Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" про повернення суми строкового вкладу (депозиту) та стягнення моральної шкоди, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якій просив суд стягнути з відповідача на його користь суму депозитного вкладу за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" на 7 місяців в національній валюті № 307231/30401/7-14 від 11 грудня 2014 року в розмірі 250 000,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000,00 грн. В обґрунтування пред'явленого позову позивач посилався на те, що 11 грудня 2014 року він уклав з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договір № 307231/30401/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" на 7 місяців в національній валюті на суму 250 000,00 грн. 09.02.2015 року він звернувся безпосередньо до відділення банку із вимогою про повернення суми вкладу за договором № 307231/30401/7-14. 16.02.2015 року, 08.07.2015 року він повторно звернувся до відділення банку з заявами щодо повернення суми вкладу за договором № 307231/30401/7-14. Але зазначені вимоги залишені банком без задоволення. Він неодноразово в усній та письмовій формах звертався до Банку з проханням повернути належні йому грошові кошти, але Банк грошові кошти не повертає, на його письмові заяви жодних відповідей не надав. Відповідач не виконує ні обовязків за договором, ні вимоги чинного законодавства України, чим порушує його права та призводить до матеріальних збитків. Діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він витратив багато часу на переговори та листування з відповідачем, постійно нервує, дуже переживає з того приводу, що грошові кошти йому взагалі можуть не повернути. Спричинену моральну шкоду він оцінює у 250 000,00 грн. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, в своїх поясненнях спирався на доводи, викладені в позові. Представник відповідача в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання представник відповідача суду не надав. Враховуючи думку позивача, про можливість розгляду справи на підставі наявних доказів по справі у відсутності представника відповідача, суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Так, судом встановлено, що 11 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву № 307231/30401/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" на 7 місяців в національній валюті на суму 250 000,00 грн. (а.с. 5-6). Зазначену суму було внесено позивачем на розрахунковий рахунок, відкритий у банку, що підтверджується копією квитанції № 3302831 від 11.12.2014 року (а.с. 7). Відповідно до умов договору процентна ставка за договором складає 25 % річних. Дата повернення вкладу - 11 липня 2015 року. Згідно п. 5 Договору вкладник має право вимагати дострокового повернення суми Вкладу протягом всього строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3 Основних умов. При цьому, Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за фактичний термін розміщення Вкладу за ставкою із розрахунку 1,00 (один)% річних відповідно до положень п.5.3 Основних умов. У випадку, якщо протягом терміну розміщення Вкладу Вкладнику здійснювалася виплата процентів, Вкладник підписанням цього Договору-заяви уповноважує Банк утримати зайво нараховані та виплачені Вкладнику проценти із суми Вкладу. Відповідно до п. 6 даного договору-заяви, після закінчення строку, визначеного п. 1, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1. Основних умов. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та Вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.\~\~Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частина перша статті 1060 ЦК України передбачає, що Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-140 цс/13, відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним. Вирішуючи позовні вимоги позивача та враховуючи, що строк дії договору закінчився, позивач звертався до банку з заявами про повернення суми банківського строкового вкладу, однак його не отримав, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] суму депозитного вкладу за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) "Нові гроші" на 7 місяців в національній валюті № 307231/30401/7-14 від 11.12.2014 року в розмірі 250 000,00 грн. Що стосується позовної вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то вона задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Враховуючи те, що ані законом, ані договором не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial