Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

у вересні 2014 року позивач звернувся у суд з позовом до відповідачів про визнання правочинів недійсними. У лютому 2015 року позивач подав змінену позовну заяву про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В обгрунтування зміненої позовної заяви позивач посилається на те, що 03 грудня 2012 року між ПАТ "Старокиївський банк" та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012, на підставі якого позивачем було відкрито вкладний рахунок в національній валюті та проводились необхідні операції відповідно до заяв клієнта та вимог законодавства України. 12 травня 2014 року НБУ було прийнято постанову № 276/БТ "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії проблемних." На підставі постанови Правління НБУ від 17 червня 2014 року № 365 "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 17 червня 2014 року прийнято рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк". З 18.06.2014 року розпочато процедуру виведення ПАТ "Старокиївський банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. У зв"язку з тим, що сума грошових коштів на рахунку [PERSON] перевищувала суму граничного розміру відшкодування коштів, на думку позивача, відповідачем за сприяння відповідних працівників банку було ініційовано процес фіктивного відкриття рахунків фізичними особами для штучного зарахування коштів на них у розмірі, що не перевищує суму граничного відшкодування коштів у сумі до 200 000 грн. Позивач зазначає, що [PERSON] та [PERSON] було вчинено ряд дій, необхідних для досягнення вказаної мети, а саме [PERSON] та ще 20 фізичних осіб уклали з банком договори банківського рахунку та договори банківського вкладу, на підставі яких були відкриті вкладні, поточні та інші рахунки в банку, зокрема [PERSON] уклав з банком договір банківського рахунку № 7547 від 16 квітня 2014 року, на підставі якого банком відкрито поточний (на вимогу) рахунок, та договір банківського вкладу № 05/1038-2014 від 14 травня 2014 року, на підставі якого банком відкрито вкладний рахунок. Позивач зазначає, що працівник банку, використовуючи комп"ютерну техніку, здійснив розрахунково-касові операції щодо нібито видачі [PERSON] готівкових коштів з його рахунків, хоча фактично готівкові кошти не видавались з каси банку. Також працівник банку, використовуючи комп"ютерну техніку, здійснив розрахунково-касові операції, згідно яких грошові кошти (до 200 000 грн.) на кожну із 21 фізичної особи були зараховані (ніби внесені готівкою) на поточні (на вимогу) рахунки [PERSON] та 20 фізичних осіб, хоча фактично готівкові кошти не вносились в касу банку. Таким чином, працівником банку 14 травня 2014 року в нічний час на рахунок [PERSON] була зарахована сума грошових коштів у розмірі 199 000 грн. У подальшому кошти з поточних рахунків [PERSON] та 20 фізичних осіб були перераховані на їх вкладні рахунки. На думку позивача договори, укладені [PERSON] з банком, та розрахунково-касові операції здійснені [PERSON] та [PERSON] , мають ознаки фіктивних правочинів, які не відповідають інтересам держави, оскільки договір № 12/1008-2012 від 03.12.2012 р. між ПАТ "Старокиївський банк" та [PERSON], укладено строком на 1,5 роки, був достроково розірваний з ініціативи [PERSON], хоча строк його дії закінчувався через декілька тижнів (03.06.2014 р.) Відповідачем прийнято рішення щодо дострокового припинення договору та повернення вкладу, незважаючи на негативні фінансові наслідки, передбачені п.п. 2.5 та 2.6 договору. Операції щодо зняття готівкових коштів з рахунків [PERSON] та внесення готівкових коштів на рахунки [PERSON] та ще 20 фізичних осіб були проведені після закриття каси банку. Також позивач зазначає, що договір банківського вкладу № 05/1038-2014 від 14.05.2014 р. було укладено [PERSON]. на дуже короткий термін, а саме з 14 травня 2014 року по 21 травня 2014 року. На думку позивача, вказаний договір було укладено таким чином, щоб як найшвидше настав момент виникнення вимог до банку щодо повернення [PERSON] грошових коштів. Відсоткова ставка за договором складає 1% річних у гривні, з чого випливає, що [PERSON] не мав реального наміру створити правові наслідки, обумовлені правочином у вигляді тривалого обслуговування вкладного рахунку в банку та оримання доходу у вигляді відсотків по такому договору банківського вкладу. 29 серпня 2014 року на підтвердження факту нікчемності виявлених правочинів було видано наказ № 61, відповідно до якого було зупинено перерахування / виплата за транзакціями і правочинами, визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), зокрема і договір банківського рахунку № 7547 від 16 квітня 2014 р., договір банківського вкладу № 05/1038-2014 від 14 травня 2014 року. Позивач вказує на те, що, зважаючи на те, що правочини, які були вчинені відповідачами виключно з метою штучного створення обов"язку фонду гарантування щодо відшкодування грошових коштів, яке фонд гарантування здійснюватиме за рахунок державних коштів, такі правочини спрямовані на заволодіння державними коштами, відповідно порушують публічний порядок. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. За таких підстав, позивач просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до укладеного договору банківського рахунку № 7547, укладеного між [PERSON] та ПАТ "Старокиївський банк" 16 квітня 2014 року, та до договору банківського вкладу № 05/1038-2014, укладеного між [PERSON] та ПАТ "Старокиївський банк" 14 травня 2014 року. Стягнути в дохід держави всі кошти, які були отримані незаконним шляхом, внаслідок укладених нікчемних договорів. В судовому засіданні представник позивача підтримали змінені позовні вимоги та просили суд задовольнити позов, зазначивши, що в діях відповідачів вбачаєтьчя інсценування правочинів, які є нікчемними. Представник відповідача в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, посилаючись на їх необгрунтованість. Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судовому засідані також підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 03 грудня 2012 року між ПАТ "Старокиївський банк" та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу № 12/1008-2012, за умовами якого відповідач вніс на відкритий йому вкладний рахунок 4 085 410,50 грн. зі сплатою 10% річних, строком повернення вкладу 03.06.2014 р. На підставі поданої відповідачем 05.05.2014 р. заяви про видачу коштів з вкладу, договір банківського вкладу № 12/1008-2012 від 03.12.2012 р. було достроково припинено, а кошти з депозитного рахунку в сумі 33 578,72 грн. були отримані відповідачем 13.05.2014 р. в повному обсязі, у зв"язку із чим взаємні зобов"язання між ПАТ "Старокиївський банк" та відповідачем з приводу виконання договору банківського вкладу № 12/1008-2012 від 03.12.2012 р. припинилися. 16.04.2014 р. між [PERSON] та ПАТ "Старокївський банк" було укладено договір банківського рахунка № 7547, на який відповідачем 13 травня 2014 року було внесено грошові кошти в сумі 197 000 грн. згідно заяви про внесення готівки № 63275 (а.с. 88) 14 травня 2014 року [PERSON] та ПАТ "Старокиївський банк" було укладено договір банківського вкладу № 05/1038-2014, за умовами якого банк відкрив вкладнику вкладний (строковий) рахунок "Недільний" у гривні, а вкладник вносить на цей рахунок 199 000 грн. зі сплатою 1% річних з датою повернення вкладу 21 травня 2014 року. (а.с. 89) Згідно платіжного доручення № 63483 від 14 травня 2014 року 199 000 грн. були перераховані з поточного на депозитний рахунок, а після закінчення строку дії договору банківського вкладу кошти в сумі 199 000 грн. перераховані на поточний рахунок [PERSON], але останнньому не повернуті, у зв"язку з відсутністю у банку фінансових можливостей для цього. 12 травня 2014 року НБУ було винесено постанову № 276/БН "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії проблемних". На підставі постанови НБУ від 17.06.2014 р. № 365 "Про віднесення ПАТ "Старокиївський банк" до категорії неплатостроможних", виконавчою дирекцією Фонду грантування вкладів фізичних осіб 17 червня 2014 року прийнято рішення № 50 "Про виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Старокиївський банк" та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" призначено [PERSON] Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Старокиївський банк" запроваджено строком на три місяці з 18 червня по 18 вересня 2014 року. Також встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року, відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Старокиївський банк» до [PERSON] та [PERSON] про визнання правочинів недійсними. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 січня 2015 року, в задоволенні позову ПАТ «Старокиївський банк» до [PERSON] та [PERSON] про визнання правочинів недійсним. Звертаючись у суд із зміненою позовною заявою, ПАТ "Старокиївський банк" посилається на те, що [PERSON] розмістив депозит з метою отримання відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Як на правову підставу для задоволення позову, позивач посилається на те, що вказані договори є фіктивними та нікчемними, оскільки договір банківського вкладу, укладений між банком і [PERSON], був достроково розірваний з ініціативи відповідача [PERSON], рішення про дострокове припинення було прийнято незважаючи на негативні наслідки для вкладника, операції щодо зняття готівки були проведені після закриття каси банку, каса банку в операційний день 12 травня 2014 року була зачинена о 19 год. 45 хв. та 13 травня 2014 року - о 20 год. 10 хв., а вказані розрахунково-касові операції відбувались після цього часу, хоча їх неможливо провести, а сума грошових коштів, видана відповідачу [PERSON], є кратною сумам грошових коштів, внесених [PERSON] та 20 іншими фізичними особами, також договір банківського вкладу було укладено [PERSON] на дуже короткий термін. Також позивач зазначає, що виконання укладених правочинів призвело до повної чи часткової неможливості виконання грошових зобов"язань перед іншими кредиторами; позивач уклав вищевказані договори, умови яких передбачають платіж з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; укладення правочинів між сторонами порушують публічний порядок. Суд вважає, що позовні вимоги ПАТ "Старокиївський банк" не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На думку суду, позивачем не надано доказів, на підтвердження своїх позовних вимог. При цьому, суд погоджується з думкою відповідачів про те, що єдиним засобом доказування порушення публічного порядку укладеного правочину є вирок суду у кримінальному провадженні за правилами КПК України, згідно з яким особу відповідача визнано винною у скоєнні злочину, спрямованого на незаконне заволодіння майном держави внаслідок укладених вищевказаних договорів. Встановлення факту нікчемності правочину тимчасовою адміністрацією банку у цивільному процесі не є преюдиційним фактом та потребує доказуванню у загальному порядку. Наказ № 61 від 29 серпня 2014 року Уповноваженої особи ФГВФО на тимчасову адміністрацію ПАТ «Старокиївський банк» [PERSON], відповідно до якого було зупинено перерахування/виплати за транзакціями і правочинами та визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), зокрема й договори банківського рахунку та банківського вкладу [PERSON] суд не може прийняти до уваги, оскільки вимогами ст. 61 ЦПК України передбачається 4 підстави для звільнення від доказування, зокрема обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Вказаний перелік є виключним та не передбачає встановлення інших фактів, у тому числі нікчемності правочину зацікавленою особою. Відповідно до ст. 221 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення (доказу). Оскільки вищевказані правочини є дійсними, наслідки недійсності нікчемного правочину не застосовуються. Позивач зазначає про застосування до відносин, що склалися, вимог по односторонній реституції, як вказано в п. 3 уточненої позовної заяви, стягнути в дохід держави всі кошти, які були отримані незаконним шляхом внаслідок укладених нікчемних правочинів. Одностороння реституція згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України предбачає її застосування у разі встановлення умислу у обох сторін - у разі виконання правочину обома сторонами. Тому, для застосування таких правових наслідків небхідна наявність встановлення юридичного складу фактів - наявність факту умислу та наявність факту виконання обома сторонами правочину. Аналізуючи доводи позивача та надані до матеріалів справи докази, підстав для встановлення таких фактів не вбачається. Також суд вважає необхідним зазначити, що на правовідносини, що склалися між сторонами у справі, не застосовуються положення п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки позивачем не наведено доказів, що свідчать про те, що сам факт укладення договорів з [PERSON] призвів до неплатоспроможності банку, позивач не зазначив, виконання яких зобов'язань стало неможливим внаслідок укладення таких правочинів, не вказав кредиторів, перед якими виконання зобов'язань стало неможливим, а також не вказано і не доведено причинно-наслідковий зв'язок між виникненням обов'язку перед [PERSON] і неможливістю виконання зобов'язань перед іншими кредиторами. Також відсутні підстави для застосування до правовідносин, що склалися між сторонами у справі, п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що факт укладення договорів з [PERSON] призвів до надання переваг або пільг відповідачам перед іншими клієнтами банку, [PERSON] не є кредитором позивача, а є вкладником, яка має право на відшкодування свого вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також умови укладених договорів банківського вкладу та банківського рахунку не передбачають переваг для [PERSON] Крім того, позивач посилається на те, що грошові кошти вносилися в касу нібито протягом часу з 01 год. по 01 год. 22 хв. 14 травня 2014 року. Як на доказ позивач посилається на довідку про рух коштів по рахункам клієнтів ПАТ «Старокиївський банк» із датою формування 17 вересня 2014 року. Проте, використання вказаної довідки для підтвердження позовних вимог не вбачається можливим, оскільки відповідно до п.п. 1.4 та 1.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2013 року № 254 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2003 року за № 559/7880, банки самостійно визначають систему організації операційної діяльності залежно від їх структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій тощо. Оброблення інформації про операції та її збереження мають виконуватися на серверах та/або іншій комп'ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України. Суд вважає, що надана позивачем довідка є технічним документом банку, сформованим із електронної системи обліку руху коштів по рахункам клієнтів, яка була сформована під час створення банківської проводки відповідальним працівником банку, однак не свідчить про те, що грошові кошти надійшли саме в цей час. Підтвердженням того, що грошові кошти були видані та отримані протягом операційного басу банку свідчить запис у контрольному журналі на осіб, що допускаються до відкриття, закриття та опечатування грошових сховищ від 28 травня 2014 року, згідно з якими 13 травня 2014 року грошові кошти були передані під охорону о 20 год. 10 хв. Цей запис свідчить про те, що станом на цей час встановлена відповідність кількості грошових коштів в касі первинним документам, оформленим банком. Зазначені документи надані позивачем в судовому засіданні. За таких підстав, суд вважає, що твердження позивача про те, що укладені відповідачами з банком угоди є удаваними та фіктивними, не відповідають нормам чинного законодавства України, обставинам справи та наявним у справі доказам. Зважаючи на викладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed