Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

КНП "Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь матеріальні збитки у розмірі виплаченого відшкодування за ушкодження автомобіля в розмірі 59932,80 грн., матеріальні збитки у розмірі виплаченого відшкодування моральної шкоди, яку заподіяно [PERSON] у розмірі 10 тис. грн., матеріальні збитки у розмірі виплаченого відшкодування [PERSON] в рахунок відшкодування судових витрат в розмірі 699,33 грн., матеріальні збитки у розмірі виплаченого відшкодування [PERSON] в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 7 тис. грн., судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 3700,20 грн., судовий збір в розмірі 1936,00 грн. В обґрунтування позову вказали, що 03.08.2017 р. близько 11.30 год. в м. Херсоні по вул. Гагаріна в районі перехрестя з вул. Степана Разіна, [PERSON] , керуючи автомобілем ГАЗ-САЗ 4509, реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі, порушуючи Правила дорожнього руху, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалася, не надав дорогу транспортним засобам, які наближалися до перехрестя проїзної частини по головній вулиці, та зіткнувся з технічно справним автомобілем Volvo XC60, реєстраційний номер [NUMBER] , водієм та власником якого був [PERSON] . В результаті зіткнення, автомобіль Volvo XC60, реєстраційний номер [NUMBER] , отримав численні механічні пошкодження, а водію спричинені тілесні ушкодження, внаслідок яких його було доставлено до приймального відділення лікарні, де після огляду суміжними спеціалістами, 03.08.2017 р. діагностовано забій грудної клітини, постравматична цервікокраніалгія справа, забій м`яких тканин голови, забій шийного відділу хребта. Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з грубим порушенням ПДР з боку водія [PERSON] . Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.02.2018 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13.11.2018 р. стягнуто з Комунального закладу "Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Херсонської обласної ради на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 599932,80 грн., моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн.. а також в рахунок відшкодування судових витрат 699,33 грн. КЗ "Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" звернувся з апеляційною скаргою на вказане рішення та постановою Херсонського апеляційного суду від 16.05.2019 р. апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення суду залишено без змін, стягнуто з закладу на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 7 тис. грн. Ухвалою Верховного суду України від 04.07.2019 р. відмовлено у відкритті касаційного провадження. Вказують, що оскільки [PERSON] в момент вчинення ДТП перебував з ними у трудових відносинах, був працівником та керував транспортним засобом, в силу своїх трудових обов`язків, повинен відшкодувати шкоду на підставі ст. 1191 ЦК України. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2019 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. 13.02.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що перебував на момент ДТП у трудових відносинах з позивачем, виконуючи обов`язки водія, вважає безпідставною вимогу про відшкодування ним шкоди у розмірі 81332,33 грн. в порядку регресу, а заподіяна з його вини шкода при виконанні трудових обов`язків має становити розмір його середнього місячного заробітку, оскільки відсутні правові підстави для її визначення у більшому розмірі ніж цей заробіток. 17.02.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про прич,ини не явки суд не повідомляв. Суд, заслухавши вступні слова представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.02.2018 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340 грн. Постановою встановлено, що [PERSON] , 03.08.2017 року о 11-30 год., керуючи т/з ГАЗ-САЗ 4509 д/н [NUMBER] в м. Херсоні виїжджаючи з другорядної дороги по вул. Ст. Разіна на головну дорогу вул. Гагаріна не надав переваги в русі т/з Volvo XC60 д/н [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та скоїв з ним зіткнення, внаслідок чого т/з отримали механічні пошкодження. Своїми діями порушив п. 16.11 ПДР України. Постанова набрала законної сили 05.03.2018 р. (арк. справи 8). Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13.11.2018 року стягнуто з Комунального закладу "Обласний територіальний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф" Херсонської обласної ради на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 59932,80 грн., моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн., судові витрати в сумі 699,33 грн. (арк. справи 11-13). Вищевказаним рішенням встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] власником транспортирного засобу ГАЗ-САЗ д/н [NUMBER] є Комунальний заклад «Обласного територіального центру екстреної медичної допомоги та медичної катастрофи». Оскільки [PERSON] в момент вчинення ДТП перебував в трудових відносинах з Комунальним закладом «Обласного територіального центру екстреної медичної допомоги та медичної катастрофи», був його працівником та керував транспортним засобом в силу своїх трудових обовязків, що підтверджується дорожнім листом 111198 від 03.08.2017р., журналом про медичний огляд водія від 03.08.2017р., наказом від 11.12.2014р. №301кл, цивільно-правову відповідальність несе Комунальний заклад «Обласного територіального центру екстреної медичної допомоги та медичної катастрофи». Відповідно до листа Комунального закладу «Обласного територіального центру екстреної медичної допомоги та медичної катастрофи» №257/01-10 від 13.03.2018р., [PERSON] , 1956р.н. працював: з 11.12.2014р. по 31.05.2015р. водієм автотранспортних засобів станції екстреної медичної допомоги м.Херсона; з 01.06.2015р. по 06.08.2017р. водієм автотранспортних засобів автомобільно-експлуатаційного відділу; з 07.08.2017р. по теперішній час слюсарем з ремонту автомобілів автомобільно-експлуатаційного відділу. Постановою Херсонського апеляційного суду від 16.05.2019 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13.11.2018 року залишено без змін; стягнуто з Комунального закладу "Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" Херсонської обласної ради на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у сумі 7000,00 грн. (арк. справи 19-21). Ухвалою Верховного Суду від 04.07.2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального закладу "Обласний територіальний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф" Херсонської обласної ради на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13.11.2018 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 16.05.2019 року (арк. справи 29-30). За виписками (арк. справи 33-34) КЗ "Обласний територіальний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф" Херсонської обласної ради сплачено на рахунок [PERSON] 55562,68 грн. та 10908,08 грн. Згідно квитанції від 10.12.2018 р. КЗ "Обласний територіальний центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф" Херсонської обласної ради сплачено за подання апеляційної скарги 3700,20 грн. (арк. справи 35). Відповідно до розділу 4 посадової інструкції водія вантажного автомобіля ГАЗ-САЗ автомобільно-експлуатаційного відділу, з якою [PERSON] ознайомлегий 04.06.2015 р., передбачена відповідальність, а саме: Водій бортового автомобіля ГАЗ_САЗ несе відповідальність за: п. 4.1 якість і своєчасність виконання покладених на нього обов`язків даною посадовою інструкцією; п. 4.2 відповідність показань спідометра автомобіля та подорожнього листа на початку та в кінці робочої зміни; п. 4.3 виконання Правил дорожнього руху; п. 4.4. збереженість і доставку перевезеного вантажу, господарського інвентарю, запасних частин; п. 4.5 дотримання правил внутрішнього трудового розпорядку СШМДЛ; п. 4.6 дотримання інструкції з безпеки руху, охорони праці, перевезення вантажу. протипожежної безпеки і виробничої санітарії (арк. справи 37-39). Згідно висновку про результати медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 03.08.2017 р., у [PERSON] ознак сп`яніння не виявлено (арк. справи 41). Згідно з частинами першою третьою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Зазначена норма, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим. При цьому за змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. У справі, що розглядається, позов про відшкодування шкоди в порядку регресу пред`явлено до [PERSON] , який на час заподіяння шкоди перебував в трудових відносинах з КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», що встановлено постановою Херсонського апеляційного суду по справі № 766/5018/18, та в порядку ст. 81 ЦПК України не підлягає доведенню. Відповідно до частин першої, другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Як роз`яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правилами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі статтею 130 КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок 100), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 489/1902/18 (провадження № 61-282св19). Позивачем не доведено, що з відповідачем [PERSON] укладено договір про повну матеріальну відповідальність. За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] несе матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Відомості про середньомісячний заробіток, розрахований згідно Порядку № 100 суду не надано. Відповідно до п.8 Порядку № 100 (на час виникнення правовідносин) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Статтею 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Позивач здійснив відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків, а тому суд дійшов висновку про те, що позивач має право вимоги до відповідача. При цьому, на [PERSON] може бути покладена відповідальність з відшкодування шкоди лише в межах його середньомісячного заробітку, оскільки позивач не надав доказів та не навів обставин, передбачених статтею 134 КЗпП України, які б свідчили про наявність підстав для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності. Наказ про звільнення відповідача суду не наданий, але виходячи з відомостей про заробітну плату відповідача, останній відпрацював не повний серпень місяць 2018 року перед звільненням, а тому суд при розрахунку приймає до уваги розмір його заробітної плати за липень та червень 2018 року, згідно чого середньомісячна заробітна плата відповідача складає 3723,00 грн. Таким чином, з [PERSON] на користь Комунального некомерційного підприємства «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» підлягає стягненню саме сума 3723,00,00 грн. (середньомісячний заробіток), оскільки договір про повну матеріальну відповідальність між КЗ «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» та [PERSON] не укладався, інші обставини, визначені ст. 134 КЗпП України, не встановлено. Крім того, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат за стягнутий з позивача в межах розгляду справи №766/5018/18 судовий збір, витрати на правову допомогу та судовий збір за подання апеляційної скарги задоволенню не підлягають, оскільки судові витрати позивача по іншій справі не підлягають відшкодуванню в порядку регресу. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в розмірі 88,67 грн. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Рішення в повному обсязі складене 15 листопада 2021 року з урахуванням приписів ч. 3 ст. 124 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 4, 5, 12, 81, 259, 263, 264, 265, 273, 299, 300, 393 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial