Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 02лютого 2018 року № 263/11814/17, з відповідача на її користь стягнуто: заборгованість по заробітній платі у розмірі 7736,07 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2548,23 грн., оплату щорічної відпустки за період з 03.05.2017 року по 03.06.2017 року (31 день) у розмірі 6426,66 грн., компенсація за невикористані відпустки (68 днів) у розмірі 14097,19 грн.,\~\~суму середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні, за кожен день затримки, починаючи з 21.06.2017 року по 02.02.2018 року, що складає 49773,16 грн., а всього 80581,31 грн. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 11.04.2018р. вказане рішення залишено без змін. Однак рішення суду відповідач не виконував. Жовтневим районним судом м. Маріуполя виданий виконавчий лист, який був направлений нею до Печерського РВДВС м. Київ на виконання. Постановою державного виконавця від 5 травня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56306508 з виконання виконавчого листа, виданого 02.02.2018 р. Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на її користь вказаних коштів.27.06.2018 року на її картковий рахунок надійшло 80581,31 грн. по зведеному виконавчому провадженню № 53314543.Постановою про закінчення виконавчого провадження від 09.07.2018 року вказане виконавче провадження було закінчене, через фактичне виконання рішення суду. Рішення суду у справі № 263/11814/17 про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на її користь заборгованості по заробітній платі, зокрема середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні набрало чинності 02.02.2018р., а фактично виконане було лише 27.06.2018 року.У звязку з чим просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 лютого 2018 року по 27 червня2018 року включно,98 днів х середньоденний заробіток 315,02 грн., що становить 30871,96 грн. Позивачка [PERSON] до суду надала заяву, якою заявлені вимоги підтримала, позов просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON], що діє на підставі довіреності, до суду надав заяву, якою у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі, справу розглянути у його відсутність. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 17.08.2018р. провадження по цивільній справі відкрито, призначено підготовче засідання. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.10.2018р. підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 19.11.2018р. представником відповідача до суду наданий письмовий відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] в період з 02.08.2016 року по 20.06.2017 року працювала в ПАТ "Українська залізниця", а саме відповідно до наказу №02/ДН-лс від 01.08.2016р. була прийнята за переводом на посаду провідного юрисконсульта відділу електропостачання Структурного підрозділу «Донецька дирекція\~\~ залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Звільнена з роботи 20.06.2017 року на підставі\~ст. 38 КЗпП України\~за власним бажанням, у звязку з необхідністю догляду за дитиною віком до 14 років, що підтверджується записом в трудовій книжці, виданій на імя позивача 14 жовтня 2002 року (а.с. 9-15). Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя № 263/11814/17 від 02.02.2018 року, позов [PERSON] задоволено, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" на користь [PERSON]: заборгованість по заробітній платі у розмірі 7736,07 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 2548,23 грн., оплату щорічної відпустки за період з 03.05.2017 року по 03.06.2017 року (31 день) у розмірі 6426,66 грн., компенсація за невикористані відпустки (68 днів) у розмірі 14097,19 грн.,\~\~суму середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні, за кожен день затримки, починаючи з 21.06.2017 року по 02.02.2018 року, що складає 49773,16 грн., а всього 80581,31 грн. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 11.04.2018р. вказане рішення залишено без змін. Рішення набрало законної сили (а.с. 16-21). Згідно з випискою з карткового рахунку [PERSON], 27.06.2018р. на рахунок від Печерського РВ ДВС надійшло 80581,031 грн. (а.с. 39). Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження № 56306508 від 09.07.2018р., винесеною заступником начальника відділу Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 263/11814/17, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя від 02.02.2018р. про стягнення з ПАТ "Українська Залізниця" на користь [PERSON] суми у розмірі 80581,31 грн., закінчено у звязку з фактичним виконанням (а.с. 40). Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Рішенням Жовтневого\~районного суду\~м.\~Маріуполя №\~263/11814/17\~від 02.02.2018\~року,\~яке набрало\~законної сили,\~встановлений розмірсередньоденного заробітку позивача у розмірі 315,02 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Посилання представника відповідача на вплив форс-мажорних обставин, внаслідок яких роботодавець був позбавлений можливості виконувати свої обовязки, як на підставу для відмови у задоволенні позову, суд до уваги не бере, враховуючи рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя № 263/11814/17 від 02.02.2018 року, яке набрало законної сили, і яким встановлений обовязок відповідача виплатити [PERSON] належні їй при звільненні суми. Таким чином, суд приходить до висновку, що у відповідача утворилися трудові зобов'язання\~ по виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 лютого 2018 року по 27 червня 2018 року включно, тобто за весь період невиплати відповідачем належних позивачці при звільненні сум, у сумі 30871,96 грн.(98 днів х середньоденний заробіток 315,02 грн.). Згідно з положеннями законодавства з заробітної плати має проводитись відрахування податків та обов'язкових платежів, тому при виплаті відповідачем відповідних сум належить утримати з них передбачені законом податки і обов'язкові платежі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1\~статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved