Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

\~І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у будинку №35 по 2 в»їзду Іоасафа Бєлгородського в м.Прилуках Чернігівської області. Аргументує свої вимоги тим, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями №35, що розташований по 2 в»їзду Іоасафа Бєлгородського в м.Прилуках Чернігівської області. 17.10.2016 вона в своєму житловому будинку зареєструвала онуку [PERSON], проте з часу реєстрації і до теперішнього часу остання не проживає за адресою реєстрації. Тому позивач звернулася до суду з даним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 23.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду в загальному провадженні на 08 год. 00 хв. 11 липня 2018 року. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання позивач не з»явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача проти розгляду справи, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з»явився, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини\~ встановлені судом. Позивачу на праві приватної власності у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями № 35 по 2 в»їзду Бєлгородського Іоасафа, м. Прилуки(а.с.4). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 22.11.2011, право власності на житловий будинок №35, що розташований по 2 в»їзду Іоасафа Бєлгородського\~в м.Прилуках\~Чернігівської області,\~зареєстрований \~за [PERSON]\~на підставі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину,\~зареєстрованого \~Прилуцькою міською\~державною нотаріальною\~конторою за\~№1-3078\~від 10.11.2011.\~ (а.с.5). Згідно з домовою книгою для реєстрації громадян, які проживають в житловому будинку №35, що розташований по 2 в»їзду Іоасафа Бєлгородського\~в м.Прилуках\~Чернігівської області,\~[PERSON] зареєстрована\~ за\~вказаною адресою\~з 17.10.2016\~року(а.с.6-8) . Відповідно до акту про фактичне проживання без реєстрації №1627, виданої комітетом самоорганізації населення №2 центрального мікрорайону, [PERSON] з березня 2015 року не проживає в житловому будинку №35, що розташований по 2 в»їзду Іоасафа Бєлгородського\~в м.Прилуках\~Чернігівської області\~(а.с.9) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~ Судом\~встановлено,\~що позивачеві належить спірний будинок на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є обєктом права приватної власності,\~за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як обєктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач по справі є онукою і її вселення до будинку мало місце як члена сім»ї власника будинку. Відповідач на даний час фактично проживає за іншою адресою, а відтак позбавлення її права користування спірним будинком не буде для нею обтяжливим . Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які є предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірному домоволодінні. Згідно наданих в розпорядження суду доказів [PERSON] не проживають в належному позивачеві будинку з березня 2015 року Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, повязані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Разом з тим, відповідачем, всупереч процесуального обовязку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо її фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачеві будинку, обєктивно свідчить про зміну її місця проживання, а тому визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла позивача у справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є\~співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved