Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якого 46,4 м2, житлова 36,6 м2 , допоміжна 9,8 м2. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона народилася в с. Замок, Жовківського району Львівської області, на даний час проживає в селі Думичі , Жовківського району Львівської області. Своє дівоче прізвище [PERSON] вона змінила при реєстрації шлюбу у виконкомі Замківської сільської ради Жовківського району Львівської області 05 травня 1990 року з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . В [ADDRESS] знаходиться садибний (індивідуальний) житловий будинок, загальна площа якого 46,4 кв.м і який складається з трьох житлових кімнат площею 36,6 кв.м, коридора -6,8 кв.м, веранди - 3,0 кв.м. При житловому будинку є погріб "В", господарська будівля "Б", колодязь "к", огорожа, ворота. Загальна інвентаризаційна вартсть садибного (індивідуального) житлового будинку за даними Червоноградського МБТІ становить 163104 грн., що підтверджується технічним паспортом. Стверджує, що раніше село Думичі відносилося до ІІогариської сільської ради, а в даний час до Магерівської селищної ради . У відповідності до виписки з погосподарської книги Погариської сільської ради, особовий рахунок № [NUMBER] , господарство в [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", де головою двору був [PERSON] , 1930 року народження, а членом двору була дружина, [PERSON] , 1930 року народження , тобто її батьки. Зазначає, що вулиця [ADDRESS] замінено на № 8 , що засвідчується довідкою Магерівської селищної ради № 3737 від 06.11.2018 року. Позивач вказує, що її батько, [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , а мати померла [INFO] . Після смерті матері, яка за життя склала заповіт на її ім`я, вона звернулася в Рава-Руську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини, однак їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа. Стверджує, що дісно такий документ відсутній, що засвідчується довідкою Червоноградського МБТІ № 322 від 22.01.2018 року, так як станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилась і лише за рішенням Жовківського районного суду від 01.08.2018 року у справі № 444/1070/18 за нею визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] . Позивач зазначає, що після цього вона звернулася до Жовківської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право власності на другу половину житлового будинку в порядку спадкування після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] . Однак нотаріальна контора своєю постановою від 28 січня 2019 року відмовила їй у видачі такого з підстав відсутності правовстановлюючого документа. А тому просить захистити її право власності на частину житлового будинку в порядку спадкування та задовольнити позовні вимоги. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача, Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином. Однак з Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності їх представника. Не заперечують проти позовних вимог. Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників, які не з`явилися, зважаючи на те, що вони подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд вважає, що наданих доказів достатньо для ухвалення правильного та законного рішення по справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється . Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як з Магерівської селищної ради Жовківського району Львівської області, яка є відповідачем по справі, надійшло на адресу суду клопотання, з якого вбачається, що вони не заперечують проти позовних вимог, тобто фактично позовні вимоги відповідачем визнано, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З виписки з погосподарської книги Погариської сільської ради Жовківського району Львівської області за вихідним номером 3736 від 06.11.2018 року вбачається, що господарство в [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року відносилося до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був [PERSON] , 1930 року народження, членом двору- його дружина, [PERSON] , 1930 року народження. З копії довідки за вихідним номером 3737, яка видана Магерівською селищною радою Жовківського району Львівської області 06.11.2018 року, вбачається, що [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] . Після реєстрації права власності на будинок номер будинку було змінено з 62 на номер 8. З виписки з погосподарської книги № 4 по с. Думичі Погариської сільської ради Жовківського району Львівської області за вихідним номером 2113 від 27.06.2019 року вбачається, що господарство в [ADDRESS] відносилося до суспільної групи колгоспний двір, головою якого був [PERSON] , 1930 року народження, членом двору- його дружина, [PERSON] , 1930 року народження. При будинку в користуванні є 0,55 га землі. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, а станом на 15.04.1991 року головою колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] , членом двору його дружина, [PERSON] , враховуючи рівність часток всіх членів двору, відповідно кожному з них належало по 1/2 частці даного двору. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видано Погариською сільською радою Жовківського району Львівської області 08.09.1995 року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 08.09.1995 року зроблено запис за № 12. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинностіЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті слід застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. З копії довідки, яка видана виконкомом Погариської сільської ради Жовківського району Львівської області вбачається, що від імені [PERSON] у Погариській сільській раді Жовківського району Львівської області заповіт не посвідчувався. Відомостей про те, що заповіт від імені [PERSON] посвідчувався в нотаріуса з матеріалів справи не вбачається. Крім того суд враховує, що Кобзар Л. В. , державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області 16.03.2000 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, з копії якого вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON] , померлого [INFO] , є його дочка, [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається із права приватної власності на землю, площею 0,98 га, що знаходиться на території с. Думичі Погариської сільської ради Жовківського району Львівської області, що належало померлому на підставі сертифікату на право приватної власності на землю, виданого виконкомом Погариської сільської ради від 06.05.1996 року за № 102. А тому суд приходить до висновку, що спадкування після смерті [PERSON] відбувається по закону, так як заповіт від його імені не посвідчувався. З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 05.05.1990 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 05.05.1990 року у с. Замок , Нестеровського ( сьогоднішня назва- Жовківського) району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу цього ж дня зроблено запис за № 24. Після укладення шлюбу чоловікові та дружині присвоєні прізвища [PERSON] . Тобто дошлюбним прізвище позивача [PERSON] було [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Замочківської сільської ради 30.03.1966 року, вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Наведеним підтверджується, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] . Згідно ч. 1, 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому батькові, матері. Тобто позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька, [PERSON] . Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. З копії довідки за вих. № 3735, яка видана Магерівською селищною радою Жовківського району Львівської області 06.11.2018 року, вбачається, що [PERSON] проживала та була зареєстрована разом зі своїм батьком, [PERSON] , померлим [INFO] , до дня його смерті за адресою: [ADDRESS] та вели спільне домашнє господарство. А тому суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого батька, [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Внаслідок подання позивачем 16.03.2000 в Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, [PERSON] , а саме на земельну частку (пай), площею 0,98 га, який розташований на території Погариської сільської ради, було зареєстровано спадкову справу № 308/2000, що підтверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 55771777 від 08.04.2019 року. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Суд бере до уваги, що позивачем не представлено правовстановлюючого документа на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , виданого на ім`я [PERSON] . Крім того слід звернути увагу, що копією довідки № 322, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації" 22.01.2018 року, стверджується, що в КП ЛОР "Червоноградське МБТІ" станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] не проводилась. В той же час суд враховує, що відомостей про те, що будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] перебуває в арешті, під забороною та в заставі немає. Позивачу [PERSON] постановою Жовківської державної нотаріальної контори Головного управління юстиції у Львівській області № 143/01-16 від 28.01.2019 року «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме у зв`язку із тим, що заявником не надано необхідні правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно, яке підлягає реєстрації. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Суд враховує, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 01.08.2018 року, яке набрало законної сили, визнано в порядку спадкування за заповітом право власності за [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] , загальна площа якого становить 46,4 кв.м., житлова 36,6 кв.м., допоміжна 9,8 кв.м., з господарськими будівлями , після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . З копії технічого паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що загальна площа будинку [ADDRESS] становить 46,4 м2, житлова 36,6 м2 , допоміжна 9,8 м2. При будинку є господарська будівля, погріб, колодязь, ворота з хвірткою, огорожа. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Слід зазначити, що діючою на час будівництва будинку постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні з 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності у громадян. Отже право власності на будинок [ADDRESS] було зареєстровано згідно вимог діючого на той час законодавства. Отже, позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] , прийняла після його смерті спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. В той же час позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на частину житлового будинку, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на дану частину житлового будинку, яка належала її батькові згідно записів в господарській книзі як голові колгоспного типу двору через неподання правовстановлюючих документів на майно померлого. В той же час належність [PERSON] 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , який відносився до колишнього колгоспного типу двору підтверджується випискою з погосподарської книги та випливає із рівності часток всіх членів колгоспного двору, яких в даному випадку було двоє, зокрема, крім самого [PERSON] , членом колгоспного типу двору була також [PERSON] . А тому суд вважає, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку і в суду є всі підстави для визнання за позивачем [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , права власності на 1/2 частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якого 46,4 м2, житлова 36,6 м2 , допоміжна 9,8 м2. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача [PERSON] .

Outcome: approved