Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 29.04.1992 по 26.04.1996 був членом колгоспу "Росія" с.Міцівці Дунаєвецького району Хмельницької області, де працював трактористом, за що отримував заробітну плату. На час виходу Указу Президента України від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" проходив строкову військову службу та залишався членом колгоспу "Росія", однак право на земельну частку (пай) не отримав. А тому звертається до суду. Позивач [PERSON] \~до підготовчого засідання подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, а розгляд справи провести без його участі. Представник відповідача - Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області в підготовче засідання не з`явився, однак направив до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 29.04.1992 по 26.04.1996 був членом колгоспу "Росія" с. Міцівці Дунаєвецького району Хмельницької області, де працював трактористом, за що отримував заробітну плату, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . Згідно архівної довідки №371 від 10.03.2017, виданої КУ Дунаєвецької районної ради "Трудовий архів" в книгах обліку трудового стажу та заробітної плати колгоспника зазначено, що [PERSON] дійсно працював в колгоспі "Росія" с.Міцівці Дунаєвецького району Хмельницької області, підстава фонд №70, опис №1, книга обліку трудового стажу та заробітної плати колгоспника №5, особовий рахунок [NUMBER] , за 1992/1995 роки. На час видачі Президентом України указу від 08.08.1995 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям" позивач проходив строкову військову службу та залишався членом колгоспу "Росія", що підтверджується копією військового білета серії [NUMBER] , однак право на земельну частку (пай) не отримав. Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №000351 видано колгоспу "Росія" с. Міцівці Дунаєвецького району Хмельницької області 10.08.1995. Згідно із п.2\~Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 року\~право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до положень п.п. 23, 24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~від 16.04.2004\~"Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ" член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Таким чином, законодавством передбачено дві умови, що дають право на земельну частку (пай): перебування членом колективного сільськогосподарського підприємства та включення до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Тобто, на час виходу Указу Президента позивач був членом колгоспу та мав право на отримання земельної частки (паю), але помилково не був включений в списки громадян членів КСП, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю та не отримав сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до\~ст.1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003 \~право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). На підставі\~Закону України "Про порядок виділення земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" від 05.06.2003\~одним із документів, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду. Потрібно мати на увазі, що згідно зі\~ст.25 ЗК України\~при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Стаття 1 Першого протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~наголошує, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, відмова у даному позові фактично позбавить [PERSON] права на земельну частку (пай), яка належить йому на законних підставах, хоча останній і не отримував відповідного сертифікату, і тим самим порушить зазначені вище положення Першого протоколу, що у правовій державі, якою згідно\~ст.1 Конституції України\~являється Україна, є неприпустимим. А тому, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай). Вирішуючи питання судових витрат, суд враховує підстави виникнення спору і те, що позивач не просить стягнути судові витрати з відповідача, та у відповідності до положень ч.9 ст.141 ЦПК України покладає їх на [PERSON] .

Outcome: approved