Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до благодійного фонду "Укртатнафта -Віта" про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідну допомогу та відшкодування моральної шкоди. В позовній заяві, зазначав, що працював на підприємстві водієм автомобільного транспорту з 12.07.2010 року наказ №10. Згідно наказу №14/2014 від 01.10.2010 року був звільнений за кгодою сторін Вказував, що при розрахунку в день звільнення йому не було сплачено 8732, 94 грн., вихідна допомога у сумі 7 350 грн. Просив стягнути з підприємства на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 8732, 94 грн., вихідна допомога у сумі 7 350 грн. та в рахунок морального відшкодування 10 000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача благодійного фонду "Укртатнафта -Віта" підтримує письмові заперечення. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки визначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною 1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення -в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що обставини викладені в позові мали місце. [PERSON] працював у відповідача благодійного фонду "Укртатнафта -Віта" на посаді водія автомобільного траспорту з 12.07.2010 року. Звільнився з роботи за угодою сторін, згідно наказу № 14/2014 від 01.10.2012 року. Вважав, що на дату звільнення йому нараховано розрахункову суму в сумі 8732, 94 грн. та відповідо п. 2 угоди про розірвання трудового договору, работодавець зобов"язався виплатити працівнику компенсацію в розмірі трикратного середньомісячного заробітку, яка становить 7 350 грн. розрахунок роботодавця з найманим працівником не був проведений. Відповідач не подав суду належних і допустимих доказів щодо спростування позову. в цій частині. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. З ч.1 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" постає, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Крім того, невиплатою заробітної плати первісному позивачу була завдана і моральна шкода у вигляді фізичних та моральних страждань, що призвело до передчасного, значного погіршення стану здоров'я , внаслідок чого не дивлячись на поганий стан здоров'я, позивач протягом тривалого проміжку часу була змушена приймати участь в судових засіданнях у відстоюванні своїх конституційних прав та законних інтересів, що призвело до приниження людської честі, гідності та інше. Таким чином враховуючи характер і ступінь завданої моральної шкоди, тривалість страждань та істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, що в свою чергу призвело до додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає можливим і необхідним цю вимогу про відшкодування моральної шкоди задовольнити в частковому обсязі яку суд оцінює у 1000 грн, в іншій частині позивачу необхідно відмовити. На підставі наведеного, позов позивача до відповідача необхідно задовольнити частково. Стягнути з відповідача на користь [PERSON], заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в розмірі 8732,94 грн., вихідну допомогу в розмірі 7350 грн. та у відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 грн. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 9 000 грн. - відмовити. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору то суд на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути судовий збір відповідача на користь держави с у розмірі 243, 60 грн. Рішення в частині стягнення працівникові заробітної плати за один місяць необхідно допустити до негайного виконання.

Outcome: partial