Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , ТДВ "Міжнародна страхова компанія" (далі - ТДВ "МСК"), в якому з урахуванням уточнень просить: - стягнути з [PERSON] , ТДВ "Міжнародна страхова компанія" на користь позивача понесені матеріальні збитки у розмірі 76673,90 грн., завдані йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 14.02.2020 року; - стягнути з [PERSON] , ТДВ "Міжнародна страхова компанія" на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000 грн.; - стягнути з ТДВ "Міжнародна страхова компанія" на користь позивача пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 3321,14 грн., 3% річних у розмірі 712,12 грн., інфляційні втрати у розмірі 2870,10 грн.; - стягнути з [PERSON] , ТДВ "Міжнародна страхова компанія" на користь позивача витрати на поштові відправлення у розмірі 234 грн., витрати щодо огляду транспортного засобу позивача у розмірі 1000 грн.; - стягнути з [PERSON] , ТДВ "Міжнародна страхова компанія" на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000грн., судові витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 4118,60 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3178 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 14.02.2020 року о 13:40 год. на автодорозі М-03 "Київ-Харків-Довжанський", 483 км, водій [PERSON] , керуючи автомобілем "Hyundai Accent", д.н.з. [NUMBER] , не обрав безпечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем "Seat", д.н.з. [NUMBER] , який, в свою чергу, зіткнувся з автомобілем "Renault", д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, та позивачу була завдана матеріальна шкода. Позивач вказує, що згідно висновку експерта № 3640 від 11.05.2021 року вартість матеріального збитку складає 76673,90 грн. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. 25.02.2020 року у відношенні [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 276432 за ст. 124 КУпАП. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.09.2020 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 11.11.2020 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Позивач зазначає, що 25.11.2020 року він звернувся до ТДВ "МСК" із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із пошкодженням автомобіля Renault Logan, д.н.з. [NUMBER] , в результаті ДТП, що сталася 14.02.2020 року. ТДВ "МСК" листом від 24.02.2021 року повідомила позивача про те, що подія, яка сталась 14.02.2020 року, не є страховим випадком, в зв`язку з чим у ТДВ "МСК" відсутні підстави для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Позивач вважає таку відмову протиправною та необґрунтованою, що також підтверджено Національним банком України, який в своєму листі від 09.04.2021 року зазначає, що прийняте страховиком рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування є невмотивованим, та виявлено ознаки порушення страховиком вимог законодавства у сфері фінансових послуг. Таким чином, з 25.02.2021 року ТДВ "МСК" порушує право позивача на отримання страхового відшкодування на підставі заяви від 25.11.2020 року. В зв`язку з невиконанням відповідачем ТДВ "МСК" зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування позивачем також нараховано пеню у розмірі 3321,14 грн., 3% річних у розмірі 712,12 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2870,10 грн. Також [PERSON] зазначає, що йому було завдано моральну шкоду у сумі 50000 грн. у зв`язку з неможливістю відремонтувати автомобіль через невиплату відповідачами витрат щодо вартості відновлювального ремонту, а також неможливість використання транспортного засобу в повному обсязі. Таким чином, позивач з 14.02.2020 року зазнає моральних страждань, внаслідок чого має постійну тривогу. Крім того, позивачем в зв`язку з необхідністю доведення розміру заподіяної шкоди понесено судові витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 4118,60 грн., витрати на поштові відправлення для повідомлення учасників дорожньо-транспортної пригоди про дату проведення дослідження у розмірі 234 грн., витрати щодо огляду транспортного засобу позивача (збірка/розбірка задньої частини автомобіля) у розмірі 1000 грн. В зв`язку з необхідністю звернення до суду з цим позовом позивачем також понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 3178 грн., які він просить покласти на відповідачів. 02.11.2021 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Коваленко А.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування свого відзиву зазначає, що постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.09.2020 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 11.11.2020 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, стосовно [PERSON] закрито в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Тобто судом питання щодо вини [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась 14.02.2020 року, не вирішувалось. Крім того, згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи вбачається, що у зіткненні з автомобілем Renault Logan під керуванням позивача винен водій автомобіля Toyota Corolla [PERSON] , а не [PERSON] , чия вина у ДТП 14.02.2020 року взагалі експертним шляхом не встановлена, в зв`язку з чим [PERSON] вважає, що він є неналежним відповідачем. Крім того, позивач просить стягнути матеріальний збиток в розмірі 76673,90 грн., що був спричинений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з обох відповідачів. При цьому, не зазначено, чи мається на увазі солідарний обов`язок або ні. За такої редакції позовних вимог вбачається намагання позивача отримати подвійне відшкодування матеріальної шкоди. Моральну шкоду в розмірі 50000 грн. вважає необґрунтованою та не підтвердженою жодними доказами. Вимоги позовної заяви щодо стягнення з обох відповідачів 234 грн. витрат на поштові відправлення для проведення експертного огляду та 1000 грн. витрат щодо огляду автомобіля позивача, [PERSON] вважає безпідставними, оскільки відсутня його вина. Також зазначає, що на підтвердження вимог позовної заяви про стягнення з обох відповідачів 10000 грн. витрат на правову допомогу не надано доказів сплати вказаної суми клієнтом особі, що надає правову допомогу. 08.11.2021 року представником позивача до суду подано відповідь на відзив, в якому він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Додатково зазначає, що у постанові Харківського апеляційного суду від 11.11.2020 року зазначено, що закриття провадження по справі на підставі пункту 7 частини 247 КУпАП не є реабілітуючою обставиною та не свідчать про відсутність події дорожньо-транспортної пригоди, що не перешкоджає учасникам ДТП вирішувати питання про відшкодування шкоди, в тому числі в порядку цивільного судочинства. Таким чином, вина [PERSON] , підтверджується та встановлена постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.04.2020 року та постановою Харківського апеляційного суду від 11.11.2020 року. Також зазначає, що між позивачем та бюро укладено Додаткову угоду № 1 від 15.06.2021 року до Договору № 39 від 18.09.2020 року про надання Адвокатським бюро правової допомоги, відповідно до додаткової угоди № 1 бюро надало позивачу рахунок на суму 10000 грн. Вказані докази на підтвердження витрат позивача з приводу надання йому професійної (правничої) допомоги, що мають бути сплачені, долучено до матеріалів справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.09.2021 року клопотання представника відповідача адвоката Донець А.А. про витребування доказів залишено без задоволення. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Борбунюк О.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Коваленко А.О. проти задоволення позовних вимог заперечують, просять в задоволенні позову до [PERSON] відмовити. Додатково пояснили, що протокол про адміністративне правопорушення складався тільки відносно [PERSON] , дії працівників поліції при складанні протоколу відповідач не оскаржував. Представник ТДВ "МСК" в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля Renault Logan, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 14.02.2020 о 13 год. 40 хв. на автодорозі М-03 "Київ-Харків-Довжанський" 483 км, сталась дорожньо-транспортна пригода, а саме відбулось попутне зіткнення автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , з автомобілем Seat Cordoba, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зіткнувся з автомобілем Toyota Corolla, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зіткнувся з автомобілем Renault Logan, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що не заперечується учасниками справи та підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.09.2020 року по справі № 642/1250/20 та постановою Харківського апеляційного суду від 11.11.2020 року. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Renault Logan, д.н.з. [NUMBER] , зазнав механічних пошкоджень. З висновку експерта ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 3640 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 11.05.2021 року судом встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Logan, д.н.з. [NUMBER] , в результаті дорожньо-транспортної пригоди (14.02.2020), складає 76673,90 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , на момент ДТП була застрахована в ТДВ "МСК". Ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, складає 130000 грн., розмір франшизи складає 0 грн., що підтверджується копією полісу № АО/2394566-19. Відповідно до копії протоколу (акту) огляду транспортного засобу від 19.02.2021 року представником ТДВ "МСК" здійснено огляд автомобіля Renault Logan, д.н.з. [NUMBER] . Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 17.09.2020 року по справі № 642/1250/20, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 11.11.2020 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до копії висновку експертів за результатами проведення комплексної, комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 8178/11083/11084/11085 від 30.06.2020 року, складеного по справі № 642/1250/20 по адміністративне правопорушення у відношенні водія [PERSON] , експертами зазначено, що, аналізуючи пошкодження транспортних засобів слід прийти до наступного механізму їх утворення. Під час первинного контакту автомобіль Toyota Corolla контактував з автомобілем Renault Logan, який розташовувався попереду, при цьому зіткнення відбулось передньою частиною автомобіля Toyota Corolla із задньою частиною автомобіля Renault Logan, після чого автомобіль Seat Cordoba контактував передньою частиною із задньою частиною автомобіля Toyota Corolla, який рухався попереду та внаслідок чого відбулось переміщення останнього вперед та відбувся другий контакт автомобіля Toyota Corolla передньою лівою частиною із задньою правою частиною автомобіля Renault Logan. Також автомобіль Hyundai Accent контактував своєю передньою частиною з задньою частиною автомобіля Seat Cordoba. Встановити експертним шляхом черговість контактування автомобілів Hyundai Accent, Seat Cordoba та Toyota Corolla, не представляється можливим. Відповідно до пошкоджень автомобіля Renault Logan маються явно виражені пошкодження задньої частини, а саме деформація кришки багажника та заднього бамперу з дією ударного навантаження в напрямку ззаду наперед. Виходячи із кінцевого розташування транспортних засобів (згідно масштабної схеми до висновку) і отриманих внаслідок зіткнення транспортних засобів пошкоджень, слід прийти до висновку, що пояснення водія Toyota Corolla [PERSON] відносно механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди про те, що він застосовував гальмування і після цього відчув удар у задню частину автомобіля Toyota Corolla від автомобіля Seat Cordoba, а відповідно і про механізм дорожньо-транспортної пригоди, з кінцевим розташуванням транспортних засобів після ДТП і отриманих пошкоджень на автомобілях Toyota Corolla та Renault Logan. Оскільки пояснення водія [PERSON] є, з технічної точки зору, неспроможними, то при подальшому дослідженні експертами враховуватись не будуть. Усунути протиріччя в поясненнях водіїв [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стосовно механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди, експертним шляхом, не представляється можливим, оскільки пошкодження задньої частини автомобіля Toyota Corolla та пошкодження передньої та задньої частини автомобіля Seat Cordoba могли утворитись одномоментно, а також в тій послідовності, що вказують водії [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в своїх поясненнях. В даній дорожній обстановці водій автомобіля Toyota Corolla [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем Renault Logan для водія автомобіля Toyota Corolla [PERSON] визначалась шляхом виконання ним вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Toyota Corolla [PERSON] не відповідали вимогам п. 13.1 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Seat Cordoba [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання: «Чи є у діях водія [PERSON] є невідповідності ПДР України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням ДТП?», - на даному етапі дослідження експертним шляхом не представляється можливим. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Hyundai Accent [PERSON] повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. З причин, вказаних в дослідницькій частині висновку, вирішити питання: «Чи є у діях водія [PERSON] є невідповідності ПДР України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням ДТП?», - на даному етапі дослідження експертним шляхом не представляється можливим. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнення зіткнення з автомобілем Toyota Corolla не визначалася діями водія автомобіля Renault Logan [PERSON] , та в його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України які б знаходились, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. 25.11.2020 року [PERSON] звернувся до ТДВ "МСК" з заявою про виплату страхового відшкодування, що підтверджується копією відповідної заяви від 25.11.2020 року. 24.02.2021 року ТДВ "МСК" повідомило листом [PERSON] про те, що матеріалами страхової компанії підтверджується, що подія, яка сталася 14.02.2020 року не має сукупного переліку ознак, визначених ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а, відтак, не є страховим випадком. З копії листа Національного банку України від 08.04.2021 року на звернення [PERSON] встановлено, що 25.11.2020 року ТДВ "МСК" отримано заяву [PERSON] про виплату страхового відшкодування. Страховиком прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 6 Закону. Прийнята Страховиком рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування є невмотивованим, що є ознакою порушення Страховиком вимог законодавства у сфері фінансових послуг. Відповідно до копії акту виконаних робіт № 489 від 09.03.2021 року СПДФО [PERSON] надано [PERSON] послуги з технічного обслуговування і ремонту автомобіля Renault Logan, д.н.з. [NUMBER] . Загальна вартість наданих послуг складає 1000грн., послуги виконані та оплачені у повному обсязі. Згідно з копіями квитанцій ПАТ «Укрпошта» від 03.03.2021 року, доданими до позовної заяви, позивачем здійснено оплату поштових відправлень адресатам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТДК «МСК», НАСК Оранта, АТ СК Мега Гарант на загальну суму 234грн. Вартість складення ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» висновку експерта № 3640 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження від 11.05.2021 року становить 4118,60 грн., що підтверджується копією акта № 3640 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта, копією квитанції ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» та копією квитанції ПАТ «Укрпошта» від 03.03.2021 року про оплату позивачем вказаної суми. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Частиною першою\~статті 1166 Цивільного кодексу України\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2\~ст. 1166 ЦК України\~особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Суд зазначає, що частина друга статті 1166 ЦК встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Згідно з частинами першою, другою\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої\~статті 1188 ЦК України). Статтею 221 КУпАП встановлено, що постанови у справах про адміністративні правопорушення щодо порушень\~правил дорожнього руху\~приймаються суддями районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів. Відповідно до\~ст. 280 КУпАП\~орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. В п. 7 ч. 1\~ст. 247 КУпАП\~зазначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених\~статтею 38 цього Кодексу. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відтак, така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених\~ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.02.2020 у справі № 916/2586/18, від 16.04.2019 у справі № 927/623/18, від 07.02.2018 у справі № 910/18319/16). Відсутність в матеріалах справи доказів притягнення судом учасника дорожньо-транспортної пригоди до відповідальності за її скоєння не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину. Не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення\~правил дорожнього руху\~не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в дорожньо-транспортній пригоді може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами. Відсутність в матеріалах справи постанови суду про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до\~ст. 124 КУпАП\~не може бути підставою для відмови в задоволенні відповідного позову, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного проступку/злочину (зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.07.2018 у справі № 910/20412/16). Відповідно до\~ст. 1194 Цивільного кодексу України\~\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але\~\~\~\~є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом № 1961-IV\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована\~\~за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом № 1961-IV\~у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. Згідно до ст. 12.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Відповідно ст.34.1 Закону України «Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Відповідно ст.34.2\~Закону України«Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно ст.34.3 Закону України «Про\~обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи ( дослідження). Приписами ст. 36.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Згідно зі ст. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Частинами 1- 4 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно зі\~ст.\~22\~ Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» \~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Приписами ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховиком (у випадках, передбачених\~підпунктами "г"\~і\~"ґ"\~пункту 41.1 та\~підпунктом "в"\~пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 78 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ч. 2\~ст. 79 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приписами ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглядаючи питання доведеності вини [PERSON] у вчиненні 14.02.2020 року дорожньо-транспортної пригоди, суд виходиться з того, що відсутність в матеріалах справи постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності відповідно до\~ст. 124 КУпАП\~не може бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того чи є у діях цієї особи склад адміністративного правопорушення. З огляду на вказане доводи відповідача про закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення за сплином строків давності притягнення до відповідальності, а тому відсутність підстав для покладення на нього є неспроможними. Суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] про те, що в самій постанові по справі про адмінправопорушення не зазначено про встановлення вини водія [PERSON] , адже не здійснення чіткого запису\~\~в судовому акті про вину особи, ще не звільняє від цивільно-правової відповідальності та\~\~її доведення, виходячи саме із змісту встановлених обставини по справі та аналізу обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд зазначає, що відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів відсутності його вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 14.02.2020 року. Долучена відповідачем до матеріалів справи копія висновку експертів за результатами проведення комплексної, комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 8178/11083/11084/11085 від 30.06.2020 року, не може бути прийнята судом у якості доказу відсутності вини [PERSON] , оскільки в самому висновку вказано, що водій [PERSON] повинен був діяти у відповідності до п. 12.3 Правил дорожнього руху. При цьому, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ТДВ «МСК» підстави для стягнення з [PERSON] розміру матеріальної шкоди відсутні. Приймаючи до уваги, що ліміт відшкодування покриває заподіяний розмір матеріальної шкоди, невиплату страхового відшкодування з вини страховика, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування\~у розмірі\~заподіяної шкоди\~у сумі\~76673,90\~грн.\~ При цьому, не підлягають стягненню з ТДВ «МСК» витрати на поштові відправлення у розмірі 234 грн., витрати щодо огляду транспортного засобу позивача у розмірі 1000 грн., оскільки страхова компанія у строк, визначений законом, направила аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (копія протоколу (акта) огляду транспортного засобу від 19.02.2020 року). Не підлягають стягненню вказані кошти і з відповідача [PERSON] , оскільки позивачем не доведено зв`язок витрат на отримання ним послуг СПДФО [PERSON] у розмірі 1000грн. з обставинами вчинення 14.02.2020 року дорожньо-транспортної пригоди за участі сторін. Відносно позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на поштові відправлення у розмірі 234 грн., суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки позивачем до матеріалів справи не надано доказів покладення на позивача обов`язку щодо здійснення таких витрат. Враховуючи доведеність\~в межах\~цієї справи\~порушення ТДВ\~«МСК» строків\~виплати страхового\~відшкодування,\~позивачем обґрунтовано\~пред`явлено\~до стягнення\~пеню,\~інфляційні та\~3%\~річних,\~а тому\~вказані суми\~коштів підлягають\~стягненню з\~ТДВ «МСК»\~на користь\~ [PERSON] . Щодо пред`явленої до стягнення моральної шкоди, то страховик відповідно до чинного законодавства відшкодовує потерпілому - фізичній особі моральну шкоду у разі, якщо потерпілий зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи недоведеність в межах цієї справи заподіяння [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 14.02.2020 року, ушкодження здоров`я, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення зі страховика моральної шкоди. При цьому суд зауважує, що не доведено позивачем належними та допустимими доказами і факт заподіяння позивачеві\~ [PERSON] \~моральних чи\~фізичних страждань\~або втрат\~немайнового характеру,\~за яких\~обставин вони\~заподіяні,\~в якій\~грошовій сумі\~позивач оцінює\~заподіяну йому\~ [PERSON] \~моральну шкоду,\~та з\~чого він\~при цьому\~виходить.\~З огляду\~на викладене,\~підстави для\~стягнення з\~ [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~моральної шкоди\~у розмірі\~50000грн.\~відсутні. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у сумі 83577, 26грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1\~та 2\~ст.\~141\~ЦПК України\~визначено,\~що судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні до суду з цим позовом [PERSON] сплачено 3178грн. судового збору, що підтверджується квитанціями віл 16.06.2021 року. Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково у сумі 83577, 26грн., витрати зі сплати судового збору у розмірі 835,77грн. (1% від суми задоволених позовних вимог) підлягають стягненню з відповідача ТДВ «МСК» на користь позивача. Статтею 139 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертиз. Відповідно до\~ч.ч.\~6-\~9\~вказаної статті\~розмір витрат\~на підготовку\~експертного висновку\~на замовлення\~сторони,\~проведення експертизи,\~залучення спеціаліста,\~оплати робіт\~перекладача встановлюється\~судом на\~підставі договорів,\~рахунків та\~інших доказів.\~ Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. В зв`язку з необхідністю визначення розміру оціненої матеріальної шкоди [PERSON] понесено витрати у розмірі 4118,60грн. на складання ННЦ «Інститут судових експертиз ім. засл.проф. М.С. Бокаріуса» висновку експерта № 3640, що підтверджується копією відповідної квитанції, з огляду на що вказані витрати підлягають стягненню з ТДВ «МСК» на користь позивача. Відповідно до ч. 1 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В обґрунтування розміру понесених позивачем [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 10000грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: 1. Договір про надання правової допомоги № 39 від 18.09.2020 року, укладений між АБ «Борбунюк» та [PERSON] ; 2. Додаткова угода № 1 від 15.06.2021 року до договору про надання правової допомоги № 39 від 18.09.2020 року; 3. Рахунок на оплату № 30 від 15.06.2021 року у сумі 10000грн., виставлений АБ «Борбунюк» [PERSON] . Приймаючи до уваги, що [PERSON] на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу не надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, витрати [PERSON] з оплати правничої допомоги підлягають покладенню на самого позивача. В обґрунтування розміру понесених відповідачем [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 6000грн. до матеріалів справи надано копії наступних документів: 1. Договір про надання правової допомоги від 12.10.2021 року, укладений між адвокатом Коваленко А.О. та [PERSON] ; 2. Акт приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 02.11.2021 року; 3. Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання правової допомоги, від 02.11.2021 року; 4. Квитанція до прибуткового касового ордера № 19 від 19.10.2021 року про прийняття адвокатом від [PERSON] грошових коштів у сумі 6000грн. Враховуючи, що наданими до суду документами [PERSON] не підтверджено, що витрати у сумі 6000грн. понесені ним саме в зв`язку з розглядом цієї справи, суд дійшов висновку, що витрати [PERSON] з оплати правничої допомоги підлягають покладенню на відповідача [PERSON] .

Outcome: partial