Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про передачу предмета застави в заклад. Позовні вимоги мотивує тим, що 08 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № MKTWAK06637451, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 110 096 гривень 19 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 07 травня 2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором [PERSON] надав у заставу автомобіль марки Hyundai, модель Tucson, рік випуску 2008, тип транспортного засобу - легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить йому на праві власності. Відповідач у порушення вимог кредитного договору свої зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим 21 листопада 2011 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська виніс заочне рішення, яким звернув стягнення на предмет застави, а саме : автомобіль марки Hyundai, модель Tucson, рік випуску 2008, тип транспортного засобу - легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк", однак відповідач відмовляється добровільно передати позивачу даний автомобіль, тому ПАТ КБ "ПриватБанк" просить суд передати предмет застави в заклад та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243,60 грн. Представник позивача Савула І.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що відповідно до кредитно-заставного договору № MKTWAK06637451 від 08 травня 2008 року укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 110 096 гривень 19 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 07 травня 2013 року. В забезпечення виконання зобов'язань за даним договором [PERSON] надав у заставу автомобіль марки Hyundai, модель Tucson, рік випуску 2008, тип транспортного засобу - легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить йому на праві власності (а.с.5-11). Згідно заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2011 року, позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" про звернення стягнення - задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № MKTWAK06637451 від 08 травня 2008 року звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки Hyundai, модель Tucson, рік випуску 2008, тип транспортного засобу - легковий універсал, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ "ПриватБанк" та вирішено питання про судові витрати (а.с.12). Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. У відповідності статті 124 Конституції України та статті 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили є обов'язковими до виконання на всій території України. Згідно статтей 526, 527 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. При цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. У відповідності до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до частин першої та другої статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 9 Закону України "Про заставу" законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України "Про заставу" у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Відповідно до статті 19 Закону України "Про заставу", за рахунок заставленого майна заставодержатель, тобто банк має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Заставодержатель, в даному випадку позивач, набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Частиною 1 статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріусу, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. Згідно з вимогами ст. 12.2.2. кредитно-заставного договору позичальник зобов'язаний за вимогою банку негайно доставити предмет застави за адресою, вказаною у ст. 17.13. цього договору і передати предмет застави у володіння банку. За змістом ст. 12.2.3. кредитно-заставного договору, якщо предмет застави не був переданий у заклад або володіння банку в порядки та строки, визначені ст. 12.2.2. договору, позичальник надає банку право здійснити доставку предмета застави за адресою, вказаною у ст. 17.13. цього договору, в заклад або у володіння банку для забезпечення його схоронності, як власними силами, так і на договірних засадах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою предмета застави покладаються на позичальника. Позичальник зобов'язується не чинити у такому випадку жодних перешкод у заволодінні банком предметом застави. Відповідно до ч. 2 ст. 575 ЦК України, закладом є застава рухомого майна, що дається у володіння заставодержателя або за його наказом у володіння третій особі. Зазначена норма кореспондує із ст. 44 Закону України "Про заставу", відповідно до якої заклад застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави дається заставодавцем у володіння заставодержателя. Тобто, передача предмета застави у заклад в разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх зобов'язань відповідає умовам кредитно-заставного договору та вимогам закону, а відтак вимога банку про передачу в заклад автомобіля разом з комплектом ключів та свідоцтвом про його реєстрацію відповідає визначеним законодавством України способам захисту цивільних прав. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачем, а останній належним чином не виконав умови кредитно-заставного договору № MKTWAK06637451 від 08 травня 2008 року, а тому позовні вимоги позивача про передачу предмету застави, комплекту ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) позивачу ПАТ КБ "ПриватБанк" є підставними і підлягають до задоволення. Згідно статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved