Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

В провадження судді передано вищевказану позовну заяву, в якій позивач посилається на те, що вона з 06.07.1996 року перебуває у шлюбі з [PERSON]. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу ними було придбано автомобіль DAEWOO, модель: Nexia 1,5 GL, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, N кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданим ВРЕР -N12 ГУМВС України в Харківській області 04.10.2008р. "Автомобіль" належить подружжю на праві спільної сумісної власності, так, як вказане майно відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, було набуто ними під час шлюбу. Отримавши на свою адресу Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03.10.2014 року позивач дізналася, що в провадженні Лозівського міськрайонного суду Харківської області знаходиться справа -N 629/3650/14-ц за позовом ПАТ "Акцент Банк" до її чоловіка \-[PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на автомобіль DAEWOO, модель: Nexia 1,5 GL, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, NQ кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER]. Із зазначеного рішення позивачу стало відомо, що її чоловік таємно від неї уклав кредитний договір N AВZ6ANI00031024 від 07.10.2008 року з "Відповідачем І" на отримання кредиту у розмірі 13354,79 Долари США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.10.2015 року, також позивачу стало відомо про укладення договору застави рухомого майна -N AВZ6ANI00031024 від 07.10.2008 року. Згідно з договором застави «Відповідач-2» надав у заставу «Автомобіль». На підставі вищевикладеного позивач прохає суд визнати за нею право спільної сумісної власності на автомобіль, який її чоловік придбав в інтересах сім»ї; визнати недійсним кредитний договір від 07.10.2008 року договір застави і зобов»язати відповідачів повернути один одному в натурі все, що було отримано на виконання кредитного договору. Позивач [PERSON] в судовому засідання підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі на підставах викладених в позові. Крім того позивач вказала, що вона не знала про те, що чоловік уклав кредитний договір та договір застави. Обставини складалися так, що її чоловік працював на заводі і отримував не великий заробіток. Вона була зареєстрована як приватний підприємець. Не дивлячись на те, що вони перебували в шлюбі, виховували спільно доньку, кожен з них не знав про доходи одне одного, оскільки кожен з них розпоряджався сам своїм заробітком. Інколи чоловік давав їй кошти на те, щоб щось купити для доньки. Про те, ні він ні вона не говорили одне одному про суму своїх доходів, тобто, спільного бюджету у них не було. Коли чоловік пригнав додому вищевказаний спірний автомобіль, то сказав їй що купив його на власні кошти. Про те, що він купив його у кредит, він їй не говорив. Вони використовували автомобіль в інтересах сім»ї. Їздили на ньому як на роботу так і на відпочинок і у власних справах. Представник позивача Пінчук В.А., підтримала позов свого довірителя та вказала, що відповідно до вимог діючого законодавства, знаходить позов позивача таким, що підлягає задоволенню, оскільки кредитний договір чоловік позивача уклав без згоди дружини і весь цей час приховував дану обставину. До тих пір, доки із суду на їх домашню адресу, на ім»я [PERSON], не надійшов лист із суду і позивач його відкрила і прочитала. На даний час, зазначила представник позивача, заочне рішення суду набрало законної сили і ним не оскаржувалося і не подавалося заяв про його перегляд у відповідності до вимог діючого законодавства ні позивачем ні її чоловіком, який є одним із відповідачів по справі. Крім того, дане рішення пред»явлене до виконання і відкрито виконавче провадження. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги позивача та пояснив, що він повністю підтримує позов дружини, адже він дійсно, її обманув, і не сказав, що уклав кредитний договір та договір застави з банком на купівлю спірного автомобіля. Відповідач також пояснив, що на той час, коли він отримував кредит, то він працював на декількох роботах, а саме: офіційно на заводі, а в ночі підробляв. Жили вони однією сім»єю на засадах довіри, взаєморозуміння, виховували спільну доньку. Проте, кожен з них мав свій бюджет. Спільного сімейного бюджету в них не було. Інколи він давав свої гроші дружині на купівлю речей для дитини. А так, вся родина утримувалася на заробіток позивача, яка зареєстрована приватним підприємцем. Про те, скільки кожен з них заробляє грошей, вони одне одному не говорили. Відповідач також зазначив, що із-за даного кредиту, у нього фактично розпадається сім»я. Він неодноразово прохав вибачення у дружини за те, що їй нічого не сказав. Він сплачував кредит до тих пір доки міг, а потім перестав, і банк подав на нього за це до суду. І було прийнято заочне рішення, яким вимоги банку було задоволено. Його зобов»язано повернути і машину і кошти за кредитом. На думку відповідача, це є несправедливо. Оскільки він сплачував за кредит доки в нього вистачало коштів, а вони з усіх трьох робіт витрачалися саме на погашення кредиту, а то і навіть і не вистачало їх. Крім того, він уклав з банком кредит валютний, і на той час долар США коштував якихось 5,5 гривень, а на наданий час, це вже не стерпно. Влада лише підвищує курс долара США, а в нього таких коштів на погашення кредиту не має. Тому він вважає справедливим, щоб за його дружиною було визнано право спільної сумісної власності на автомобіль, а кредитний договір і договір застави, було визнано судом недійсними. Тому що вже за заочним рішенням суду, відкрито виконавче провадження і бак може даний автомобіль продати. Представник відповідача ПАТ «Акцент Банк», [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що не знаходить підстав для задоволення позову позивача, скільки, при укладанні даного договору, з обох сторін всі норми закону були отримано. Про те, порушення умов кредитного договору відбулося саме з боку відповідача [PERSON] Тому банк був змушений звернутися до суду з відповідним позовом, який було судом розглянуто і ухвалено заочне рішення. Яке набрало законної сили і за яким вже відкрито виконавче провадження. Однак, не дивлячись на те, що про ану обставину відомо відповідачу [PERSON], він рішення суду у добровільному прядку не виконує. На думку представника відповідача [PERSON] не відповідають дійсності ті обставини, які позивач вказала як у позові так і у своїх поясненнях у судовому засіданні. Він не може зрозуміти, як це можливо, коли в сім»ї, однин із подружжя купує автомобіль, а другий, навіть не запитає звідки в нього на це кошти. Тим паче, так як зазначає і позивач і відповідач в них була ідеальна родина, в якій не було секретів одне від одного, в якій одне одному довіряли. Із пояснень позивача та відповідача [PERSON], входить, що останній, на протязі шести років, не надає дружині ні яких грошей на сім»ю та побут. Тим паче, що як стверджує сам відповідач [PERSON], він працював на трьох роботах, в день на заводі, а в ночі на підробітках. Як це можливо що дружина не цікавилася куди її чоловік діває зароблені ним таким способом гроші. Представник відповідача [PERSON] вказав, що будь-яких підстав, на які посилалася позивач у своєму позові як то на ст.216 ЦК України, для визнання кредитного договору та договору застави недійсним не має. Всі вимоги закону були дотримані, була і воля відповідача [PERSON] і письмова форма і всі інші вимоги. А що стосується вимого Сімейного Кодексу України, які вказує позивач, то він знаходить за необхідне зазначити, що відповідач [PERSON]. уклав вказані договори в інтересах сім»ї. Визнання відповідачем [PERSON]. позову позивача, він особисто розцінює, як бажання уникнути відповідальності за невиконання умов кредитного договору та договору застави. Він особисто не вірить, що на даний час, із-за вказаних догорів, розпадається сім»я у подружжя [PERSON], так вони про це обоє стверджують. Адже, вони продовжують проживати однією сім»єю, виховують доньку і всі документи за кредитним договором, які повинні бути саме у [PERSON]. знаходяться у його дружини - позивача по справі. Він вважає, що подружжя, таким чином, вирішило за допомогою рішення суду, зробити не м можливим, або навіть перешкодити виконати заочне рішення Лозівського міськрайоного суду Харківської області де відповідачем є [PERSON], щоб не втратити а ні автомобіль, а ні сплачувати той борг, який залишився за кредитним договором невиконаним [PERSON]. Тому в позові необхідно відмовити. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивачем у позові зазначено посилання на укладення її чоловіком [PERSON] у 2008 році кредитного договору з відповідачем -1 по справі. Та у цьому ж році договору застави до даного кредитного договору. При цьому позивач зазначає, що про існування даного кредиту вона дізналася лише у грудні місяці 2014 року, коли отримала Заочне рішення по справі. З приводу вимог позивача судом з»ясовано, що 03.10.2014 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області по цивільній справі №629/3650/14-ц За позовом ПАТ КБ «Акцкнт-Банк» до [PERSON] «про стягнення заборгованості» ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог позивача (а.с.№7-8). При цьому даним Рішенням суду судом встановлено, що між ПАТ КБ «Акцент-Банк» та [PERSON] 07.10.2008 року, укладено кредитний договір №АВZ6N100031024, згідно до якого [PERSON]. отримав кредит у розмірі 13354,79 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.10.2015 року. Однак, у зв»язку з тим, що відповідачем порушено умови повернення кредиту, у нього виникла заборгованість по договору станом на 11.06.2014 року на суму в 7026,78 доларів США. В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір застави рухомого майна на автомобіль DAEWOO, реєстраційний ний номер АХ 4623ВО належного на праві власності [PERSON] Заочним Рішенням суду з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором; витребувано та передано у заклад ПАТ КБ «Акцент-Банк» даний автомобіль, з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) і звернуто стягнення на предмет застави автомобіль з правом банку продажі даного автомобіля (а.с.№7-8). У судовому засіданні судом з»ясовано, що дане рішення набрало законної сили 22 жовтня 2014 року, отримане стягувачем та подано на виконання до відділу ДВС Лозівського МРЮ в Харківській області та 19 січня 2015 року за ним відкрито виконавче провадження (а.с.№61). [PERSON] встановлено строк для добровільного виконання рішення суду до 26.01.2015 року. Судом також з»ясовано у [PERSON], що ним Заочне рішення не було оскаржено та не подавалося будь-яких заяв щодо його перегляду у відповідності до вимог діючого законодавства України. Аналогічні відомості надані також і позивачем по справі [PERSON]. також повідомив суду, що не дивлячись на те, що він знає про ухвалене заочне рішення і що відкрито виконавче провадження, ним у добровільному порядку, воно не виконується, у зв»язку з тим, що позивач його дружина [PERSON], подала до суду позов про визнання даних договорів не дійсними і він сподівається, що їх буде таки визнано судом недійсними, оскільки коли він отримував кредит, то співробітник банку, йому допоміг його отримати незаконно. Суд, з приводу вище встановленого, зазначає, з приводу кредитних правовідносин, що мають місце між [PERSON] та ПАТ КБ «Акцент-Банк», судом вже ухвалено Заочне рішення. Яке набрало законної сили (а.с.№6-7). Воно ніким не оскаржене та не переглядалося у відповідності до вимог діючого законодавства. А отже, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, визначено, що обставини, які встановлені с удовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В свою чергу, суд зазначає, відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З приводу пояснень позивача про те, що вона не знала про існування кредиту з 2008 року, оскільки вона на той день коли її чоловік [PERSON]. отримував кредит була у м. Київ на курсах, що підтверджується Сертифікатом про проходження нею курсу «адміністратор» у ТОВ «Фреш Клаб» (а.с.№56), суд зазначає, що позивачу цей документ міг би бути судом прийнятий як доказ у справі в підтвердження вказаного позивачем. Якби він містив відомості щодо даних ЄДРПОУ. Однак, будь-яких як цих даних так і спеціальних захисних знаків цей Сертифікат не містив. З боку позивача та її представника на запитання головуючого, будь-яких заяв та клопотань не надходило. Крім того, представником відповідача ПАТ КБ «Акцент-Банк» було надано для огляду і доручення до матеріалів справи Згоду співвласника від 07.10.2008 року (а.с.№54), яка містить підпис та прізвище і ініціали [PERSON] На запитання головуючого судовим засідання позивач вказала, що підпис дійсно схожий на її, про те вона не пам»ятає, що підписувала такий документ. Представник відповідача [PERSON]. наполягав на тому, що цей підпис належить позивачу і у разі якщо вона з цим не згодна, то можливо провести почеркознавчу експертизу. На запитання головуючого, позивач вказала, що вона відмовляться від того. Щоб проводилася відповідна експертиза. А якщо це потрібно банку, то нехай він її і проводить. Вона вважає, що тих доказів, які вона вказала суду, достатньо для задоволення її позовних вимог. Що стосувалося посилань позивача, її представника та відповідача [PERSON], про те, відповідач [PERSON]. отримав кредит незаконно з порушенням вимог законодавства України і в цьому йому допомагав колишній співробітник бакуну Колбасов, якого треба знайти і викликати до суду, адже це саме він підробляв документи. Судом було з»ясовано у сторін, чи були їхні звернення, заяви до правоохоронних органів з приводу порушення кримінального провадження відносно Колбасова, щодо вчинення відповідних кримінальних злочинів на які вони посилалися у своїх припущеннях. На що останні зазначили. Що таких звернень від них не було. На що сторонам в котре було роз»яснено положення ст.ст.10,11, 57-60 ЦПК України та зазначено, що припущення не є доказами по справі. З огляду на викладене, суд зазначає, що сприяв з'ясуванню обставин справи, роз'яснював позивачу та її представнику їхні права та обов'язки, вживав заходи для надання їм можливості скористатися належними правами, з'ясовував наявність клопотань до суду. На що позивач та її представник, заявили, що надані докази у справі є достатніми для обґрунтування заявлених вимог, надання інших доказів вважали непотрібними. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (частина друга статті 586 ЦК), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнаний недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в пункті 2 частини другої статті 592 ЦК установлено інший наслідок порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави, а саме - пред'явлення вимоги про дострокове виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а також тому, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»). За положеннями ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. Позивач сам вибирає, який позов та до кого пред'явити до суду. Предмет позову як його один з основних елементів представляє собою матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка витікає зі спірної матеріально-правової відносини, з приводу якої суд повинен ухвалити рішення у справі. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги. Отже, відповідно до ст.214 ЦПК України, за результатами розгляду справи, суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, не знаходить позовні вимоги позивача такими, що підлягали б задоволенню, були б обрунтованими і доведеними позивачем, у зв"язку з відсутністю обставин, якими вони обгрунтовуються та доказів, якими вони підтверджуються. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичний осіб, поданих відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed