Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-19 00:00:00

В липні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Просто-страхування" (далі - Товариство) та [PERSON], просив стягнути з Товариства 96287 грн. 40 коп. заробітку, втраченого внаслідок втрати професійної працездатності, а з [PERSON] на тій же підставі - 46351 грн. 80 коп. разовою виплатою, а також за серпень 2013 року - січень 2014 року - шляхом щомісячних виплат по 12967 грн. 20 коп. на місяць. В обґрунтування вимог позивач послався на обставини заподіяння йому, як пішоходу, тяжких тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 26 серпня 2012 року близько 23 години 30 хвилин та сталась з вини водія [PERSON], який керував автомобілем "Деу Сенс", реєстраційний номер [NUMBER], і цивільно-правова відповідальність якого була застрахована Товариством. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди він ([PERSON]) був госпіталізований до Жовтневої ЦРЛ, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 27 серпня по 28 вересня 2012 року з чисельними переламами та струсом головного мозку ІІ ступеня. Висновком МСЕК від 09 січня 2013 року йому встановлена ІІ група інвалідності строком на 1 рік (до 01 лютого 2014 року) внаслідок стійко вираженого обмеження життєдіяльності, порушення трудової діяльності та пересування ІІ ступенів. Щодо умов та характеру праці - суднозбірником працювати не зможе, після реабілітації доступна легка праця на дому. Також висновком судово-медичної експертизи № 7-К від 15 березня 2013 року, проведеної в рамках кримінальної справи, прямим наслідком травми на першому етапі виявилась тимчасова втрата працездатності (загальної та професійної) до кінця 2012 року - 100%. Втрата загальної працездатності - 95%, професійної працездатності суднозбірника - 100%. Так як станом на час ДТП він (позивач) перебував у трудових відносинах з литовською суднобудівною компанією ЗАТ "Litanair Ko" на підставі трудового договору № 3186 від 26 липня 2012 року, то внаслідок ушкодження здоров'я втратив заробіток, який мав отримувати у розмірі 12967 грн. 20 коп. на місяць. Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначене відповідне покарання. Цим же вироком частково задоволений його ([PERSON]) цивільний позов, присуджене відшкодування з [PERSON] 883 грн. 39 коп. майнової та 50000 грн. 00 коп. немайнової шкоди. [PERSON] частково відшкодовані присуджені кошти на суму 8883 грн. 39 коп. Вимоги в частині стягнення відшкодування з Товариства залишені без розгляду. 21 травня 2013 року він (позивач) звернувся до Товариства з заявою про відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням та втратою працездатності у розмірі 99490 грн. 00 коп., проте страховик задовольнив заяву частково, відшкодувавши 3202 грн. 60 коп. витрат на лікування та відмовив у компенсації неотриманих доходів у зв'язку з втратою працездатності. За твердженням позивача на час звернення до суду йому відшкодована майнова шкода, завдана знищенням його майна, а також витрати, понесені на лікування станом на 21 травня 2013 року. Некомпенсованим залишився лише втрачений заробіток, внаслідок втрати професійної працездатності, який страховик безпідставно відмовляється відшкодувати добровільно та що змушує його (позивача) звертатись за судовим захистом. Як на правові підстави позову [PERSON] послався на ст. 22, ч. 1, 3 ст. 1166, ст. 1194, ч. 1, 3 ст. 1195, ч. 1, 4 ст. 1197, ч. 1 ст. 1202 ЦК України. 05 грудня 2013 року судом прийнята заява [PERSON] про збільшення позовних вимог, відповідно якої просив стягнути з Товариства 96287 грн. 40 коп. середнього заробітку внаслідок втрати працездатності із розрахунку: 100000-510,00(франшиза)-3202,60(сплачені кошти), а з [PERSON] - різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме: 194508,00-96287,40=98220 грн. 40 коп., що становить разову виплату, а також з грудня 2013 року по січень 2014 року - по 12967 грн. 20 коп. щомісяця. Також 18 березня 2014 року [PERSON] знов уточнив позовні вимоги та у зв'язку з перебігом часу та на підставі обставин, викладених у позові, остаточно просив компенсувати втрачений внаслідок каліцтва заробіток за період з вересня 2012 року по січень 2014 року (тобто за 17 місяців) шляхом разової виплати у сумі 220442 грн. 40 коп. (12967,2х17), який розподілити між відповідачами наступним чином: з Товариства - 96287 грн. 40 коп., а з [PERSON] - 124155 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, підтвердив викладені в позовній заяві обставини. На питання суду пояснив, що на час дорожньо-транспортної пригоди його довіритель на виїхав до місця роботи за договором з литовською суднобудівною компанією ЗАТ "Litanair Ko" через відсутність дозвільних документів, зокрема візи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позову заперечував за його безпідставністю. Як на думку представника, наведений позивачем розрахунок є помилковим, оскільки на день ДТП пригоди він ніде не працював. Відповідач - ПрАТ "Просто-страхування" в судове засідання свого представника не направив, подав суду заперечення, відповідно яких не згоден з вимогами щодо строку втрати працездатності, який не підтверджений медичними документами, а також у зв'язку з відсутністю відомостей про середню заробітну плату позивача, розраховану згідно чинного законодавства України. Просив про розгляд справи у відсутність свого представника. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 24 квітня 2013 року, постановленого в кримінальні справі № 1414/6379/2012, слідує, що 26 серпня 2012 року близько 23 години 30 хвилин [PERSON] керував транспортним засобом марки "Деу Сенс", реєстраційний номер [NUMBER] та рухався по проїзній частині пр. Жовтневого в м. Миколаєві з боку вул. Металургів у бік вул. Доктора Самойловича. В порушення вимог п. 2.3Б, 11.2, 12.1, 12.2 та 18.1 Правил дорожнього руху України, [PERSON] проявив неувагу до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечну швидкість руху, не вжив своєчасних заходів гальмування до повної зупинки транспортного засобу, хоча об'єктивно міг та зобов'язаний був вжити, не контролював свій рух, своєчасно не виявив пішохода [PERSON], який знаходився на проїзній частині, перетинаючи її разом з коляскою зліва направо відповідно руху автомобіля, та допустив зіткнення з пішоходом передньою лівою частиною транспортного засобу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом правої скроневої кістки, наявністю зосередження геморрагічного забиття головного мозку, ран забиття правої потиличної області, травматичного розриву барабанної перетинки, відкритого перелому правої голені зі зміщенням. Згідно висновку експерта № 7-К від 15 березня 2013 року прямим наслідком зазначеної травми в [PERSON] на першому етапі виявилась тимчасова втрата загальної та професійної працездатності до кінця 2012 року у розмірі 100%; незважаючи на проведене лікування відновлення працездатності не спостерігалось, мають місце наслідки зазначеної травми у вигляді виражених порушень функцій правої руки та правої ноги, гіпертензійно-лікворного синдрому, вестибулопатії, втрати слуху на праве вухо та зниження на ліве вухо. У зв'язку з цими наслідками 09 січня 2013 року рішенням МСЕК [PERSON] встановлена ІІ група інвалідності. Згідно наказу МОЗ України № 238 від 05 серпня 1998 року втрата загальної працездатності в [PERSON] становить 95%, професійної працездатності суднозбірника - 100%. За рішенням МСЕК від 09 січня 2013 року строк інвалідності встановлений до 01 лютого 2014 року, що відповідає строку дії встановлених відсотків втрати працездатності (а.с. 8-10). Як слідує з фотокопії трудової книжки [PERSON] (а.с. 25, 26) останнім основним місцем його роботи був дошкільний навчальний заклад № 140 м. Миколаєва в якому він працював охоронцем з 30 квітня 2010 року по 26 серпня 2010 року. Звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Разом з цим, позивачем представлений суду трудовий договір № 3186, укладений ним 26 липня 2012 року з закритим акціонерним товариством "Litanair Ko" (Литовська Республіка) відповідно умов якого сторони дійшли згоди щодо основного місця роботи працівника, а саме те, що працівник буде виконувати свої трудові функції, передбачені в посадовому описі з дотриманням законів Литовської Республіки, статуту товариства, внутрішнього регламенту та рішень органів товариства. В свою чергу, роботодавець зобов'язується сплачувати працівнику 4500 литовських літ на місяць. В силу п. 12 цього договору працівник починає працювати з часу отримання візи "Д" або дозволу на тимчасове проживання. На час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] до Литовської Республіки не виїхав, візи не отримав та до роботи не приступав. Відповідно ч. 1 та 2 ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров'я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Для визначення розміру відшкодування у разі професійного захворювання може братися до уваги за бажанням потерпілого середньомісячний заробіток (дохід) за дванадцять або за три останні календарні місяці перед припиненням роботи, що було викликано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Виходячи з викладеного, в суду відсутні правові підстави для розрахунку розміру втраченого [PERSON] внаслідок каліцтва заробітку відповідно умов трудового договору № 3186 від 26 липня 2012 року так як позивач за цим договором на час дорожньо-транспортної пригоди жодного місяця не працював. Позивачем не представлено суду у встановленому цивільним процесуальним законом порядку належних та допустимих доказів розміру його заробітку до звільнення з роботи або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації в Миколаївській області, внаслідок чого, а також виходячи з обставин справи, суд позбавлений можливості визначити розмір середнього заробітку, що підлягає відшкодуванню на користь позивача, застосувавши до спірних правовідносин положення ч. 3 ст. 1197 ЦК України. В той же час, в силу ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Статтею 13 Закону України "Про державний бюджет України на 2012 рік" установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні. Статтею 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2013 рік" установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень. Статтею 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" установлено мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі - 1218 гривень. За такого, протягом спірного проміжку часу, тобто з вересня 2012 року по січень 2014 року на користь позивача у зв'язку з каліцтвом підлягає відшкодуванню: 1102+1118х2+1134+1147х11+ 1218х2 = 19525 грн. 00 коп. заробітку (доходу). Як слідує з полісу серії АВ № 6540230 від 07 травня 2012 року (а.с. 12) цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу "ЗАЗ Деу", реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди з участю пішохода [PERSON] була застрахована ПрАТ "Просто-страхування". Пунктом 23.1 статті 23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Виходячи з обставин справи, суд доходить висновку про заподіяння [PERSON] шкоди, пов'язаної із стійкою втратою працездатності. В силу пунктів 26.1, 26.2 ст. 26 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов'язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Вісімнадцять мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законом на дату настання страхового випадку - серпень 2012 року - складає: 1102х18= 19836 грн. 00 коп., які і підлягають стягненню зі страховика - Товариства - на користь позивача. В силу ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так як розмір мінімальної страхової виплати - 19836 грн. 00 коп. - перевищує розмір шкоди, заподіяної позивачу каліцтвом, - 19525 грн. 00 коп., в суду відсутні правові підстави для покладення цивільно-правової відповідальності в межах заявлених позовних вимог на відповідача [PERSON], а тому у задоволенні позову до цього відповідача слід відмовити. Відмова в позові не перешкоджає позивачу звернутись у загальному порядку до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування втраченого внаслідок каліцтва заробітку, починаючи з лютого 2014 року. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial