Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

12 березня 2020 року прокурор звернувся до суду з відповідним позовом в інтересах Львівської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді 03 років позбавлення волі. В результаті ДТП потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова», де перебував на стаціонарному лікуванні у період з 26 березня 2017 року по 19 квітня 2017 року. Фінансування лікування проводилося за рахунок коштів міського бюджету та його вартість склала 15644,82 грн. Прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь Львівської міської ради витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Ухвалою від 13 березня 2020 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні прокурор та представник третьої особи позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить його підпис на поштовому повідомленні про отримання повістки. Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відзиву на позов, заяв про поважні причини неявки від відповідача не надходило. Відтак, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Заслухавши пояснення прокурора, представника третьої особи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 грудня 2018 року (справа № 450/1835/17) визнано [PERSON] винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Строк відбування призначеного основного покарання засудженому [PERSON] рахувати з моменту його фактичного затримання та обмеження у вільному пересуванні після набрання вироком законної сили. Стягнено із засудженого [PERSON] в доход держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 11011,70 гривень, на користь потерпілого [PERSON] 80000,00 гривень заподіяної моральної шкоди та 7000,00 гривень понесених витрат на правову допомогу. Згідно з текстом вироку, [PERSON] , 26 березня 2017 року, о 17 год. 00 хв., керуючи транспортним засобом марки "АУДІ А6" номерний знак [NUMBER] і рухаючись ним в районі ділянки 535 км + 746 м автодороги "Київ-Чоп" у напрямку с. Ямпіль Пустомитівського району Львівської області, грубо порушив вимоги Розділу 1 пунктів 1.2, 1.5, Розділу 2 пункту 2.3 підпунктів б, д, пункту 2.9 підпункту а, Розділу 12 пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, не виконавши при цьому вимоги дорожньої розмітки 1.1 додатку 2 Правил дорожнього руху України, створивши небезпеку для руху транспортним засобам марки "ВАЗ 2105" номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] і "ВАЗ 2103" номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , які рухались в зустрічному йому напрямку до м. Чоп, внаслідок чого відбулось зіткнення між вказаними автомобілями. Під час дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень, а водій [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 червня 2019 року вирок Пустомитівського районного суду Львівської області змінений, [PERSON] засуджено до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки; на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком 03 (три) роки. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Згідно з положеннями ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Вказані положення закону надають Львівській міській раді право на захист інтересів громади щодо забезпечення належного матеріально-технічного та фінансового забезпечення галузі охорони здоров`я, у тому числі право на звернення до суду в спосіб, передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України. Як вбачається з довідки № 4 Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м. Львова» від 24 січня 2020 року, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 26 березня по 19 квітня 2017 року (24 ліжкодні). Загальна вартість лікування склала 15644,82 грн. Частиною 1 ст. 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Постановою Пленуму ВСУ № 11 від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Відповідно до п. 3, 4 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача необхідно стягнути вартість лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп.

Outcome: approved