Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває цивільна справ за первісним позовом [PERSON] до ПрАТ "Київміськбуд-1" про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю та за зустрічним позовом ПрАТ "Київміськбуд-1" до [PERSON] про виселення. 03 лютого 2020 року позивачем за первісним позовом [PERSON] подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом скасування реєстрації об`єкта нерухомості в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно ТОВ "МАН КОМПЛЕКС", накласти арешт на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності ТОВ "МАН КОМПЛЕКС", заборонити ТОВ "МАН КОМПЛЕКС" або будь-яким уповноваженим ним особам виселяти [PERSON] з квартири [ADDRESS] . На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість відповідачеві вчинити дії, спрямовані на відчуження указаної квартири, що істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав [PERSON] . Відповідно до норми ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності. Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. На даний час між сторонами виник спір щодо визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю та щодо виселення позивача за первісним позовом з указаної квартири. Матеріалами справи засвідчується, що ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року було задоволено заяву [PERSON] та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] . На даний час ухвала судді Оболонського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року не скасована, відтак, захід забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру продовжує діяти. Додатково накладати арешт на нерухоме майно, на яке судом вже було накладено арешт, немає необхідності. Окрім цього, суд звертає увагу заявника на те, що вимога про скасування реєстрації об`єкта нерухомості в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно за своїм змістом є позовною вимогою, а не способом забезпечення позову. З огляду на зазначене, у задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову слід відмовити. Суд роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Outcome: dismissed