Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в особі Філії Бурове управління "Урбургаз" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за водопостачання в сумі 12226,23 грн. В обґрунтування позову позивач в позовній заяві зазначив, що на [ADDRESS], який відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно належить Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" на праві господарського відання Дочірній компанії "Укргазвидобування", вказаний будинок обліковується на балансі Хрестищенського відділення бурових робіт Бурового управління "Укрбургаз" філії ПАТ "Укргазвидобування". 29 травня 2007 року ККП "Водоканал" та ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" в особі філії БУ "Укрбургаз" (на даний час ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії БУ "Укрбуграз", в подальшому - БУ "Укрбургаз") уклали договір №52/282/-11-07 на відпуск води з комунального водопроводу і прийняття стічних вод в комунальну каналізацію. Відповідно до рахунків-фактур ними справно виконувались умови договору, а саме: оплачувались послуги за водопостачання. Квартиронаймачем в квартирі [ADDRESS] є [PERSON]. З липня 2007 року по листопад 2013 року за квартиронаймачем перед БУ "Укрбургаз" рахується заборгованість по сплаті за водопостачання в сумі 12226,23 грн. Відповідачу неодноразового надсилались попередження про сплату заборгованості за водопостачання, але боржник її до цього часу не сплатив. На підставі викладеного ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії БУ "Укрбургаз" просить стягнути з [PERSON] заборгованість за водопостачання в сумі 12226,23 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії БУ "Укрбургаз" - Рябченко М.М. позов підтримав, пославшись на доводи викладені в ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, а подав заяву про розгляд справи за його відсутність. При цьому від нього також надійшли заперечення, в яких позов він не визнає, та посилається на те, що він не має будь - яких зобов'язань перед ПАТ «Укргазвидобування» в особі Філії БУ «Укрбургаз» за водопостачання, що унеможливлює покладення на нього будь - якої відповідальності за водопостачання; вимоги позивача в частині розрахунку суми боргу в сумі 12226 грн. 23 коп. здійснені поза межами строків позовної давності, розрахунок суми боргу не обґрунтований, оскільки відповідно до матеріалів справи, а саме що розрахунок заборгованості за водопостачання був зроблений відповідно до кількості зареєстрованих осіб у його квартирі [ADDRESS] - це 6 осіб. Однак це не відповідає дійсності, оскільки відповідно до довідки самого позивача ПАТ «Укргазвидобування» від 24.09.2014 року - в цій квартирі зареєстровано тільки 4 чоловіка: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] При цьому [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в зазначеній квартирі фактично не мешкають, а проживають за іншою адресою. Таким чином з 4-х осіб які зареєстровані в квартирі [ADDRESS] фактично проживає тільки одна особа - це [PERSON]. Перевіривши письмові докази у справі та заслухав пояснення представника позивача, суд вважає позов Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" в особі Філії Бурове управління "Укрбургаз" таким, що підлягає частковому задоволенню враховуючи наступне. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересі. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги". Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно САЕ №014805 належить Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України" на праві господарського відання Дочірній компанії "Укргазвидобування", форма власності загальнодержавна (а.с.14-15). Відповідно до копії довідки від 24.09.2014 року житловий 50-ти квартирний будинок [ADDRESS] Харківської області обліковується на балансі Хрестищенського відділення бурових робіт Бурового управління "Укрбургаз" філії ПАТ "Укргазвидобування", тобто позивач є балансоутримувачем зазначеного будинку (а.с.11). Відповідач [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] Харківської області, що підтверджується ордером на жиле приміщення №021420 від 28.12.2006 року(а.с.12) та довідкою Хрестищенського ВБР про кількість зареєстрованих осіб за вказаною адресою (а.с. 9). Згідно ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Згідно ч.1 ст.29 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем. Між Красноградським комунальним підприємством "Водоканал" та ДК "Укргазвидобування НАК "Нафтогаз України" в особі філії БУ "Укрбургаз" 29.05.2007 року було укладено Договір № 52/282/011-07 на відпуск води з комунального водопроводу і прийняття стічних вод в комунальну каналізацію(а.с.17-19). Відповідно до рахунків-фактур та платіжних доручень БУ "Укрбуграз" справно виконувались умови договору, а саме оплачувались послуги за водопостачання (а.с.20-51). Відповідно до вимог ст.24 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач має право: здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг; приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів; здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Балансоутримувач зобов'язаний: укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна; утримувати на балансі майно, визначене договором з власником (співвласниками); вести бухгалтерську, статистичну та іншу, передбачену законодавством, звітність відповідно до законодавства; забезпечувати управління майном власними силами або укладати договір з юридичною особою на управління майном; забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. З липня 2007 року по листопад 2013 року за квартиронаймачем [PERSON] перед БУ "Укрбургаз" рахується заборгованість по сплаті за водопостачання. Також в матеріалах справи є копія повідомлення Хрестищенського ХВБР від 28.01.2014 року, яке направлялось на адресу відповідача про те, що за ним рахується певна заборгованість за надані раніше послуги в сумі(а.с. 16). Відповідно до ст.1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачем є фізична особа, яка отримує житлово-комунальні послуги. Згідно ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач, зокрема, зобов'язаний: оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; не допускається порушення законних прав та інтересів учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та оплату за комунальні послуги. Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої види і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином. Відповідно до ст.623 ЦК України в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником, він зобов'язаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. Згідно ч.3 ст.815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Отже, відповідач, отримуючи житлово-комунальні послуги, не в повному обсязі їх сплачував, чим порушив вимоги статті 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов'язаний був сплачувати кошти за надання йому послуг, а саме за водопостачання. При цьому суд вважає обґрунтованим посилання відповідача в своїх запереченнях на застосування строків позовної давності. Задовольняючи клопотання відповідача щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до ст.265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261 ЦК України). Судом встановлено, що представник позивача звернувся до суду з відповідною позовною заявою в листопаді 2014 року, а згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за водопостачання, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тобто заборгованість за водопостачання можливо стягнути з відповідача [PERSON], тільки за останні три роки, тобто з листопада 2011 року, а в частині стягнення заборгованості до листопада 2011 року, суд відмовляє в його задоволенні. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість [PERSON] за водопостачання, нараховувалась відповідно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі [ADDRESS] - це 6 чоловік. Відповідач [PERSON] з таким розрахунком не погодився і в запереченнях зазначив, що це не відповідає дійсності, оскільки відповідно до довідки самого позивача ПАТ «Укргазвидобування» від 24.09.2014 року - в цій квартирі зареєстровано тільки 4 чоловіка: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в зазначеній квартирі фактично не мешкають, а отже і водою не користуються. Таким чином з 4-х осіб які зареєстровані в квартирі [ADDRESS] фактично проживає тільки одна особа - це він сам. В судовому засіданні представник відповідача, не міг пояснити суду чому розрахунок за водопостачання був складений саме на 6 чоловік, з яких міркувань він складався та вираховувався йому не відомо. Тверджень відповідача про те що в кватирі фактично мешкає тільки одна особа, яка і користується послугами водопостачання, він також спростувати не міг, пояснивши що йому взагалі не відомо скільки осіб фактично мешкають в квартирі [ADDRESS] і скільки користуються послугами водопостачання. При цьому в самому позові сам позивач також зазначає, що в квартирі [ADDRESS] відповідно до ордера на житлове приміщення №021420 мешкає та зареєстрований тільки [PERSON](а.с.4), вказане також підтверджується і самим ордером від 28.12.2006р.(а.с.12). Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням наведеного, суд вважає, що сума коштів, яка підлягає стягненню повинна вираховуватись тільки на одну особу - на [PERSON], який там зареєстрований, фактично мешкає та особисто користується послугами водопостачання, оскільки того що в квартирі відповідача мешкають та фактично користуються послугами водопостачання саме 6 чоловік, як зазначено в позові, в судовому засіданні не встановлено, не доведено це і представником позивача. Таким чином з [PERSON] стягненню підлягає тільки заборгованість на одну особу в межах 3-річного строку позовної давності. Так, відповідно до довідки позивача(а.с.13) загальна сума заборгованості з листопада 2011 року по день подачі позову, за 6 осіб складає 8080,50грн.(431,86+3570,09+4078,55); тобто, на одну особу заборгованість складає 1346,75грн. (8080,50 : 6). На підставі викладеного суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Укргазвидобування" в особі філії БУ "Укрбуграз" заборгованість за водопостачання в сумі 1346,75 грн., а в іншій частині суд відмовляє в задоволенні позову в зв'язку з недоведеністю позовних вимог. При цьому, відмова у задоволенні позову з вказаних підстав не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду, обравши у відповідності до ст.16 ЦК України належний спосіб захисту свого майнового права та інтересу, які він вважає порушеними та доводити свої вимоги у відповідності до положення ст. 60 ЦПК України. Крім того, відповідно з вимогами ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Відповідно до матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, а саме: судового збору в сумі 243,60грн., а оскільки позовні вимоги позивача задоволено на 11%, то з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 26,80грн.(243,60*11%). На підставі викладеного та

Outcome: partial