Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

представник позивача в інтересах позивача звернулась до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.07.2018 року, в розмірі 22 972,18 грн. та вартості проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 800 грн. Позовні вимог мотивує тим, що 16.07.2018 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, винною у скоєнні якої є водій автомобіля "DaewooLanos". Внаслідок пригоди автомобіль позивача отримав пошкодження. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», яка визначила вартість збитків в сумі 13 829,87 грн. Оскільки позивач не погодився із відповідним розміром відшкодування, на його замовлення було проведено дослідження, згідно якого було визначено вартість відновлювального ремонту становить 35 232,4 грн. Страхова компанія виплатила позивачу 12 260,22 грн. На його звернення щодо виплати різниці у сумах, страхова компанія повідомила, що підстав для здійснення перерахунку стразового відшкодування немає. Оскільки страховою відшкодовано частину шкоди, решту суми може бути сплачена відповідачем як власником транспортного засобу. Ухвалою від 18.04.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу строк для подання відзиву. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила. Зазначила, що її цивільно-правова відповідальність застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Після дорожньо-транспортної пригоди було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду без виклику поліції. Оскільки страхове відшкодування не перевищує лімітів відповідальності, тому вимоги про стягнення з неї різниці у розмірах відшкодування є безпідставними. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Як вбачається із копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.6), 16.07.2019 року о 10.15 год. на вул. Глинянський тракт, 21 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля "DaewooLanos", номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «MitsubishiGalant», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] У вказаному повідомленні [PERSON] зазначила, що визнає свою вину. З матеріалів справи вбачається та визнано сторонами, що ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та відповідач [PERSON] уклали договір добровільного страхування наземних транспортних засобів - поліс №9682026, за яким страховик застрахував майнові інтереси останньої, пов`язані з експлуатацією автомобіля марки "DaewooLanos", номерний знак [NUMBER] . Також з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 12 260,22 грн. згідно звіту №200183 про оцінку вартості (розміру) збитків. Як вбачається із висновку, за заявою [PERSON] було проведено автотоварознавче дослідження, яким визначено вартість відновлювального ремонту становить 35 232,4 грн., вартість матеріального збитку - 20900,18 грн. Також з копії листа (а.с.45) вбачається, що страхова компанія із висновком наданим позивачем не погодилась та відмовила у виплаті різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та розміром збитку, на яку претендує позивач. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що оскільки страхова компанія відмовилася виплатити різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та розміром збитку, яка на думку позивача має бути виплачена, тому позивачем заявлено вимоги до відповідача. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. З врахуванням наведеного, суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказана позиція суду узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 4 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог про стягнення з відповідача частини шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки судом безспірно встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача застраховано, сума страхового відшкодування не перевищує лімітів відповідальності, підстав покладати обов`язок по сплаті страхового відшкодування на відповідача судом не встановлено. А тому, в задоволенні позовних вимог слід відмовити. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з врахуванням відмови в задоволенні позову судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: dismissed