Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначає, що 03.04.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис №5838 про стягнення з неї як з боржника на користь ТОВ «Ізі кредит» заборгованості за кредитним договором №206443 від 07.08.2018 у сумі 15175,00 грн. Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України, а отже наявні всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, з огляду на наступне. Так, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В. при вчиненні виконавчого напису нехтував чинними нормами діючого законодавства, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, оскільки перед вчиненням оскаржуваного виконавчого напису не перевірив безспірність суми боргу за кредитним договором №206443 від 07.08.2018, а також існування будь-якої заборгованості взагалі, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Позивач зазначає, що нею не було отримано жодної вимоги відповідача щодо сплати заборгованості. При цьому нотаріусом не враховано, що пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14 - визнано незаконним та нечинним. Крім того, виконавчий напис вчинений нотаріусом поза межами свого нотаріального округу, так як місцем реєстрації та проживання позивача є: [ADDRESS] , а виконавчий напис вчинено поза межами Вінницького нотаріального округу, що на думку позивача є також порушенням норм чинного законодавства. Враховуючи наведене, позивач просила задовольнити позовні вимоги. Ухвалою від 24.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою від 05.03.2021 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, зупинено стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. №5838 від 03.04.2020. 07.04.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, з наступних підстав. Зазначає, що 07.08.2018 між ТОВ «Ізі Кредит» т а [PERSON] на підставі заяви про видачу кредиту останньої було укладено кредитний договір №206443, відповідно до якого позивач отримала у кредит грошові кошти у сумі 8500,00 грн. З умовами користування кредитними коштами [PERSON] була ознайомлена, оскільки раніше вже отримувала кредит у відповідача, який нею був погашений 23.05.2018. Крім того, [PERSON] при оформленні кредиту була ознайомлена з кредитним договором та після підписання отримала другий примірник, їй було надано "Графік платежів", як додаток до кредитного договору та оформлено відповідно до вимог законодавства "Паспорт споживача кредиту" з усією інформацією по кредиту, з якою вона ознайомлена під підпис. ТОВ "ІЗІ КРЕДИТ" належним чином виконало зобов`язання за кредитним договором, шляхом надання позивачу кредиту у сумі 8500 грн. Отримання Позивачем суми кредиту підтверджується видатковим касовим ордером від 07.08.2018. Згідно з обліком виконання кредитного договору № 206443, [PERSON] проведено лише частину належних за кредитним договором платежів у сумі 2635,00 грн. Станом на 21.02.2020, внаслідок неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 15175,00 грн. боргу, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 7670,27 грн, сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 5504,73, сума заборгованості по штрафам і пені 2000 гри. Представник відповідача зазначає, що доводи позивача стосовно неповідомлення її про наявність заборгованості та необхідність її погашення спростовуються тим, що 21.02.2020 за адресою реєстрації [PERSON] : [ADDRESS] , ТОВ "ІЗІ КРЕДИТ" направив вимогу-претензію про розмір заборгованості за кредитним договором та необхідність його погашення, якою [PERSON] попереджено про стягнення боргу у примусовому порядку у разі невиконання своїх зобов`язань. На думку представника відповідача повернення грошових коштів шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса сприяє розвантаженню судів та скорочує строки вирішення справи. Вважає, що у ТОВ "ІЗІ КРЕДИТ" було достатньо підстав для примусового стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, а тому воно звернулось до приватного нотаріуса, надавши увесь необхідний пакет документів. Щодо питання правомірності вчинення виконавчого напису нотаріусом - воно знаходиться поза межами відповідальності ТОВ "ІЗІ КРЕДИТ", оскільки тільки нотаріус визначає достатність та обґрунтованість наданих йому для вчинення виконавчого напису документів, відповідність їх до законодавства. Щодо вчинення приватним нотаріусом дій поза межами його нотаріального округу зазначає, що законом не забороняється звертатися для вчинення нотаріальних дій до нотаріуса виключно в межах дії його територіального округу, місця його реєстрації, а документи, які вчинено нотаріусом та не суперечать законодавству, діють на території усієї України. Зазначає, що Постанова КАСУ від 22 лютого 2017 року та Ухвала ВАСУ, на які посилається Позивач, стосується лише скасування постанови КМУ № 662 від 26.11.2014, про зміни до Постанови КМУ № 1172, але не скасовує в цілому цю постанову (№ 1172). Постанова КМУ № 1172 від 29.06.1999, є чинною та саме на підставі п. 2 вказаної постанови нотаріус вчинив виконавчий напис. Позивач та її представник надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, в якій заперечував проти задоволення позовних вимог. Треті особи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.08.2018 між [PERSON] та ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» укладено кредитний договір №206443 про надання кредиту у сумі 8500,00 грн. строком на 6 місяців. Відповідно до Додатку №2 до Кредитного договору №206443 від 07.08.2018 остання дата платежу 03.02.2019. На підтвердження отримання кредитних коштів відповідачем наданий видатковий касовий ордер від 07.08.2018, з якого вбачається, що [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 8500,00 грн. 03.04.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис №5838 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» суми заборгованості у розмірі 15175,00 грн., яка утворилася за період з 06.10.2018 по 21.02.2020 і складається з наступного: 7670,27 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 5504,73 грн. - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 2000,00 грн. - строкова заборгованість за штрафами і пенями. 13.04.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. відкрито виконавче провадження на підставі вищевказаного виконавчого напису нотаріуса (ВП №61800186). Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. від 13.04.2020 року накладено арешт на майно та кошти боржника [PERSON] , а також постановою від 29.04.2020 звернуто стягнення на її доходи. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п.19 ст.34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до п. п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. Безспірний борг - це борг, що визнається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника вимога кредитора вважається безспірною. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року затверджено Перелік документів (далі - Перелік), за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Постановою Кабінету Міністрів України, №662 від 26.11.2014 року внесено зміни до вказаного Переліку та доповнено перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом « Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», відповідно до якого для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору;б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14, яку ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, залишено без змін, визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Згідно з пунктом 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Отже, на момент вчинення виконавчого напису набрало чинності судове рішення, яким визнано незаконною та не чинною Постанову Кабінету Міністрів України, №662 від 26.11.2014 року, якою доповнено Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказана обставина дає змогу дійти висновку про те, що вчинений виконавчий напис для стягнення боргу з позивача вчинений на правочині, що не передбачає звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів, оскільки на момент його вчинення зміни до Переліку, якими було запроваджено можливість вчинення виконавчих написів по стягненню заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, було визнано нечинними судовим рішенням, яке набрало законної сили. Крім того, слід зазначити, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Як вбачається зі змісту позовної заяви [PERSON] не погоджується з сумою заборгованості, не вважає її безспірною та зазначає, що була позбавлена можливості заперечувати проти заявлених вимог кредитодавця, оскільки не отримувала жодної претензії останнього. Представником відповідача надано копію претензії № 25769853783/ВМ від 21.02.2020, яка нібито направлялася 21.02.2020 на адресу боржника [PERSON] про порушення нею зобов`язань за кредитним договором №206443 від 07.08.2018 та необхідність усунення вказаних порушень, на останню відому адресу позивача: [ADDRESS] . На підтвердження вказаного факту відповідачем долучено Список згрупованих поштових відправлень №8, відповідно до якої поштове відправлення за №0200244932281 було відправлено позивачу за вищезазначеною адресою. Проте, з наданих документів не вбачається, чи отримувала позивач вказаний лист, чи був він повернутий за строком зберігання, тощо. У зв`язку з наведеним суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач повідомлялася про наявність заборгованості за кредитним договором та намір відповідача у позасудовому порядку, шляхом вчинення виконавчого напису, захистити свої порушені права. Оскільки інші докази отримання позивачем вказаної вимоги банку в матеріалах справи відсутні, тому відповідачем не спростовані твердження позивача про те, що вона не отримувала вимогу стягувача про усунення порушень, а отже була позбавлена можливості висунути свої заперечення проти вимог відповідача на час вчинення виконавчого напису нотаріуса. Твердження представника відповідача щодо виконання умов кредитного договору зі сторони ТОВ «Ізі кредит» та порушення зобов`язань позивачем суд не приймає до уваги, оскільки у своїй позовній заяві факт отримання грошових коштів [PERSON] не оспорюється. Щодо доводів позивача про вчинення виконавчого напису нотаріусом за межами його нотаріального округу суд зазначає наступне. Відповідно до приписів ст. 41 Закону України "Про нотаріат", нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 71-73, 85 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Стаття 87 Закону України "Про нотаріат", стягнення грошових сум або витребування за виконавчим написом, не входить до переліку статей, норми яких забороняють вчиняти нотаріальну дію не в межах нотаріального округу. При цьому підпунктом 1.4. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 № 20/5 від 03.03.2004 передбачено, що виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. З урахуванням зазначених правових норм, суд дійшов висновку щодо безпідставності посилань позивача на неправомірність вчинення нотаріусом виконавчого напису за межами свого нотаріального округу. При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача з приводу того, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною лише Постанову Кабінету міністрів України №662 від 26.11.2014 року, при цьому вказана постанова не стосується Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, оскільки саме Постановою Кабінету Міністрів України, №662 від 26.11.2014 року Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а отже визнання незаконною та нечинною Постанову Кабінету міністрів України №662 , безпосередньо тягне за собою визнання нечинними частину 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16). Враховуючи, що позивач не була у встановленому законом порядку проінформована про наявність в неї заборгованості за кредитним договором та розмір вказаної заборгованості, строк, у який належить погасити існуючу заборгованість, а також наслідки її непогашення, суд приходить до висновку про те, що у даному випадку заборгованість, визначена у стягувачем у вимозі про усунення порушень, поданій нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не є безспірною. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №5838, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем 03 квітня 2020 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі кредит» заборгованості за кредитним договором №206443 від 07.08.2018 у розмірі 15175,00 грн. за період з 06.10.2018 року по 21.02.2020 року. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів,. При зверненні до суду з позовом [PERSON] сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн., за розгляд заяви про забезпечення позову 454,00, що разом становить 1362,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Ізі кредит`на користь позивача, на підставі ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved