Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

До Рівненського міського суду з позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» про повернення коштів із депозитного вкладу звернулася [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові , просить суд стягнути з ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» на її користь суму депозитного вкладу у сумі 192 000 (Сто дев яносто дві тисячі) гривень.00 коп. Представник відповідача ПАТ «Міський комерційний банк» будучи повідомленим про день судового розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяв і клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Однак подав до суду письмові заперечення , згідно яких просить суд відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи це тим, що ПАТ «Міський Комерційний Банк» робить все можливе для виконання своїх зобов'язань за депозитними договорами , але ситуація ускладнюється тим, що на даний момент існують певні проблеми з підкріпленням кас відділень готівковою валютою та нестабільною політичною ситуацією в країні, проте при наступних зверненнях вкладника та при наповненні грошовими коштами кас банку, на вимогу вкладника , виплачуватимуться наявні суми. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення з наступних підстав . Судом встановлено, що 07.02.2014 року між ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» в особі Базя Олександра Олександровича та [PERSON], укладено договір №2630/62/157167 про банківський строковий вклад в національній валюті. Відповідно до вищевказаного договору, предметом договору є розміщення позивачем [PERSON] у ПАТ «Міський комерційний банк» банківського вкладу в сумі 192000, 00 гривень, строком на 4 ( чотири місяці). 07.02.2014 року позивач [PERSON] повністю виконала свої зобов'язання по договору та внесла готівкою на депозитний рахунок [NUMBER], що підтверджується оглянутою та дослідженою в судовому засіданні квитанцією №10278 від 07.02.2014 року . Відповідно до п.1.2. вищевказаного договору, строк вкладу складав 4 (чотири) місяці , тобто до 07.06.2014 року. Відповідно до п.1.7 вище укладеного договору, повернення вкладу та нарахованих процентів владнику здійснюється банком шляхом видачі коштів готівкою через касу банку, або безготівкового перерахування на власний поточний рахунок вкладника. Однак , після закінчення строку дії договору на протязі червня 2014 року позивач намагалася отримати кошти від відповідача, звертаючись в Національний банк України , про що свідчить досліджений в судовому засіданні лист від 11.06.2014 року та письмове звернення від 12.06.2014 року голові правління ПАТ «Міський Комерційний банк», який був вручений керівнику відділення №62 - Кисілю Р.В. (місто Рівне, вулиця Соборна, будинок 16). Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що , 01.07.2014 року, в телефонній розмові позивач отримала відповідь, що повернення коштів не буде, у зв'язку із скрутним фінансовим становищем банку. Як встановлено в судовому засіданні, на неодноразові звернення до відповідача повернення йому залишку вкладу, відповідач не відреагував. Відповіді на його скарги відповідач відповіді у зазначені строки не надав. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Станом на день прийняття рішення перед позивачем [PERSON] існує заборгованість по виплаті вкладу та відсотків. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, є недопустимою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім цього, своїми діями відповідач порушив також вимоги ст. 629 Цивільного Кодексу України, пункт 3.3 Постанови НБУ від 03.12.2003 року № 516 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за № 1256/8577). У Постанові Пленуму ВС України від 12.04.1996 р. № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" зазначено, судам слід мати на увазі, що до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відповідно до ст.610 ЦК України, невиконанням зобов'язання є його порушення. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема розірвання договору. Таким чином, з урахуванням договірних зобов'язань сторін та положень чинного законодавства, суд оцінює правомірними та обґрунтованими вимоги позивача про належне виконання зобов'язання відповідачем та стягнення суми депозитного вкладу. Враховуючи наведене, слід прийти до висновку, що на вказані правовідносини розповсюджується дія Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до ст. 88 ЦПК судові витрати в розмірі 1920,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. . На підставі наведеного ст.ст. 1060, 1046-1049,610,611,629,526,551, 599 ЦК України,

Outcome: approved