Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

12 січня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай), мотивуючи свої вимоги тим, що 12 травня 2003 року померла його матір [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на все її майно, зокрема на земельну частку (пай) розміром 4,72 умовних кадастрових гектар із земель КСП "Обрій", яка розташована на території Павлівської сільської ради. За життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла своїм дітям: [PERSON], позивачу у справі, та [PERSON], рідній сестрі позивача. [PERSON] своєчасно прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], вступивши у фактичне володіння спадковим майном. [PERSON] спадщину після матері не прийняла та не претендує на неї. На даний час [PERSON] має намір оформити свої спадкові права на земельну частку (пай), що залишилась після смерті матері [PERSON], але зясувалось, що оригінал сертифікату на право приватної власності на земельну частку (пай) був втрачений. Посилаючись на викладені обставини, [PERSON] звернувся з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, останній направив суду заяву про розгляд справи без його та позивача участі, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача - Павлівської сільської ради у судове засідання не з'явився, сільський голова [PERSON] направив суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають повністю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлення належним чином. Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області у судове засідання не зявився. Завідувач Білопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 березня 1957 року народився позивач [PERSON], у свідоцтві про народження якого матірю записана [PERSON] (а. с. 6). 12 травня 2003 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а. с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все її майно. Як вбачається з заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Павлівської сільської ради 27 листопада 1991 року за №367, [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, заповіла своїм дітям [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 12). З довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі від 30 листопада 2016 року вбачається, що на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 04 квітня 2000 року №138 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською райдержадміністрацією членам КСП "Обрій" на території Павлівської сільської ради, [PERSON] Іді Дмитривні був виписаний та виданий на руки сертифікат серії СМ №0267210 від 22 травня 2000 року за реєстраційним номером 487, про право на земельну частку (пай) розміром 4,72 умовних кадастрових гектар (а. с. 10) Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 24 лютого 2017 року встановлено факт родинних відносин між [PERSON], яка померла 12.05.2003 в с. Павлівка Білопільського району, та її сином [PERSON] Також встановлено факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0267210 від 22.05.2000, за реєстраційним номером 487, виданого на підставі розпорядження голови Білопільської РДА за №138 від 04.04.2000 (а. с. 42). На даний час позивач має намір оформити право власності на зазначену вище земельну частку (пай), що залишилась після смерті матері [PERSON], однак через те, що оригінал сертифікату про право на земельну частку (пай) був втрачений, зробити це в позасудовому порядку він не може. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, після смерті [PERSON], яка померла 12 травня 2003 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 534 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З довідок Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 02 грудня 2016 року №1132 та від 02 лютого 2017 року №57 вбачається, що [PERSON], яка померла 12 травня 2003 року, на день смерті була зареєстрована та проживала одна в [INFO]. Поховання проводили її діти: [PERSON] та [PERSON] Заявником на отримання документів про смерть [PERSON] був її син [PERSON]. Хто зберігав документи на спадкове майно та розпорядився речами померлої сільській раді не відомо. Заповіт від імені [PERSON], посвідчений 27 листопада 1991 року за №367 сільською радою, не змінювався та не відмінявся (а. с. 12). Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв її син [PERSON], який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки зберігав документи померлої, доглядав за спадковим майном, розпорядився її речами. З листа Білопільської районної державної нотаріальної контори від 17 січня 2017 року №25/01-16 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 12 травня 2003 року, не заводилась (а. с. 21). Пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з п.п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності КСП "Обрій" розміром 4,72 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved