Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Заявник, [PERSON], звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення факту родинних відносин. В заяві [PERSON] вказала, що вона народилася [INFO] року в с. Покрівське, Зіньківського району, Полтавської області. Її батьками були [PERSON] який помер [INFO] року та [PERSON], яка померла [INFO] року. Батьки [PERSON], проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Батьком заявниці у свідоцтві про її народження, у розділі «батьки» вказано «[PERSON]». Як пояснювала сама мати заявниці, це було зумовлено тривалим відрядженням батька на час реєстрації народження доньки. А для реєстрації дитини, народженої від батьків, які не перебувають у шлюбі, потрібна заява обох. Зазначене встановлено нормою ст.. 55 Кодексу про шлюб та сім»ю України, яка діяла на час реєстрації народження заявниці. Вказана норма встановлювала, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішень суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень проводиться за прізвищем матері, ім»я, по-батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Таким чином, заявницю було записано на прізвище матері «[PERSON]», а запис про батька містить, ім»я , де вказано «[PERSON]». Після смерті батька, за його останнім місцем проживання [ADDRESS] відкрилася спадщина. Як спадкоємець за законом заявниця бажає прийняти спадщину батька, подавши до Зіньківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 22.10.2014 року нотаріусом було направлено повідомлення де вказано що видати свідоцтва про спадщину на даний час неможливо, оскільки не проглядався родинний зв'язок між нею та її батьком та вчасно вона не звернулася до нотаріальної контори для подачі заяви. В судовому засіданні заявниця, заяву підтримала повністю та просила її задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним в заяві. Представник заявника підтримала заяву. Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, зачитавши заяву заінтересованої особи, заслухавши свідків, дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява [PERSON], підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року в с. Покрівське, Зіньківського району, Полтавської області - свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Її батьками були [PERSON] який помер [INFO] року свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.6) та [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідно до довідки №294 Покровської сільської ради Зіньківського району, Полтавської області, батьки [PERSON], який помер [INFO] року на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS]. Пережившої дружини у померлого немає. Згідно довідки №295 Покровської сільської ради Зіньківського району, Полтавської області, виданої заявнику, що [PERSON] в перші півроку смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року фактично прийняла спадщину, а саме здійснювала поточний ремонт будинку та господарських споруд, користувалася земельною ділянкою та сплачувала податок на неї. Батьки [PERSON], проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу. Батьком заявниці у свідоцтві про її народження, у розділі «батьки» вказано «[PERSON]». Як пояснювала сама мати заявниці, це було зумовлено тривалим відрядженням батька на час реєстрації народження доньки. А для реєстрації дитини, народженої від батьків, які не перебувають у шлюбі, потрібна заява обох. Зазначене встановлено нормою ст.. 55 Кодексу про шлюб та сім»ю України, яка діяла на час реєстрації народження заявниці. Вказана норма встановлювала, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішень суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень проводиться за прізвищем матері, ім»я, по-батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Таким чином, заявницю було записано на прізвище матері «[PERSON]», а запис про батька містить, ім»я , де вказано «[PERSON]». Як спадкоємець за законом заявниця бажає прийняти спадщину батька, подавши до Зіньківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 22.10.2014 року нотаріусом було направлено повідомлення заявнику, де вказано що видати свідоцтва про спадщину на даний час неможливо, оскільки не проглядався родинний зв'язок між нею та її батьком та вчасно вона не звернулася до нотаріальної контори для подачі заяви. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що [PERSON], який народився [INFO] року та помер [INFO] року є батьком [PERSON], [INFO]. Вони також вказали, що заявник постійно допомала батькові в наданні медичної допомоги, у придбанні продуктів харчування, проводила його поховання за власні кошти.

Outcome: approved