивачу стало відомо про арешт майна, співвласником якого він є. Арешт накладено в рамках виконавчого провадження де боржником значиться [PERSON] . На даний час позивач має намір оформити свої майнові права відносно частки на спільну квартиру, але в зв`язку з арештом існують перешкоди. Позивач зазначає, що арешт накладено неправомірно, оскільки боржник за виконавчим провадженням не є співвласником квартири, однак ДВС відмовляє скасовувати арешт. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Положеннями ч.ч. 4, 5 цієї статті передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, субєкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у звязку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про виколнавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням; 17) списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа; 18) списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа. 2. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. 3. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. 4. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої цієї статті, разом з виконавчим документом надсилається до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Згідно ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно ч. 1-3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Зі змісту наведених норм вбачається мета застосування процедури арешту майна боржника для забезпечення реального виконання виконавчого документу. Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє йому ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна. Таким чином, існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження. Як вбачається з матеріалів справи - на виконанні у відповідача відсутні відкриті виконавчі провадження, в межах яких можливе звернення стягнення на майно боржника [PERSON] . Крім того, як було встановлено судом, на час винесення підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Київській області, в рамках виконавчого провадження № 18172851, постанови про арешт майна, 17.09.2010 року, боржник [PERSON] не був вже власником 1/5 частини зазначеної квартири, оскільки ще 07.05.2009 року відчужив свою частку в спільному майні (квартира [ADDRESS] ) за договором дарування на користь [PERSON] , а отже, обтяження майна було вчинено протиправно, що порушує права співвласників вказаної квартири. А також, встановлені по справі обставини свідчать про відсутність правових підстав у відповідача зберігати накладений ним арешт на майно, в силу неможливості виконавчого органу надати ВП чи виконавчий документ за яким відповідний арешт було застосовано, більш того, - через неможливість цього органу конкретизувати виконавче провадження, в рамках якого він був накладений. Відмова відповідача у знятті арешту, накладеного підрозділом примусового виконання рішень відділу ДВС ГУЮ у Київській області за постановою про арешт від 20.09.2010 р. є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», що позбавляє позивача можливості належно володіти майном, тобто квартирою [ADDRESS] . Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved