Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

12.03.2016 до суду надійшов даний позов, в якому представник позивача просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO]. Свій позов представник позивача мотивує тим, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідач зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не цікавиться долею дитини, її станом здоров'я та духовним розвитком, поведінкою в школі, не спілкується з сином, не забезпечує його матеріально, ухиляється від своїх батьківських обов'язків, крім того, займається бродяжництвом в м. Київ, за місцем реєстрації не з'являється. Деякий час в період літніх канікул дитина проживала разом з батьком в м. Київ і також займався бродяжництвом. Тому представник позивача звернувся до суду з даним позовом, так як наявні всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів на користь дитини. В судовому засіданні представник позивача з'явився, позов підтримав повністю та надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представники служби у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації та Шполянської спеціалізованої загальноосвітньої школи - інтернат 1-11 ступенів Черкаської обласної ради в судове засідання з'явилися, позов підтримали повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час. Дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи без його участі та вказав, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Прокурор до суду з'явився, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, проаналізувавши обставини і матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає до задоволенню з наступних підстав. В суді встановлено, що [PERSON] народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 28.01.2002 виконавчим комітетом Лебединської сільської ради. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.2). Згідно з повідомленням Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області до Голови Лебединської сільської ради №487/01-11від 11.09.2015 служба у справах дітей Шполянської райдержадміністрації повідомляє, що на території смт. Чорнобай Черкаської області в сім'ї [PERSON] та її чоловіка [PERSON] проживає малолітня дитина [PERSON], [INFO]. [PERSON] не бажає в подальшому виховувати [PERSON]. З метою соціального захисту дитини, яка по суті залишилась без піклування батьків, служба в справах дітей Шполянської райдержадмінінстації просить Голову Лебединської сільської ради порушити питання щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини (а.с.11). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї в будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS], ? частина якого належить [PERSON], а інша ? частина якого належить [PERSON], проживають сторонні люди. Сама [PERSON] проживає з сім'єю в чоловіка в іншому селі. [PERSON] знаходиться в Шполянському інтернаті. [PERSON], вихованням [PERSON] не займається. Веде аморальний спосіб життя в м. Києві (а.с.12). Згідно з протоколом засідання громадської комісії у справах дітей при виконавчому комітеті Лебединської сільської ради №4 від 14.09.2015 при розгляді звернення служби в справах дітей при Шполянській районній державній адміністрації від 11.09.2015 №487/01-11 по питанню невиконання батьківських прав [PERSON] по відношенню до своєї дитини [PERSON], [INFO], було вирішено підготувати звернення до суду по позбавленню батьківських прав [PERSON] (а.с.13). Відповідно до рішення виконавчого комітету Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області №54 від 16.10.2015 виконавчий комітет Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області вирішив звернутися до суду з позовною заявою та пакетом необхідних документів для позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.14). Згідно з довідкою №230 від 29.05.2017, виданою Шполянською спеціальною загальноосвітньою школою-інтернатом І-ІІ ступенів Черкаської обласної ради, [PERSON] дійсно навчається в 9-Б класі Шполянської спеціальної загальноосвітньої школи інтернату І-ІІ ступенів Черкаської обласної ради з 28.09.2015 і по даний час і не перебуває на повному державному утриманні (а.с.38). Відповідно до характеристики учня 8-Б класу Шполянської загальноосвітньої спецшколи-інтернату І-ІІ ступенів Черкаської обласної ради [PERSON], [INFO], [PERSON] навчається в Шполянській загальноосвітній спецшколі-інтернат з 28.09.2015. За час навчання проявив себе як старанний учень, має нахил до предметів фізико-математичного та гуманітарного циклу. Адапційний період учня проходив не завжди гладко. [PERSON] звик бути в центрі уваги і проявляв лідерські здібності, тому деякий період учень конфліктував з однокласниками а також старшими учнями. Завдяки проведеній виховній роботі вчителів та вихователів учень змінився в кращу сторону. За час навчання в Шполянській школі-інтернаті батько жодного разу не провідував [PERSON] і не зв'язувався з ним ыншими засобами зв'язку. Учня провідувала тільки його тітка, яка проживає в [ADDRESS] (а.с.9). Згідно з листом Шполянської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат І-ІІ ступенів Черкаської обласної ради до начальника Шполянського відділення поліції смілянського відділу Головного управління Національної поліції Черкаської області №38 від 25.01.2016 просять оголосити в розшук [PERSON], [INFO], батька учня школи [PERSON], який зареєстрований в [ADDRESS], але там не проживає. За даними він жебракує в м. Києві на вул. Героїв Дніпра (а.с.7). Відповідно до заяви про згоду на позбавлення батьківських прав від 10.03.2016 [PERSON], [INFO], не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO], що проживає за адресою [ADDRESS], та просить розглянути питання про позбавлення його батьківських прав без його участі. Справжність підпису [PERSON], який зроблено в присутності нотаріуса, засвідчено приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Білоусом В.П. (а.с.5). Допитаний в судовому засіданні [PERSON], [INFO], повідомив, що батько ним не цікавиться, не спілкується тривалий чач, де знаходиться батько не відомо. Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідача від виконання її обов'язку по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено,що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). В Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров'я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В позовній заяві орган опіки і піклування вказував також, що деякий час в період літніх канікул малолітній [PERSON] проживав разом з відповідачем в м. Київ і займався бродяжництвом. Згідно з п. 5 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бут позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Однак, позивач не надав суду доказів того, що малолітній [PERSON] проживав разом з відповідачем в м. Київ і займався бродяжництвом. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дітей, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах дітей Згідно з ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути нижче чим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який відповідно до ст. 7 Закону України "Про Держаний бюджет України на 2017 рік"становить для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, тобто не менше 506,70 гривень. Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, те, що відповідач інших утриманців не має, працездатний, має змогу сплачувати аліменти, тому суд стягує з відповідача аліменти на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], - в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON], тобто до [INFO]. Згідно з ч.1 ст.191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Так як позов задовольняється, то суд, відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача судовий збір в сумі 1280,00 грн. на користь держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON] підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України. На підставі ст. 60 ЦК України, п.2 ч.1 ст. 164, ст. ст. 165, 166, 180-182, 191 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved