Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

До Барського районного суду Вінницької області на підставі ухвали Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.06.2021 для розгляду за підсудністю надійшла цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Барського районного суду Вінницької області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (справа № 676/3128/21) передано для розгляду судді Питель О.В. Позивач [PERSON] позовні вимоги обґрунтував тим, що 18.09.1999 вони з відповідачем зареєстрували шлюб. На даний час у провадженні Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області знаходиться цивільна справа за позовом позивача до відповідача про розірвання шлюбу. Крім того, між сторонами не досягнуто згоди про поділ майна, набутого ними за час шлюбу, а саме, автомобіля марки Nissan Qashqai, 2011 року випуску, номер шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Власником даного транспортного засобу, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є відповідач. Середня вартість вказаного вище автомобіля складає 12000 доларів США, що у перерахунку на гривні, за курсом валют на день подачі позову складає 330000 грн. Вказане майно було придбане під час перебування у шлюбі 07.09.2019. Позивач вважає за доцільне поділити майно подружжя, а саме залишити автомобіль марки Nissan Qashqai, 2011 року випуску, номерний знак [NUMBER] , у власності відповідача [PERSON] , зобов`язавши її виплатити [PERSON] грошову компенсацію у розмірі 50 % вартості автомобіля, яка складає 165000 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову. Просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом були встановлені такі обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до даних копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , транспортний засіб "Nissan Qashqai", реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] , 2011 року випуску, належить на праві власності відповідачу [PERSON] з 07.09.2019. 18.09.1999 Кам`янець-Подільським міським відділом реєстрації актів громадянського стану зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис № 539. Після одруження подружжю присвоєно прізвище: " [PERSON] ". Вказане підтверджується даними копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.09.1999. Під час судового засідання представником позивача надано роздруківки знімків екрану з сайту "auto ria", на яких зафіксовано пропозиції про продаж автомобілів "Nissan Qashqai" 2011 року випуску. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані такими нормами права. Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843 цс 17. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 у справі № 501/2211/18, та від 30.09.2020 у справі № 552/1514/19. З огляду на встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що автомобіль "Nissan Qashqai", реєстраційний номер [NUMBER] , набуто сторонами за час зареєстрованого шлюбу, тобто він є спільним сумісним майном подружжя. Також судом встановлено, що спірний автомобіль зареєстрований за відповідачем та перебуває у її користуванні, є неподільною річчю, позивачем, як іншим з подружжя, не використовується, тому суд вважає, що автомобіль підлягає поділу між подружжям з дотриманням рівності їх часток, тобто по Ѕ частині автомобіля. Вирішуючи вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 165000 грн компенсації за його Ѕ частку у спільному майні (автомобілі), суд виходить з такого. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункти 22, 30). Зазначеним роз`ясненням керувався і Верховний Суд у постанові від 18.02.2021 № 314/2224/17. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Під час розгляду справи відповідач не визнала вказану у позовній заяві позивачем вартість автомобіля, відтак, його вартість підлягає доказуванню та позивач має обов`язок належними та допустимими доказами довести вартість спірного автомобіля. Звертаючись до суду з позовом, позивач не надав доказів на обґрунтування вартості спірного автомобіля. Під час судового засідання представник позивача подав суду роздруківки знімків екрану з оголошеннями про продаж автомобілів "Nissan Qashqai", 2011 року випуску, що розміщені на сайті "auto ria". Представник відповідача заперечував щодо визначення вартості автомобіля вказаним способом. Оцінюючи надані роздруківки з сайту "auto ria", суд виходить з такого. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до правового висновку Верховного Суду від 07.04.2021 № 402/849/18, визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суд зобов`язаний ураховувати дійсну його вартість. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продане в даному населеному пункті чи місцевості. Відповідно до п. 3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», що затверджений постановою Кабінетів Міністрів України № 1440 від 10.09.2003, ринкова вартість це вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. За ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Таким чином, вартість майна, що підлягає поділу, на момент звернення до суду повинна бути підтверджена відповідними відомостями (оцінкою відповідної установи). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна. З огляду на викладене, суд не приймає подані представником позивача роздруківки з сайту "auto ria" як неналежний доказ. Ураховуючи викладені вище положення ч. 2 ст. 78 ЦПК України, у зв`язку з ненаданням позивачем звіту про оцінку майна чи висновку експерта щодо вартості автомобіля, ураховуючи відсутність підстав для звільнення від доказування цієї обставини, суд дійшов висновку, що позов у цій частині є необґрунтованим, тому суд позбавлений можливості визначити розмір грошової компенсації, яку просив стягнути позивач з відповідача на свою користь. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене,

Outcome: partial