Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач ПАТ "Акцент-Банк" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 13.07.2011 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладений Договір б\\н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300, 00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Банк свої зобов"язання виконав належним чином, надавши кредитні кошти, якими відповідач користувався, але при цьому відповідач належним чином умови Договору не виконує, у зв"язку з чим виникла заборгованість у розмірі 21806, 48 грн. На підставі викладеного Банк звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість за договором у розмірі 21806, 48 грн. та судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що кінцевий термін дії договору встановлений до 12.07.2012 року, а тому представник відповідача вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. На підставі викладеного представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Акцент-Банк" не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13.07.2011 року між ПАТ "Акцент-Банк" та відповідачем [PERSON] був укладений Договір б\\н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300, 00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарфами Банку, які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 Правил користування платіжною карткою. Пунктом 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід"ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 58 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обов"язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов′язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов′язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Як зазначено у позові, Банк свої зобов"язання виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти у розмірі, встановленому Договором, а відповідач належним чином умови Договору не виконує. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов"язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 6.7 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що власник карти зобов"язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строку платежів по кожному з грошових зобов"язань, передбачених цим договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобов"язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. Як вказує у позовних вимогах Банк, відповідач належним чином не виконав свої зобов"язання за договором, у зв"язку з чим станом на 14.03.2016 року виникла заборгованість у розмірі 21806, 48 грн., зокрема: 7732, 32 грн. - заборгованість за кредитом; 12559, 57 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1014, 59 грн. - штраф (процентна складова). Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг (п. 3.1) для надання послуг Банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту карти, їх вид та строк дії встановлений у заяві та у Пам"ятці клієнта, підписанням яких клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Але з наданої суду Банком заяви, підписаної відповідачем [PERSON], неможливо встановити строк дії картки, що була йому видана. У розділі щодо банківських послуг лише наявна інформація про вид карти, кредитний ліміт, вид валюти та процентна ставка. У графі "термін дії" відсутні будь-які відмітки. При цьому Пам"ятка клієнта, на яку є посилання в Умовах, суду надана не була, а тому встановити строк дії кредитної картки, виданої відповідачу, не вбачається можливим, хоча вказаними Умовами передбачено, що Пам"ятка клієнта оформляється та є невід"ємною частиною договору тільки у випадках оформлення та видачі платіжної картки за кредитною схемою. Здійснення розрахунків за операціями з використанням платіжних карток на момент укладення Кредитного договору регулювалось Положенням про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженим Постановою Правління НБУ № 137 від 19.04.2005 року. Пунктом 2.9 вказаного Положення встановлено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та у межах установленого договору ліміту кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні картки, визначається договором між клієнтом та емітентом. Виходячи з тих правовідносин, що випливають з договору, лімітом кредитування можливо скористатися тільки за наявності діючої кредитної картки. Тобто при укладанні договору 13.07.2011 року строк дії кредитної картки встановлений не був, будь-які зміни до договору не вносилися, принаймні про наявність таких змін Банк не повідомив. Також слід зазначити, що у зв"язку з тим, що строк дії кредитної картки закінчився, враховуючи те, що з моменту випуску кредитної картки пройшло більше 5 років, відповідач з певного часу не міг використовувати її для отримання коштів. Позивач, у свою чергу, не міг не знати про закінчення строку дії картки та про наявність заборгованості на той період. Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 вищевказаних Умовкартка дійсна до останнього календарного дня місяця, указаного на ній. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. За змістом пункту 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Умов). Пунктом 2.1.1.2.3 Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування. Але слід зазначити, що під час розгляду даної справи позивачем не було надано суду Пам'ятку клієнта, яка є складовою укладеного договору про надання банківських послуг та на яку посилається у своєму позові та інших документах позивач, а також рішення банку, якими встановлювався кредитний ліміт на кредитну картку, що передбачено п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Аналогічна правова позиція міститься і у Постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 року у справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк". Крім того, судом встановлено, що позивачем було відкрито відповідачу картковий рахунок та видано кредитну картку терміном на один рік. Після спливу цього терміну відповідач зобов"язаний був повернути кошти по встановленому ліміту кредитування. Будь-яких доказів того, що кінцевий термін повернення коштів за встановленим лімітом кредитування було сторонами продовжений, суду надано не було. Таким чином, строк дії картки закінчився 12.07.2012 року, як і строк дії договору, укладеного 13.07.2011 року. Із зазначеного можна зробити висновок про те, що Кредитний договір може бути подовжений на наступний строк лише за певних умов: належного виконання відповідачем положень договору та перевипуску позивачем картки. Виходячи з тих правовідносин, що випливають з кредитного договору, лімітом кредитування можливо скористатися тільки за наявності діючої кредитної картки. Тобто при укладанні кредитного договору був встановлений строк дії кредитної картки в один рік, будь-які зміни та доповнення до кредитного договору не вносилися. Після закінчення строку дії останньої кредитної картки відповідач не користувався картковим рахунком. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому у законодавстві визначаються різні поняття: такі як "строк дії договору" та "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Як вже зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. У зв"язку з тим, що останнім днем виконання зобов"язань з повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є 12.07.2012 року, при відсутності платежу у зазначений строк, з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв"язку з чим починається дія трирічного строку для звернення Банку до суду із вимогою щодо захисту своїх прав та інтересів. Також слід зазначити, що у зв"язку з тим, що строк дії кредитної картки закінчився у липні 2012 року, відповідач не міг використовувати її для отримання коштів. Позивач, у свою чергу, не міг не знати про закінчення строку дії картки та про наявність заборгованості на той період. Таким чином, строк позовної давності на вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором сплинув 12.07.2015 року, проте позивач звернувся до суду з даним позовом лише 04.05.2016 року. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Під час розгляду даної справи представником відповідача було подано заяву про застосування строку позовної давності до даних позовних вимог. Отже, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом. Аналогічна правова позиція викладені і у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-95цс14, від 01.10.2014 року у справі № 6-134цс14, від 22.10.2014 року у справі № 6-127цс14, від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс14. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed