Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом ТОВ «ДКБУДСЕРВІС» про стягнення заборгованості за невиконаним договором на виконання робіт. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 26 червня 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір на виконання робіт, згідно з умовами якого відповідач мав здійснити роботи по монтажу водогону та каналізації. Вартість таких робіт сторони визначили у 20 000,00 грн. Термін виконання робіт - з 01 липня 2014 року по 12 липня 2014 року. Згідно умов договору позивачка майже в повному обсязі виконала свої зобов'язання та сплатила на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 19 000, 00 грн. Проте відповідач взяті на себе зобов'язання за умовами договору не виконав не у повному обсязі, отримані грошові кошти не повернув. Вважає, що стягненню з відповідача підлягають кошти за невиконану роботу, а саме - монтаж каналізаційного септика, укладення каналізаційних труб, які оцінює в 9 000 грн. Також зазначила, що внаслідок порушення її прав протиправною поведінкою відповідача, їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у тривалому невиконанні відповідачем її законних претензій, що призвело до душевних страждань. Розмір такого морального відшкодування визначила у 5 000,00 грн. У зв'язку з викладеними обставинами просила суд розірвати договір на виконання робіт №11 від 26 червня 2014 року, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКБУДСЕРВІС» в особі директора Кузьменка Дмитра Володимировичана її користь частину суми, оплаченої згідно договору, потрібну на завершення робіт, у розмірі 9 000 грн, стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн, та стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд з урахуванням заяви позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За змістом ч. 2, 3 та 5 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. З матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2014 року [PERSON] уклала з ТОВ «ДКБУДСЕРВІС» в особі директора Кузьменка Дмитра Володимировича договір на виконання робіт №11 (а.с. 12-13) Пунктом 1.1 договору ТОВ «ДКБУДСЕРВІС» взяло на себе зобов'язання здійснити монтаж септика 3на3 куб. метри і заведення каналізаційних труб в дім, монтаж насосної станції, розводка води в кухні та ванній, копальні роботи, купівля та доставка матеріалів. Так, відповідно п.3.1 договору загальна вартість таких робіт становить 20 000 грн. Роботи передбачені п.1.1 договору виконуються виконавцем в період з 01 липня 2014 року по 12 липня 2014 року, що передбачено п.2.1 договору. З наданих у судовому засіданні пояснень [PERSON] та матеріалів справи встановлено, що позивачем сплачено на користь ТОВ «ДКБУДСЕРВІС» суму коштів у розмірі 19 000,00 грн. Проте відповідачем умови договору виконані не у повному обсязі та грошові кошти не повернуті [PERSON] Згідно п. 4.1 договору у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену договором та законодавством України. Порушення договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК Україні майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Споживачі також мають інші права, встановлені законодавством про захист прав споживачів. Крім того, відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Враховуючи вищезазначене, та той факт, що умови договору про виконання робіт №11 від 26 червня 2014 року , укладеного між [PERSON] та ТОВ "ДКБУДСЕРВІС" не були виконані відповідачем, суд вважає необхідним розірвати вищевказаний договір та стягнути з ТОВ "ДКБУДСЕРВІС" на користь [PERSON] на відшкодування матеріальних збитків за невиконання умов договору про виконання робіт суму у розмірі 9 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У п.5 зазначеної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до вимог п.9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] у сумі 1000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат позивачка надала платіжний документ №201 від 10 лютого 2015 року. При поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат підлягають задоволенню. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення під час розгляду справи, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов відлягає частковому задоволенню. З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст.15, 16, 22, 23, 525, 1167 Цивільного кодексу України, ст.10 Закону України "Про захист прав споживачів", п.3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", та,

Outcome: partial