Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із зазначеним позовом. У обгрунтування позову зазначили що є власниками квартири [ADDRESS] у м.Кривому Розі. У зазначеній квартирі у теперішній час зареєстрований окрім них також і відполвідач [PERSON], однак за місцем реєстрації останній фактично не мешкає та не приймає участі у витратах на утримання квартири та сплати комуналтьних платежів. Добровільно знятися з реєстрації не бажає що завдає позивачам перешкоди у коритуванні власністю та вони вимушені нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, які нараховуються на [PERSON] На підставі зазначеного позивачі просять суд усунути перешкоди у користуванні власністю. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач по справі [PERSON] був сповіщений судом про розгляд справи належним чином, в тому ж числі повідомлявся про розгляд справи через оголошення в газеті "Вісті Придніпровя" № 29-30 від 16.04.2015 року, але він до суду не з"явився, та не сповістив суд про причини своєї неявки, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних і доказів у відповідності з вимогами ч.1 ст. 224 ЦПК України та постановляє заочне рішення. Представник третьої особи по справі - Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області - начальник Жовтневого районного відділу Євтушенко І.М. до суду не з'явився, заздалегідь надавши заяву у якій просив розглянути справу без його участі. . Дослідивши матеріали цієї цивільної справи, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] були співласниками квартири [ADDRESS] м.Кривому Розі житловою площею 39,00 кв. м., загальною площею 62,8 кв. м. згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] та витягу про реєстрацію права власності на нерузоме майно , видане станом на 30.08.2007 року КП ДОР "Криворізьке бюро техічної інвентарізації" у якому зазначено, що сторонам належить по 1/3 частки зазначеної квартири. Згідно договору дарування від 31.10.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О. та зареєстрований у реєстрі за № 2245 вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS] м.Кривому Розі. Згідно довідки № 3, виданої ДІС "Нова Ком" вбачається, що станом на 18.02.2015 року у зазначеній квартирі зареєстровані позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON]. Згідно Акту від 23.02.2015 року , складеного мешканцями будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] не мешкає за місцем реєстрації , а саме у квартирі [ADDRESS] з 01.11.2013 року. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тобто позивачі вправі самостійно вирішувати питання взяття на реєстрацію та зняття з реєстрації фізичних осіб у житловому приміщенні, користуватися житлом, яке належить на праві приватної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності зі ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. З постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року "Про усунення перешкод у користуванні власністю" вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ч.1 ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі Наказу МВС України від 22.11.2012 № 1077 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 було затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів. Згідно п. 1.3 зазначеного вище Порядку реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Відповідно до п. 3.1 Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі зазначеного вимога позивача [PERSON] та [PERSON] про зняття відповідача [PERSON] з реєстрації за адресою:[ADDRESS] задоволенню не підлягає, оскільки зняття з реєстрації місця проживання особи відноситься виключно до компетенції ДМС України, її відділів та територіальних підрозділів.

Outcome: approved