Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

у лютому 2020 року представник позивача адвокат Манова І.М. звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за позивачем право на земельну частку (пай) розміром 5,1 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Родина", с. Плахтіївка Саратського району Одеської області. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 03 травня 1991 року [PERSON] був прийнятий в члени КСП "Родина", 14 серпня 1996 року був виключений з членів КСП "Родина" на підставі розпорядження № 25 від 20 березня 1997 року. 18 грудня 1995 року КСП "Родина" отримало Державний акт на право колективної власності на землю. На момент видачі державного акту, позивач був членом КСП. У липні 2019 року позивачу стало відомо, що до Державного акту додавався Список громадян, членів КСП "Родина", які мають право на земельну частку (пай). 31 липня 2019 року він звернувся до Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області з проханням повідомити, чи був він у списку громадян, членів КСП "Родина", які мають право на земельну частку (пай). 17 жовтня 2019 року він отримав відповідь, з якої дізнався, що список громадян, членів КСП "Родина", які мали справо на отримання земельної частки (паю) затверджувались розпорядженням Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 30.08.1996 року № 271. До Плахтіївської сільської ради зазначені список не надавався. Відповідно до архівної довідки № 25 від 12.12.2019 року в архівному відділі Саратської районної державної адміністрації, розпорядження від 30.08.1996 року № 271 року відсутнє. 11 листопада 2019 року позивач звернувся до Саратської районної державної адміністрації із заявою про отримання земельної частки (паю). Листом № Ж-532 від 03.12.2019 року йому повідомлено, що його в списку немає та рекомендовано звернутися до суду. Позивач зазначає, що з вищевказаної відповіді він дізнався, що в списку громадян, членів КСП "Родина", які мають право на земельну частку (пай) він відсутній, а тому за положеннями ч.1 ст.261 ЦК України саме з цієї дати починається відлік строку позовної давності. Під час розгляду справи позивач та його представник адвокат Манова І.М. підтримали позов та просили його задовольнити. Представник відповідача Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області Іванько С.С. у суді позов не визнав, посилаючись на те, що Плахтіївська сільська рада Саратського району Одеської області рішенням від 24.07.2020 р. за № 729-YІІ постановила заперечувати в задоволенні позову [PERSON] з наступних підстав: спливом позовної давності; припиненням КСП "Родина"; припиненням права колективної власності на землю КСП "Родина" відповідно до Закону; неможливістю забезпечення земельною ділянкою, для подальшою виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості), так як відсутні вільні землі запасу та резерву; неналежною трудовою поведінкою позивача (а.с.69). Представник відповідача Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" Каланжов В.В. у суді не заперечував проти задоволення позову. В судове засідання на 06 жовтня 2020 року не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.76). Представник відповідача Саратської районної державної адміністрації Одеської області, належним чином повідомлений про розгляд справи, до суду не з`явився. Позов не визнав з підстав, викладених у відзиві та доповненні до відзиву. Послався на те, що Саратська районна державна адміністрація не є належним відповідачем у справі, оскільки статтями 5, 9 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" (в редакції Закону України від 10.07.2018 № 2498-YІІІ) встановлено, що вирішення питань щодо виділення громадянам земельних часток (паїв) віднесено до компетенції сільських, селищних, міських рад. Тому Саратська районна державна адміністрація не розпоряджається землями колишніх сільськогосподарських підприємств, які були отримані даними підприємствами на підставі Державних актів на право колективної власності на землю, в даному випадку КСП "Родина", та не приймає відповідних рішень (а.с. 41-42, 56-58). Вислухавши позивача та його представника Манову І.М. , представника відповідача Плахтіївської сільської ради Саратського району Іванько С.С., представника відповідача СВК "Родина" Каланжова В.В., дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. З копії паспорту громадянина України вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] в с. Плахтіївка Саратського району Одеської області (а.с.5). Згідно копії трудової книжки № [NUMBER] , [PERSON] 03 травня 1991 року був прийнятий в члени КСП "Родина" Саратського району Одеської області на підставі протоколу № 4 від 21 травня 1991 року. 14 серпня 1996 року був виключений з членів КСП "Родина" - "за урвавшийся зв`язок з КСП, прогули, згідно Статуту КСП" на підставі розпорядження № 25 від 20.03.1997 року (а.с. 6-10). Відповідно до рішення 4 сесії ХХІІ скликання Плахтіївської сільської ради від 24 травня 1995 року Колективному сільськогосподарському підприємству "Родина" передано у колективну власність 13381,0 гектарів землі, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 18 грудня 1995 року КСП "Родина" отримало Державний акт серії ОД-22-012 на право колективної власності на землю. В державному акті зазначено, що Додатком № 1 є список громадян, членів КСП "Родина" (а.с. 77-80). 31 липня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Плахтіївського сільського голови із заявою, в якій просив повідомити, чи був він включений до зазначеного списку членів КСП "Родина" (а.с. 17). Листом від 17 жовтня 2019 року за № 587 Плахтіївського сільського голови позивачу повідомлено, що у Плахтіївській сільській раді відсутні список громадян, членів колишнього КСП "Родина", які мали право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності КСП "Родина" та до сільської ради не надавався. Список громадян, членів КСП "Родина", які мали право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності КСП "Родина" затверджувались розпорядженням Саратської районної державної адміністрації Одеської області від 30 серпня 1996 року № 271 (а.с.18). Відповідно до архівної довідки за № 25 від 12 грудня 2019 року, в архівному відділі Саратської районної державної адміністрації Одеської області розпорядження Саратської районної державної адміністрації від 30 серпня 1996 року № 271 відсутнє (а.с.16). На звернення до голови Саратської районної державної адміністрації від 11 листопада 2019 року, листом від 03.12.2019 року за № Ж-532 позивачу повідомлено, що за інформацією Відділу у Саратському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області було встановлено, що [PERSON] не значиться в списку - додатку до державного акту на право колективної власності СВК "Родина" на території Плахтіївської сільської ради Саратьського району, та позивачу роз`яснено право на встановлення права на земельну частку (пай) в судовому порядку (а.с.14, 15). 16 грудня 2019 року позивач звернувся до Відділу у Саратському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. Листом від 17.12.2019 року за № Ж-29 позивачу повідомлено, що у списку - додатку до державного акту на право колективної власності СВК "Родина" на території Плахтіївської сільської ради Саратьського району, [PERSON] не значиться (а.с. 12, 13). Із довідки Плахтіївської сільської ради Саратьського району Одеської області від 07 лютого 202 року за № 65 вбачається, що розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах складає 5,1 га. Середній розмір земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Плахтіївської сільської ради Саратського району становить 4,14 га (а.с.31). Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положеннями частини 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 2 ст.78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. В пункті 42 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Кривенький проти України" від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)) наголошено, що суд має оцінити, чи було позбавлення права власності законним, чи здійснювалося воно в інтересах суспільства та чи переслідувало законну ціль за допомогою засобів, достатньо пропорційних цілі, якої прагнули досягнути. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності. Згідно статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Пунктом 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року, N 720/95, установлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Стаття 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", від 5 червня 2003 року №899-IV (з наступними змінами та доповненнями), встановлює, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 зазначеного Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Законом України від 10.07.2018 № 2498-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", який набув чинності 01.01.2019 року, стаття 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", від 5 червня 2003 року №899-IV була викладена у новій редакції. Так, відповідно до частини першої ст.5 вказаного Закону, сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв). Відповідно до частини 1 ст.9 зазначеного Закону розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Пунктом 21 Розділу Х "Перехідні положення" ЗК України установлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Статтею 256 ЦПК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За положеннями ст.257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом установлено, що позивач дізнався про порушення свого права лише у грудні 2019 року з листа Саратської районної державної адміністрації Одеської області за № Ж-532 від 03.12.2019 року, яким йому було повідомлено, що він не включений до списку - додатку до державного акту на право колективної власності СВК "Родина" на території Плахтіївської сільської ради Саратьського району, що в розумінні ч. 1 ст. 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності. До суду з позовом позивач звернувся 21 лютого 2020 року, тобто в межах строку загальної позовної давності. Посилання представника Плахтіївської сільської ради на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту розпаювання земель колективної власності КСП "Родина" є необґрунтованими, та такими що не узгоджуються з положеннями ст. 261 ЦК України. Ствердження представника Плахтіївської сільської ради про те, що позивач правомірно не був включений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), тому що розпорядженням № 25 від 20.03.1997 року він був виключений з членів КСП "Родина" з 14.08.1996 року, суд не приймає до уваги з таких підстав. З наданого архівним відділом Саратської районної державної адміністрації Одеської області, архівного витягу № 24 від 12.12.2019 року, вбачається, що рішення правління щодо виключення [PERSON] із членів КСП було затверджено протоколом № 1 засідання звітно-виборчих зборів уповноважених членів КСП "Родина" лише 05 лютого 1997 року (а.с.19). Відповідь Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Родина" від 27.01.2020 за № 7 на адвокатський запит підтверджує, що [PERSON] працював у КСП "Родина" з 03.05.1991 року по 14.08.1996 року, за 1996 рік відпрацював 212 виходів, а саме: у січні-24. у лютому-24, березні-25, квітні-26, травні-24, червні-24, липні - 27, серпні-14 (а.с.26). Отже, на час отримання КСП "Родина" державного акту на право колективної власності на землю, тобто станом на 18.12.1995 року, [PERSON] був членом КСП "Родина", що дає позивачеві право на отримання земельної частки (паю) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП "Родина". Таким чином, позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved