Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що згідно з рішенням засновників ТОВ "НВП "Спецполімер" був призначений на посаду директора товариства з 06.12.2002р. 16.08.2012р. господарським судом ТОВ НАВ "Спецполімер" було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, однак ліквідатор у відповідності до трудового законодавства не провів звільнення позивача з посади керівника за п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги та розрахунку при звільненні, не вручив наказу про звільнення, що було встановлено постановою Київського апеляційного господарського суду у постанові від 13.05.2014р. по справі за скаргою позивача на дії ліквідатора. Постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2014р. припинено справу про банкрутство та встановлено, що провадження у справі про банкрутство порушено без законних підстав. Оскільки звільнення з роботи проведене з порушенням трудового законодавства, уточнившись з позовними вимогами просив поновити його на посаді директора ТОВ "НВП Спецполімер" з 25.08.2012р. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити. Представник відповідача Щербатюк Б.А. позов не визнав, пояснив, що після порушення справи про банкрутство позивач був звільнений ліквідатором, запис в трудовій книжці не був зроблений в зв'язку з перебуванням її у позивача, копія наказу поштою направлена позивачу, тому при зверненні до суду з даним позовом позивачем пропущений строк, передбачений ст.233 КЗпП України. Просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що відповідно до протоколу № 1 від 06.12.2002р. зборів учасників ТОВ "НВП Спецполімер" створено ТОВ "НВП "Спецполімер" та призначений директором вказаного товариства [PERSON] Відомості про позивача як керівника вказаної юридичної особи були внесені до ЄДРПОУ, що підтверджується довідкою № 15а-5432 від 22.12.2005р. Постановою господарського суду Черкаської області від 16.08.2012р. ТОВ "НВП "Спецполімер" визнаний банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В. Відповідно до наказу № 1 від 25.08.2012р. арбітражний керуючий на підставі постанови суду від 16.08.2012р. приступив до виконання керівника ТОВ НВП "Спецполімер". Згідно з наказом № 1К від 25.08.2012р. позивач звільнений з посади директора на підставі п.2 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в зв'язку з банкрутством підприємства. Постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2014р. провадження у справі про банкрутство ТОВ "НВП "Спецполімер" припинене як порушене безпідставно. В судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позову, що звільнення позивача відбулось з порушенням трудового законодавства, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.23 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, що була чинного на 25.08.2012р., з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, про що робиться запис у його трудовій книжці, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не було зроблено раніше. В наказі про звільнення відповідача не вказана дата та підстава звільнення з посиланням на норми трудового законодавство та відповідач заперечив застосування трудового законодавства при звільненні позивача. Як пояснили представник відповідача та арбітражний керуючий Сінєльніков В.В. підставою звільнення була ст.23 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а не п.1 ст.40 КЗпП України, що суперечить статті 33 вказаного Закону, якою в редакції на момент звільнення було передбачено, що ліквідатор звільняє керівника в порядку, встановленому трудовим законодавством. Підстави припинення трудового договору між працівником та роботодавцем врегульовані нормами Кодексу Законів про працю України, які підлягають застосуванню при звільненні працівника після порушення провадження у справі про банкрутство з урахуванням особливостей, передбачених Законом "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у тому числі що стосується виплати вихідної допомоги звільненим працівникам боржника арбітражним керуючим. Відповідно до ст.40 п.1 КзпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства, перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників. В наказі про звільнення від 25.08.2012р. в порушення норм Кодексу України про працю, не вказана норма трудового права, на підставі якої припинений трудовий договір з позивачем, також в порушення ч.1 ст. 49-2 КЗпП України позивач не був попереджений за два місяці перед звільненням, що свідчить про те, що звільнення позивача проведене не у спосіб та порядку, передбачені ст.33 Закону "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Суд також враховує, що Постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2014р. скасована постанова від 16.08.2012р. про визнання ТОВ НВН "Спецполімер" банкрутом, припинено справу про банкрутство та встановлено, що провадження у справі про банкрутство порушено безпідставно, за відсутності безспірних грошових вимог до боржника, тобто з порушенням вимог 1,6,7 Закону України"Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Незаконність порушення справи про банкрутство свідчить про відсутність законних підстав для звільнення позивача в зв'язку з банкрутством, так як цивільні права та обов'язки виникають із дій, що відповідають законодавству (ст.11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення права. (ст.16 ЦК України). Доводи представника відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, передбачено ч.1 ст.233 КзпП України не обгрунтовують заперечення на позов, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Копію наказу про звільнення від 25.08.2012р. надано представником відповідача в ході розгляду справи на виконання ухвали суду про витребування доказів. Враховуючи, що даний наказ про звільнення не був вручений позивачу під розписку та суду не надано оригінал поштового повідомлення про отримання позивачем рекомендованого листа з описом вкладення - наказ про звільнення, відповідно до довідки з ЄДРПОУ від 18.04.2014р. керівником ТОВ НВП "Спецполімер" залишався зареєстрованим [PERSON], тому факт вручення наказу про звільнення позивачу до звернення до суду з даним позовом не може бути визнаний доведеним, а відтак відсутні підстави для висновку про пропуск позивачем при зверненні до суду строку, передбаченого ст.233 КЗпП України. Суд також враховує, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2014р. по справі за скаргою позивача на дії ліквідатора, в тому числі щодо не проведення звільнення, встановлено, що керівник боржника [PERSON] на час подання скарги 03.02.2014р. не був звільнений з роботи ліквідатором в порядку, встановленому КЗпП згідно ЄДРПОУ та пояснень арбітражного керуючого Сінєльнікова В.В., отже мав право на оскарження дій ліквідатора. Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разi звiльнення без законної пiдстави або незаконного переведення на iншу роботу працiвник повинен бути поновлений на попереднiй роботi органом, який розглядає трудовий спiр. Таким чином, судом встановлено, що при розірванні трудового договору з позивачем були допущені порушення норм законодавства, яке регулює вивільнення працівників, тому суд вважає, що позовні вимоги про поновлення на роботі підлягають до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.235 КЗпП України, ст.367 ЦПК України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. В іншій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.92 "Про практику розгляду судами трудових спорів" оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Встановлено, підтверджено поясненнями сторін та матеріалами податкової звітності ТОВ НВП "Спецполірмер", що заробітна плата керівнику ТОВ "НВП "Спецполімер" протягом 2009-2012 років не нараховувалась, в зв'язку в цим при оплаті за вимушений прогул підлягає врахуванню мінімальний розмір заробітної плати за законом, разом з тим з трудової книжки відповідача вбачається, що з 06.10.2006р. він працює директором ТОВ "Компанія "Дюран" за сумісництвом та підтвердив, що за місцем нової роботи має заробіток понад розмір мінімальної заробітної плати, отже підстави для присудження з відповідача оплати вимушеного прогулу відсутні. При подачі позову даної категорії позивач був звільнений від оплати судового збору, тому відповідно до ст.88 ЦПК України оплата судового збору покладається на відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved