Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У вересні 2015 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 04 грудня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 2112/ФК-07, згідно з умовами якого [PERSON] надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 53\~000,00 дол. США з розрахунку 10,5 % річних за користування кредитом та комісія за управління кредитом у розмірі 0,15 % від суми кредиту на строк до 03.12.2017 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним Кредитним договором [PERSON] за [PERSON] іпотеки від 04.12.2007 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме, квартиру, загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 10,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Як зазначає позивач, 30 червня 2010 року між ним та ТОВ «Укрпромбанк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за вищевказаним Кредитним договором № 2112/ФК-07 від 04.12.2007 року, тому позивач має право вимоги за даним договором. Через систематичне та грубе невиконання [PERSON] своїх зобовязань за Кредитним договором № 2112/ФК-07 від 04.12.2007 р. в останнього перед банком виникла заборгованість, яка з урахуванням суми заборгованості за кредитом, суми заборгованості за відсотками та пені становить 384 451 (триста вісімдесят чотири тисячі чотириста пятдесят одна) грн. 67 коп. З огляду на викладені обставини, та у звязку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за Кредитним договором, позивач просить у рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 384\~951,67 грн., в який входить 354\~368,94 грн. сума заборгованості за кредитом, 30\~582,73 грн. сума заборгованості за відсотками, та 13\~845,92 пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 10,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на квартиру. У ході розгляду справи представник позивача надала заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила у рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 384\~951,67 грн., в який входить 354\~368,94 грн. сума заборгованості за кредитом, 30\~582,73 грн. сума заборгованості за відсотками, та 13\~845,92 пеня, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на квартиру, ринкова вартість якої станом на 16 січня 2016 рік становить 342\~413,00 грн. У судове засідання представник позивача не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. У матеріалах справи знаходиться заява, в якій представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, посилаючись на те, що у позивача відсутні підстави для стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно станом на 2015 рік, оскільки не надано доказів того, що ПАТ «Дельта Банк» виконав вимоги закону про надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав вимоги у даному зобовязанні. Крім того, з наданої позивачем довідки про заборгованість неможливо встановити як проводиться розрахунок заборгованості, неможливо встановити дійсну суму заборгованості за наявності останньої, зважаючи на відсутність відповідної деталізації та розрахунку заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитом. До позову не додано фінансовий документ, що може підтвердити наявність факту отримання кредиту: видатковий касовий ордер або заява на видачу готівки. Також, сторона відповідача зазначає, що відповідачу не були відомі рахунки, на які він мав здійснювати сплату кредиту, оскільки останньому лише з позовних вимог стало відомо, що ТОВ «Укрпромбанк» відступив вимоги ПАТ «[PERSON] банк». Також, позивачем не надано до суду доказів про направлення вимоги Іпотекодавцю. Представник відповідача вважає, що наявна у матеріалах справи копія договору про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь [PERSON] від 30.06.2010 року не є належним та допустимим доказом про переуступку права вимоги саме за спірним кредитним договором, оскільки не містить інформації щодо предмету доказування. У своїх запереченнях посилається на те, що додані до позову документи не завірені належним чином, не скріплені печаткою [PERSON], а копії довіреностей щодо представництва інтересів [PERSON], що містяться у матеріалах справи, не посвідчені нотаріально. Водночас, позивач, окрім довідки, не надав будь-яких інших доказів про наявність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Довідка про наявність боргу, що подана до суду про наявність грошового зобовязання відповідача по тілу кредиту, відсотках не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум і слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Також, позивачем не надано первинних бухгалтерських документів щодо здійснення часткового погашення кредиту (заява на видачу готівки, платіжні доручення, квитанції), тому немає підстав вважати що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також відсотків, зазначених у довідці про заборгованість, є безперечним. На думку представника відповідача, у даних правовідносинах має місце не співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, оскільки згідно позовної заяви [PERSON] заборгованість за кредитним договором складає 384\~451,67 грн., що не відповідає вартості іпотечного майна. Крім того, представником позивача не надано суду доказів реєстрації нерухомого майна у державному реєстрі обтяжень нерухомого майна, відсутній витяг з реєстру, в якому реєструють обтяження нерухомого майна іпотекою станом на дату укладення договору та станом на дату подання позовної заяви. Позивачем не надано докази щодо реєстрації за відповідачем права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], а також того, що були внесені зміни до державного реєстру іпотек про нового іпотекодержателя. Також, представник відповідача вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки з урахуванням висновків, викладених Верховним Судом України у постанові від 06.11.2013 р. по цивільній справі № 6-116цс13. Наданий у судовому засіданні представником позивача розрахунок заборгованості підписаний не посадовою особою банку, оскільки печатка знаходиться у Фонді, тому такий розрахунок є сфальсифікованим. Крім того, за своєю фінансовою та юридичною природою, розрахунок заборгованості не є первинним фінансовим документом і не може бути допустимим доказом у справі. З огляду на викладені заперечення, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 04 грудня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі [PERSON]) та [PERSON] (далі Позичальник) укладено Кредитний договір № 2112/ФКВ-07, відповідно до умов якого [PERSON] надає Позичальнику суму кредиту у розмірі 53\~000 (пятдесят три тисячі) дол. США, зі строком кредитування на 120 місяців, датою остаточного повернення кредиту 03 грудня 2017 року, із процентною ставкою за користування кредитом 10,5 %, та комісією за управління кредитом у розмірі 0,15 % від суми кредиту. Відповідно до п. 2.4. Кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менше як 441,67 дол. США по 20-те число включно кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту. Згідно із п. 2.6. Кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті Кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод факт/факт, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та році. Нараховані проценти сплачуються Позичальником у валюті кредиту по 20-те число включно кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно із остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу [PERSON] або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку Позичальника, відкритого у [PERSON] (п. 2.7. Кредитного договору). Як передбачено п. 4.2.1. Кредитного договору Позичальник зобовязався здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій та інших платежів за цим договором у передбачені цим [PERSON] строки. Пунктом 4.3.4. Кредитного договору передбачено, що при настанні будь-якого із випадків, передбачених п. 6.2. цього [PERSON] має право призупинити подальше кредитування Позичальника та/або вимагати дострокового повного повернення Кредиту , сплати процентів за фактичний період користування ним, комісій та штрафних санкцій (за наявності) та інших платежів Позичальника за цим [PERSON]. Відповідно до п. 5.2. Кредитного договору у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, комісій та інших платежів, передбачених цим [PERSON] має право вимагати, а Позичальник зобовязаний сплатити [PERSON] неустойку в розмірі подвійної облікової ставки Національного [PERSON] України, що діяла в період прострочення за кожен день прострочення від суми простроченої заборгованості, але не менше 500 грн. Із матеріалів справи вбачається, що в якості забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за вищевказаним кредитним договором, 04 грудня 2007 року між останнім (далі Іпотекодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі Іпотекодержатель) укладено Іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до п. 1.1. якого Іпотека за цим [PERSON] забезпечує вимоги Іпотекодержателя за Кредитним договором № 2112/ФКВ-07 від 04 грудня 2007 року (а також будь-якими змінами та доповненнями до нього, в тому числі стосовно зміни процентної ставки за користування кредитом, строку кредитування, суми кредиту тощо), укладеним між Іпотекодержателем а [PERSON], за умовами якого останній зобовязаний Іпотекодержателю до 03 грудня 2017 року повернути кредиту розмірі 53\~000 (пятдесят три тисячі) дол. США, сплатити проценти за користування ним у розмірі 10,5 % річних та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених Кредитним договором. Згідно із п. 1.2. Іпотечного договору предметом іпотеки є однокімнатна квартира за № 21 у будинку 53-А по вулиці Короленка у м. Бровари Київської області, загальною площею 28,6 кв.м., жилою площею 18,0 кв.м. У відповідність до п. 2.1.6. Іпотечного договору у випадку порушення Іпотекодавцем обовязків за цим та/або Кредитним договором Іпотекодавець має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а у разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Зі змісту п. 4.3. та п. 4.4. Іпотечного договору вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із порядком задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4. цього [PERSON]. У випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п. 4.1. цього [PERSON], Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги в тому числі і шляхом прийняття Іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання. Як вбачається із висновку субєкта оціночної діяльності, наданого 16 січня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Професіонал» ( із висновку встановлено, що оцінка проводилась 16 січня 2016 року, тобто дата здійснення оцінки у 2015 році зазначена помилково), вартість вищевказаної квартири складає 342 413 (триста сорок дві тисячі чотириста тринадцять) грн. Матеріалами справи встановлено, що 30 червня 2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим [PERSON], ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до божників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників до повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно витягу до Додатку № 2 до [PERSON] про передачу Активів та Кредитних зобовязань від 30.06.2010 року ТОВ «Укрпромбанк» передало АТ «Дельта Банк» право вимоги також із за Кредитним договором № 2112/ФКВ-07 від 04 грудня 2007 року та Іпотечним договором від 04.12.2007 року, укладеними між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON]. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, сформованої 21.01.2016 року, видно, що 26.12.2012 року зареєстровано обтяження на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS]; тип обтяження: іпотека, підстава обтяження: Договір про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь [PERSON] 30.06.2010 року. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 28.07.2015 р. загальна заборгованість [PERSON] за Кредитним договором № 2112/ФКВ-07 від 04.12.2007 року становить 398 797 (триста девяносто вісім тисяч сімсот девяносто сім) грн. 59 коп.,з якої: -тіло кредиту 354 368,94 грн.; -відсотки 305 82,73 грн.; -пеня 13 845,92 грн. Суд вважає доведеними обставини щодо наявності у відповідача заборгованості у розмірі 384 951 ( триста вісімдесят чотири тисячі девятсот пятдесят одна) грн. 67коп., з яких: сума заборгованості за кредитом - 354368,94 грн., сума заборгованості за відсотками - 30582,73 грн. У частині нарахування пені позовні вимоги є недоведеними з огляду на те, що позивач у позовній заяві зазначає про нарахування пені у розмірі 13 845,92 грн., однак у розрахунку заборгованості відсутня інформація про нарахування пені та протягом розгляду справи позивач свої вимоги не змінював у цій частині. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно \~із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею\~629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому ст. 1050 ЦК України визначає наслідки порушення договору позичальником: «якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавеиь має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. За змістом ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», ст. ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до розділу 4 Іпотечного договору Іпотекодержатель набуває право звернення на предмет іпотеки у разі порушення Іпотекодавцем договору кредиту (несвоєчасне повернення кредиту, повністю або частково, або несвоєчасна сплата процентів, комісії тощо. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, на розсуд Іпотекодержателя, відповідно до договору або законодавства України за виконавчим написом нотаріуса, рішенням суду або в порядку позасудового врегулювання через продаж від власного імені Предмет іпотеки чи передачу Іпотекодержателю у власність. Згідно із ст. 37 Закону України "Про іпотеку" Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. У відповідність до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суди мають виходити з того, що з урахуванням положень ст.ст. 33, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду, відповідачем [PERSON] не виконуються умови Кредитного договору № 2112/ФКВ-07 від 04 грудня 2007 року тому у нього виникла заборгованість перед [PERSON] у розмірі 384\~951 (триста вісімдесят чотири тисячі девятсот пятдесят одна) грн. 67 коп., яка підлягає стягненню із відповідача. У звязку із тим, що зобовязання відповідача [PERSON] забезпечено укладанням Іпотечним договором між ним та [PERSON], то у позивача є всі правові підстави для задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вищевказаної заборгованості. Зі змісту ч.1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Із відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС в Київській області вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], тобто у квартирі, яка є іпотечним майном. Спірна квартира є предметом іпотеки за споживчим кредитом, наданим [PERSON] в іноземній валюті. Враховуючи площу квартири, використання її як місця постійного проживання позичальника та відсутність доказів про наявність у відповідача іншого нерухомого житлового майна, суд приходить до висновку, що на цей предмет іпотеки: однокімнатна квартира № 21, загальною площею 28,6 кв.м., житловою площею 18,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Однак, вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Отже, з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, однак до заборгованості відповідача не входить пеня у розмірі 13 845,92 грн. Разом з тим, доводи заперечення представника відповідача суд не може взяти до уваги, виходячи із наступного. Сторона відповідача в обґрунтування доводів заперечення посилається на те, що позивач не направляв відповідачу вимогу в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Із матеріалів справи вбачається, що 27.08.2015 року [PERSON] направив [PERSON] лист-вимогу про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором. Направлення даного листа відповідачу підтверджується копією списків згрупованих рекомендовних відправлень та відповідними фіскальними чеками. ( а.с. 18-24 ). Однак, із змісту ст. 35 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Отже, вищевказані доводи представника відповідача є безпідставними. Доводи заперечення про недоведення стороною позивача наявності заборгованості у відповідача первинними бухгалтерськими документами також є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи. Так, на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором позивачем до матеріалів справи надано розрахунок заборгованості відповідача ( а.с. 162), кредитний договір ( а.с. 6-10), Договір про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь [PERSON] ( а.с. 25- 37). Водночас, стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування наявності заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Посилання на ненадання документів, які підтверджують отримання кредиту відповідачем, висловлене лише у запереченнях на позовні вимоги, однак, жодних вимог про оспорювання кредитного, іпотечного чи інших договорів, що стосуються [PERSON], до суду не предявлено. Крім того, із розрахунку заборгованості видно, що до жовтня 2014 року [PERSON] здійснювалось часткове погашення заборгованості за кредитом, тому посилання про те, що позичальнику після переуступки прав вимоги були невідомі рахунки, на які необхідно сплачувати заборгованість, є безпідставними. Заява щодо пропуску позивачем строку позовної давності також є необґрунтованою та відповідачем не зазначено, коли саме закінчився строк позовної давності в даних правовідносинах щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Всі інші доводи заперечення сторони відповідача ґрунтуються на припущеннях та жодними належними та допустимими доказами у судовому засіданні не підтверджені. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України \~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: partial