Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукровий завод "Володимирцукор" про стягнення заборгованості по заробітній платі, позовні вимоги мотивує тим, що з 02.04.2012 р. він працював на посаді головного інженера ТзОВ "Цукровий завод "Володимирцукор". Наказом від 27.08.2014 р. №56-к його звільнено з роботи на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України. Проте, при звільненні відповідач не провів повного розрахунку по заробітній платі, котра становить 37 837,48 грн. Просить стягнути із відповідача на його користь 37837,48 грн. заборгованості по заробітній платі. Позивач в судове засідання не з"явився, однак подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути із відповідача на його користь 36 145,33 грн. Розгляд справи просить проводити у його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак подав заяву в якій вимоги позивача про стягнення 36145,33 грн. заборгованості по заробітній платі визнає повністю, розгляд справи просить проводити у його відсутності. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з"явились, тому згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам КзпП України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.04.2012 р. працював на посаді головного інженера ТзОВ "Цукровий завод "Володимирцукор". Наказом від 27.08.2014 р. №56-к підтверджується, що на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України позивача звільнено з посади головного інженера ТзОВ "Цукровий завод "Володимирцукор". Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Таким чином, відповідач згідно вимог наведеної норми зобов"язаний був провести виплату всіх сум, що належать позивачу в день його звільнення, тобто 27.08.2014 р. Судом встановлено, що при звільненні відповідач не виплатив позивачу заробітну плату. Заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 36 145,33 грн., розмір якої сторонами визнається, а тому згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України дана обставина не підялгає доказуванню. Відповідно до ч.2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Враховуючи те, що відповідач при звільненні [PERSON] не виплатив йому всіх сум, які належать йому від даного підприємства, зокрема 36 145,33, розмір якої визнається сторонами, тому вимоги позивача є законними, обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved