Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" про стягнення заборгованостi з виплати заробiтної плати, та середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивував тим, що 24 червня 2016 року наказом № 27-к Комунального підприємства «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» його було звільнено з посади слюсаря сантехніка 4 - го розряду на підставі п.1 ст. 40 КЗпП Украни, але всупереч вимогам ст. ст.116,117 КЗпП України роботодавець своєчасно не провів з ним розрахунок, видавши йому тільки трудову книжку, в зв»язку з чим позивач, з врахуванням уточнених позовних вимог від 29.06.2017 р. ( а.с.185) просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 24.06.2016 р. по день винесення рішення, обґрунтовуючи свої вимоги посиланням на вимоги ст.. 116, 117 КЗпП. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, стверджуючи, що з ним не було проведено розрахунку на день розгляду справи з дня його звільнення, а саме з 24.06.2016 р., надавши пояснення, що не суперечили змісту позовних заяв. Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову мотивуючи це тим, що у відповідача не існує заборгованості перед позивачем, так як здійснені всі розрахунки з позивачем, надавши до суду свої письмові заперечення, а також свою позицію обґрунтовувала посиланням на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 21 грудня 2016 р. та рішення Апеляційного суду м.Києва від 26 квітня 2017 р., що винесені в рамках цивільної справи за позовом [PERSON] до Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" про стягнення заборгованостi з виплати заробiтної плати, компенсацiї за невикористану вiдпустку, середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звільненні, вказуючи, що спір вже вирішено між сторонами. Суд заслухавши думку учасників судового процесу та дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступні фактичні обставини. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] працював в КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» на посаді слюсаря - сантехніка 4 розряду та 24.06.2017 р. на підставі наказу від 24.06.2016 р №27-к був звільнений з займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. За твердженням позивача працедавець в день звільнення, тобто 24.06.2016 р. не провів з ним розрахунки в повній мірі, що і стало підставою звернення його до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до вимог ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до п.1 ч. 1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільною судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Як зазначається в статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В ході судовго розгляду було встановлено, що позивач [PERSON] також звертався до Дніпровського районного суду м.Києва з позовною заявою щодо стягнення з відповідача в КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» та відповідно до позовних вимог просив про стягнення заборгованостi з виплати заробiтної плати за 20 та 23 листопада 2015 року у сумі 267,34 грн., компенсацiї за невикористану вiдпустку за період з 19 травня 2015 року по 23 листопада 2015 року у кількості 28 днів з урахуванням середньоденного заробітку - 151,74 грн. у сумі 4304,72 грн., середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звільненні з 23 листопада 2015 року по день розгляду справи у суді. В рамках розгляду зазначеної справи 21.12.2016 р. Дніпровським районним судом м.Києва було проголошено рішення, відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково та було стягнуто з Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва" на користь [PERSON] заборгованостi з виплати заробiтної плати за роботу 20 та 23 листопада 2015 року у розмірі 267 (двісті шістдесят сім) грн. 34 коп., середній заробiток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 листопада 2015 року по 21 грудня 2016 року у розмірі грн. 71 коп. Вказане рішення було оскаржено до Апеляційного суду м.Києва та згідно рішення Апеляційного суду м.Києва від 26 квітня 2017 р. рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 21.12.2016 р. було змінено в частині стягнення з КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за 20.11.2015 р. у розмірі 133 грн. 67 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 червня по 21 грудня 2016 р. у розмірі 9 431 грн. 76 коп. Рішення Апеляційного суду м.Києва від 26.04.2017 р. набрало законної сили та відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням повторному доказуванню не підлягають. Тобто як вбачається зі змісту рішення Апеляційного суду м.Києва з відповідача КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м.Києва» на користь позивача [PERSON] вже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку з дня його звільнення тобто починаючи з 25 червня 2016 р. та по день здійснення остаточного розрахунку з позивачем 21.12.2016 р., та дана обставина є предметом розгляду справи, що на даний час перебуває в провадженні Дніпровського районного суду м.Києва.. Трудовим законодавством України не передбачено подвійного стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок працедавця з працівником при його звільненні в зв»язку з чим позовні вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені з 24.06.2016 р. по день винесення рішення задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed