Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

В серпні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який по день смерті постійно мешкав за адресою: [ADDRESS] (в даний час нумерація будинку змінена на [ADDRESS] ). Після його смерті відкрилась спадщина на вказаний будинок. Його мати [PERSON] з батьком не перебувала у зареєстрованому шлюбі. [INFO] вона померла. Крім нього першочергових спадкоємців після смерті батька немає. Під час свого життя батько не залишав заповіту. Після смерті батька він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як на той час був неповнолітнім, але є таким спадкоємцем, який фактично вступив у права спадкоємця, тому що до смерті та після смерті батька постійно проживав у вищевказаному будинку, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, розпоряджався речами звичайної домашньої обстановки. Усі документи на будинок перебувають у нього на руках. В даному будинку він зареєстрований з 01.11.1972 року по 14.12.2020 року, але фактично у цьому будинку без реєстрації проживав з 21.01.1970 року та продовжує проживати по цей час. В теперішній час у нього виникла необхідність в оформлені спадкових прав, у зв`язку з чим він звернувся до нотаріуса, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що ним не надано доказів, які б свідчили про факт прийняття спадщини з огляду на те, що на момент відкриття спадщини діяв Цивільний Кодекс України 1963 року, який втратив чинність прийняттям Цивільного Кодексу України у редакції Закону від 16.01.2003 року. Окрім того, при огляді наданих правовстановлюючих документів на будинок нотаріусом було виявлено, що житловий будинок [ADDRESS] не зареєстрований в БТІ м. Покровська, а тому при необхідності вирішення питання щодо встановлення факту прийняття ним спадщини, яка залишилася після смерті батька в судовому порядку. Нотаріусом також було роз`яснено його право на визнання за ним права власності на вищевказаний спадковий будинок в судовому порядку. На підставі вищезазначеного просив встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька, визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник - адвокат Ільющенко Ю.А. в судове засідання не з`явились, надали клопотання, в яких підтримали позовні вимоги, просили справу розглянути за їх відсутності. Відповідач надав клопотання, в якому просив розглянути справу за відсутності його представника, справу вирішити на розсуд суду. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого 17 серпня 1971 року міськ. ЗАГС м. Красноармійська Донецької області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є сином померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача (а.с.11). Постановою приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шевера О.С. від 3 серпня 2021 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ) після померлого [PERSON] відмовлено у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та неможливістю визначити склад спадкового майна (а.с.6). Згідно копії\~довідки КУ\~«Покровський координаційний\~комітет самоорганізації\~населення» №\~01-12/2164\~від 21.05.2021\~року за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] мати, з 15.02.1970 року по день смерті [INFO] ; [PERSON] батько з 21.01.1970 року по день смерті [INFO] та [PERSON] з 01.11.1972 року по 14.12.2020 року (а.с.13). Згідно копії\~довідки КУ\~«Покровський координаційний\~комітет самоорганізації\~населення» №\~01-12/2163\~від 21.05.2021\~року за адресою: [ADDRESS] дійсно був зареєстрований з 01.11.1972 року по 14.12.2020 року [PERSON] , але фактично проживав з 21.01.1970 року та продовжує проживати за вказаною адресою по теперішній час без реєстрації. Разом з ним проживав його батько [PERSON] з 21.01.1970 року по день смерті [INFO] (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Красноармійської міської Ради депутатів працюючих № 21 від 25.10.1961р. [PERSON] було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] ) (а.с.26). 3 листопада 1961 року [PERSON] було видано Акт про відвід земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] ) та укладено Договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індівідуального жилого будинку (а.с.25, 28-29) \~ \~ \~ \~25 жовтня 1964 року відділом комунального господарства Виконкому Красноармійської міської Ради депутатів працюючих [PERSON] було надано дозвіл на виконання робіт щодо будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ) (а.с.27). Відповідно до копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами житловий будинок за адресою: [ADDRESS] побудований до 5 серпня 1992 року, згідно постанови КМУ від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є самочинним і дозволу не потребує (а.с.19-23). Згідно копії повідомлення КП «Бюро технічної інвентаризації» від 08.06.2021р. № 715/01-02, до 1 січня 2013 року житловий будинок [ADDRESS] не зареєстрований (а.с.7). Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шевера О.С. від 31.08.2021р. № 640/01-16 заведена спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] відсутня. Заповіти від його імені не посвідчувалися (а.с.50). Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкоємець є таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до п.1 ст.549 ЦК України в редакції Закону від 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року діями, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління та володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов`язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до ст.86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. До 1988 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст.1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26.08.1948 року та Постановою від 26.08.1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акта державної комісії про прийняття збудованого громадянином у 1957 році житлового будинку цей громадянин набув статусу власника житлового будинку та згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу Української РСР 1922 року він набув право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-137цс13 від 18.12.2013 року. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція Держплану УРСР і Міністерства юстиції УРСР від 29.07.1959р. "Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР" (втратила чинність на підставі наступної Інструкції), Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966р. і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995р. № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7.02.2002р. № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002р. за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Зазначене узгоджується з ДБН АЗ. 1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», який наводить порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти про прийняття їх в експлуатацію, та п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95. В зазначеному ДБН АЗ. 1-3-94 та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999 р. № 12/5-126, роз`яснюється: оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації. За п.3.1. зазначеного порядку документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, у разі реєстрації збудованого до 05.08.1992 року будинку, особою яка його збудувала, достатнім є подання технічного паспорту, який по своїй суті підтверджує факт відповідності будинку будівельним нормам та стандартам, а тому можливості його експлуатації. Отже, для визнання права власності в порядку спадкування слід встановити, що будинок (домоволодіння) не є самочинним будівництвом та може спадкуватись як об`єкт права власності на нерухоме майно. Житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами було побудовано до 05.08.1992 року. Таким чином, будівництво вищезазначеного житлового будинку, який є об`єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом у розумінні статті 105 ЦК Української РСР). Від встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] , яка залишилась після смерті його батька, залежить виникнення у нього спадкових прав. [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини та неможливістю визначити склад спадкового майна, у зв`язку з чим підлягають судовому захисту законні права позивача шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до\~ст.ст.524,\~526,\~527,\~529,\~549\~ЦК України\~1963\~року,\~

Outcome: approved