Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

У грудні 2013 року МКП „Основаніє" в особі його директора звернувся до Ленінського районного суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення 134135,68 гривень збитків, які були понесені позивачем внаслідок не проведення посадовими особами КП „ВРЕЖО", а саме [PERSON] претензійно-позовної роботи , у зв"язку з чим, позивач не отримав дохід, який мав би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що на виконання п. 1.2.4.3. Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції в Запорізькій області на II квартал 2013 року ревізійною групою проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» за період з 01.09.2011 р. по 30.01.2013 рік. Під час проведення перевірки було встановлено, що при здійсненні господарської діяльності юридичних осіб - КП „ВРКЖО" № І. 2. 4. 9. 13, посадовими особами вказаних підприємств проведено недостатньо заходів щодо зменшення дебіторської заборгованості та допущення прострочення строку позовної давності за правовідносинами із 25 контрагентами на суму 231 881,19 грн. Станом на 30.04.2013 року, за даними бухгалтерського обліку МКП «ОСНОВАІІІС» вказана дебіторська заборгованість з терміном виникнення понад три роки в сумі 231 881.19 грн. правомірно була відображена в бухгалтерському обліку МКП "ОСНОВАНІЄ" на підставі передавальних актів, затверджених рішенням Запорізької міської ради від 25.07.2012 року №6. Ревізією відображено в акті порушення вимог ст.257 Цивільного кодексу України, ст.509 Цивільного кодексу України. Також, перевіряючи правильність відображення дебіторської та кредиторської заборгованості, стану претензійної роботи було встановлено, що в період з 01.01.2012 по 31.12.2012 року дебіторська заборгованість збільшилась на 126315 гривень, майже у 182 рази за рахунок зростання: дебіторської заборгованості за товари, роботи, послуги на 104654 гривень, інших оборотних активів на 16017 гривень, іншої поточної дебіторської заборгованості на 165000 гривень, дебіторської заборгованості за розрахунки з бюджетом на 24770 гривень, дебіторської заборгованості за розрахунками за виданими авансами на 20000 гривень, яке відбулось через приєднання до МКП „Основаніє" на виконання рішення Запорізької міської ради від 27.04.2012 року комунальних підприємств. Ревізією наявності в активах МКП «ОСНОВАНІЄ» дебіторської заборгованості, термін позовної давності якої минув, встановлено, що станом на 30.04.2013 року за даними бухгалтерського обліку МКП „ОСНОВАНІЄ" за 25 контрагентами рахувалася дебіторська заборгованість з терміном виникнення понад три роки в сумі 231881,19 грн., що призвело до завищення активів підприємства. У зв'язку із вищезазначеним Держфінінспекцією зроблено висновок про те, що внаслідок не проведення претензійно-позовної роботи відповідальними посадовими особами КП „ВРЕЖО" №1, 4. 9. 11,13 підприємство не скористалося своїм правом вимагати від боржника виконання його обов"язку та прострочило термін, у межах яких він мав звернулися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, які визначені главою 19 Цивільного кодексу України, у зв"язку з чим, безповоротно втрачені активи на загальну суму 231881.19 гривень, чим спричинені збитки підприємству. Відповідальною особою за такі порушення Держфінінспекцією крім інших осіб був визначений начальник юридичного відділу колишнього КП «ВРЕЖО №13» [PERSON], який не забезпечив вжиття заходів щодо уникнення та ліквідації простроченої заборгованості - в сумі 13І135.08 гривень. На підставі вищевказаного представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі, стягнувши з [PERSON] збитки в сумі 134135,68 гривень, а також судові витрати. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, вважаючи його не обґрунтованим та безпідставним. Свої заперечення відповідач надав суду у письмовій формі, а суду пояснив, що відповідно до наказу начальника КП «ВРЕЖО №13» від 31.01.2012 р. №24-к, юридичний відділ фактично було розформовано, а його з 01.02.2012 р. було призначено на посаду начальника відділу по роботі з нежитловим фондом, до обов'язків якого не входили заходи по проведенню претензійно-позовної роботи з боржниками. До його обов'язків, як начальника відділу по роботі з нежитловим фондом входило виконання зовсім інших функцій, зокрема: укладення договорів з орендарями нежитлових приміщень комунальної власності та угод з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; розрахунки розміру орендної плати та тарифів з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій; внесення змін до вищезазначених договорів, шляхом підготування та укладення додаткових угод до них; підготування технічної документації до договорів, ведення їх обліку, реєстрації тощо. Начальник відділу відповідає за відповідність договорів вимогам викладених в рішеннях Запорізької міської ради та виконавчого комітету міської ради, правильність нарахування орендної плати та тарифів з утримання будинків, цільове використання орендованих приміщень, забезпечення своєчасного вручення співвласникам та орендарям рахунків на послуги з утримання будинку, актів виконаних робіт та іншої інформації щодо використання нежитлових приміщень, підготовляє звіт перед Департаментом комунальної власності та приватизації міської ради про рух орендарів, співвласників та взаємодія з постачальниками комунальних послуг. За результатами перевірки Міського комунального підприємства «ОСНОВАНІЄ» Держфінінспекцією» в складеному акті перевірки, ніяких порушень, що відносяться до роботи відділу нежитлового фонду колишнього КП «ВРЕЖО №13» не виявлено та не відображено жодних недоліків. Крім того, відповідач звернув увагу суду на той факт, що до позову не надано позивачем посадової інструкції відповідача на посаді начальника відділу по роботі з нежитловим фоном, який був призначений на цю посаду 31.01.2012 року, а в позові йдеться безпідставне посилання на п. 3.2. посадової інструкції начальника юридичного відділу відповідача, який на цій посаді останні роки не працював. Тому позивачем не доведено що до його обов'язків входило проведення претензійно-позовної роботи з боржниками. З цих підстав, відповідач просив суд відмовити позивачу у позові у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та оцінивши у сукупності кожен доказ окремо, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Міського комунального підприємства „Основаніє" не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права. Позивач та його представник у судовому засіданні намагався довести суду, що саме діями відповідача було порушені його права та інтереси. По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 29.12.1992 р. №14 з подальшими змінами вбачається, що суди при розгляді справ згідно із статтями 130,135-3,137 КЗпП України повинні з'ясувати наявність прямої дійсної шкоди та ії розмір, якими неправомірними діями ії заподіяно і чи входило до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди, в чому полягала його вина У судовому засіданні представником позивача не було доведено факт неналежного виконання відповідачем своїх обов"язків. Його посилання на п. 3.2. посадової інструкції начальника юридичного відділу, спростовуються матеріалами справи, а саме: трудовою книжкою відповідача (а.с.33), за якою вбачається, що на посаді начальника юридичного відділу [PERSON] не працював з 01.02.2012 року. Проте доведеним є той факт, що відповідно до наказу начальника КП «ВРЕЖО №13» від 31.01.2012 р. №24-к, юридичний відділ було розформовано, тому [PERSON] з 01.02.2012 р. було призначено на посаду начальника відділу по роботі з нежитловим фондом, до обов'язків якого не входили заходи по проведенню претензійно-позовної роботи з боржниками. Крім того, суд вважає, що при зверненні до суду з відповідним позовом позивач припустився невірного способу захисту своїх прав, посилаючись на норми Цивільного кодексу України, зокрема на ст.22 ЦК України, оскільки до звільнення відповідача, між [PERSON] та МКП „Основаніє", а до 01.04.2013 року з КП «ВРЕЖО №13» діяли лише трудові відносини, за такими підставами вина у бездіяльності посадової особи, що призвела начебто до шкоди підприємству, повинна передбачатися Кодексом законів про працю України, а саме згідно норм статей 130-135 вказаного Кодексу, якими передбачено обмежена матеріальна відповідальність в розмірі заподіяної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене у суду відсутні підстави для задоволення заявленого позивачем позову, а звідси у стягненні збитків з відповідача слід відмовити.

Outcome: dismissed