Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що була працевлаштована на ПАТ НДПІ "Механобрчормет" на посаді завідувача групою технологічного відділу. Протягом 2016-2018 років отримувала заробітну плату нерегулярно та не в повному обсязі. В останнє отримала заробітну плату 02.11.2017 в сумі 1500 грн, з 2017 року виплат в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі не отримувала, було здійснено лише виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності по догляду за дитиною. Стягнення заборгованості по заробітній платі здійснюється органами ДВС. Станом на 01.06.2018 заборгованість по заробітній платі становить 30155,15 грн. Рішенням комісії відповідача з трудових спорів задоволено вимоги позивача про стягнення боргу по заробітній платі в сумі 8236,29 грн. Вказане рішення 13.12.2017 передано на виконання до Довгинцівського відділу ДВС, відкрито виконавче провадження та його матеріали приєднано до зведеного виконавчого провадження. Вказує, що через встановлений відповідачем режим неповного робочого тижня протягом 2016-2017 років відбулось суттєве зменшення нарахованої заробітної плати та єдиного соціального внеску, втрата професійних якостей. Позивач не має права на субсидію через несплату відповідачем ЄСВ. За період з серпня 2016 року по грудень 2017 року страхові внески відповідачем не сплачувались, що призвело до виключення вказаного періоду з загального страхового та наукового стажу позивача. Відсутність повноцінної оплати праці унеможливлює ґрунтовне медичне обстеження дитини позивачки, участь останньої у творчих конкурсах, а також призвело до втрати друзів та виникнення заборгованості перед кредиторами. Діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає в приниженні її честі та гідності, душевних стражданнях, погіршеному здоров'ї, втратах спеціального стажу наукового співробітника та права на наукову пенсію, державних соціальних гарантій та допомог, а також життєвих змінах та втратах, які вона зазнала протягом 2016-2018 років. Просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 35000,00 грн. 09 жовтня 2018 року позивач заявлені вимоги уточнила, вказавши, що розрахунку при звільнені з нею не здійснено. У вересні 2018 року їй стало відомо, що сума відшкодування моральної шкоди, стягнутої за рішенням суду, підлягає оподаткуванню. Так, визначаючи суму своєї моральної шкоди, вона врахувала до неї витрати по погашенню своїх боргів, витрати на медичне обстеження та дошкільну освіту у музичній школі для доньки, витрати на оплату комунальних послуг (субсидію вона не отримала через борг відповідача з ЄСВ), витрати на проходження курсів підвищення кваліфікації бухгалтера, витрати на відновлення морального стану та професійну психологічну допомогу. Однак вона не врахувала, що з суми позову будуть утримувати податки, тому вважає за необхідне збільшити свої позовні вимоги саме для отримання тієї суми, яку вона заявила у первинній позовній заяві. Тому просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. (а.с. 106-110). Позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, просила розглянути справу без її участі, в ході розгляду справи позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердила всі обставини, які викладені в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав відзив, де зазначає, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі оскільки страждання позивачці спричинив колишній керівник підприємства, а тому вона не позбавлена права звернутись за відшкодуванням саме до заподіювана моральної шкоди - колишнього керівника. Посилання позивача на платність медичних послуг спростовується закріпленою на законодавчому рівні безоплатністю медичних послуг на території України, зокрема для незахищених верств населення. Відповідно банківської виписки позивача, вона отримала прибутки у розмірі 8715,98 гривень, що значно перевищує встановлений розмір прожиткового мінімуму та мінімальної заробітної плати. А тому посилання на нестачу коштів на існування не знаходять підтвердження. Також не може бути підтвердженням моральних страждань пропозиція органу соціального захисту подати документи позивачу для розгляду питання надання субсидії в комісійному порядку, адже порядок комісійного розгляду окремих звернень громадян щодо призначення субсидій передбачено чинним законодавством і ніяким чином не порушують права позивача. Одночасно не можуть бути підтвердженням моральних страждань позика у знайомих осіб, так як відсутні будь-які документальні підтвердження зазначеного. Правовідносини які випливають з позикових зобов'язань не регулюються чинним трудовим законодавством. Розмір заявленої моральної шкоди в розмірі 50 000,00 гривень у кілька разів перебільшує суму заборгованості з заробітної плати, що ніяким чином не відповідає положенням ст.3 ЦК України, а саме принципу справедливості, добросовісності та розумності. Разом з тим, можливе зловживання з боку працівника, коли особа, зловживаючи своїм правом на звернення до суду із необмеженим строком із вимогою про стягнення належних їй виплат, навмисно чекає певний період, аби стягнути з роботодавця п'яти - шестизначну суму. Вказує, що позивач не надав належних доказів вини власника у порушені строків розрахунку. Зазначив, що наявні в матеріалах справи докази не підтверджують заподіяння позивачу моральної шкоди внаслідок невиплати йому заробітної плати та причинно-наслідкового зв'язку між цими діями й душевними стражданнями й хворобами позивача, на які він послався у позові. Також зазначає, що в Довгинцівському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №12016040720000155 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 175 ч. 1 КК України. У межах кримінального провадження на стадії досудового розслідування залучено як потерпілих 60 осіб, в тому числі позивача. Несумлінне ставлення колишнього керівництва до своїх службових обов'язків призвело до наслідків, таких як відшкодування заробітної плати та компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, але це не є підставою відповідальності АТ «НДПІ «МЕХАНОБРЧОРМЕТ» перед позивачем. Просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 серпня 2018 року даний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 16 серпня 2018 року позивачем усунуто недоліки. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 вересня 2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення позовних вимог. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини, які регулюються ст. 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Позивач працювала на підприємстві відповідача з 26 серпня 2014 року по 06 серпня 2018 року, 15 травня 2018 року внесено запис до трудової книжки щодо перейменування відповідача з ПАТ "Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів "Механобрчормет"на АТ "Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів "Механобрчормет", що підтверджується витягом із трудової книжки позивача (а.с.78). Як видно із попередження про скорочення штату працівників, яке отримано позивачем 13 червня 2018 року, останню попереджено відповідачем про скорочення її посади (а.с.40). Як видно із відомостей ДФС від 18 липня 2018 року за період з 01 кварталу 2017 року по 01 квартал 2018 року позивачу відповідачем нараховувалась заробітна плата (а.с.31) Згідно з табелями обліку використання робочого часу [PERSON] у вересні 2017 року має чотири дні фактичної роботи, у жовтні 2017 року - вісім днів фактичної роботи, у листопаді 2017 року - чотири дні фактичної роботи (а.с.36-38). Відповідно до графіку роботи технологічного відділу у вересні 2017 року позивачу рекомендовано адміністрацією підприємства п'ятиденний графік. Позивачем відпрацьовано чотири дні та причиною невиходу по п'ятиденному графіку нею зазначено невиплату коштів, відсутністю грошей на проїзд та прожиття із дитиною (а.с.39). Відповідно до статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (стаття 115 КЗпП України). При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (стаття 116 КЗпП України). Як видно із розрахункових листів станом на травень 2018 року заборгованість за підприємством перед позивачем складає 30 155,15 (а.с.32-35,50). Вказана сума боргу відповідачем не спростована. Відповідно із посвідчення на примусове виконання рішення комісії по трудовим спорам, яке видано 12 грудня 2017 року комісією з трудових спорів відповідача задоволено вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у сумі 19 032,27 грн (а.с.23). Як видно із заяви позивача від 13 грудня 2017 року, остання звернулась до Довгинцівського ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження (а.с.24). Як видно із постанови Довгинцівського ВДВС 14 грудня 2017 року відкрито виконавче провадження №55377041 з приводу виконання вищезазначеного посвідчення (а.с.25). Як видно із постанови від 12 липня 2018 року виконавче провадження №53034998 перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області (м. Дніпропетровськ) (а.с.27). Як видно із постанови Довгинцівського ВДВС від 15 грудня 2017 року виконавче провадження №55377041 приєднано до зведеного виконавчого провадження №53034998 (а.с.26). Відповідно із посвідчення на примусове виконання рішення комісії по трудовим спорам, яке видано 19 березня 2018 року комісією з трудових спорів відповідача задоволено вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у сумі 8 236,29 грн (а.с.21). З даного приводу позивачем 29 березня 2018 року до Довгинцівського ВДВС подана заява про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується її заявою (а.с.22). Відповідно до роздруківки Автоматизованої системи виконавчого провадження від 03 жовтня 2018 року наявні три виконавчих провадження, два з яких відкриті та одне завершено, де боржником є відповідач, а стягувачем - позивач (а.с.117). Як видно із копії рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2015 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано (а.с.49). Позивач є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с.46), яка відповідно до медичного висновку №6 є дитиною з інвалідністю (а.с.47). Згідно із довідкою ЛК №19/02 від 20 лютого 2018 року дитина позивача перебуває на «Д» обліку у лікаря - кардіолога (а.с.48). Як видно із інформації за консультацією невролога позивач має діагноз: ВСД нейроцеркулярна дистонія, астероневрологічнй синдром с кризами (а.с.60). Позивач перебувала на лікарняному з 31 травня 2018 року по 05 червня 2018 року, що підтверджується листком непрацездатності серії АДК №201103 (а.с.61). Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] та [PERSON] (а.с.45). Як видно із роздруківки із сайту ТОВ «НОВА КОМ» на адресу за місцем реєстрації позивача станом на 01 червня 2018 року та 01 липня 2018 року нараховувались комунальні платежі (а.с.55). Як видно із довідок Криворізького відділення ПАТ «Укрсоцбанк» про рух коштів по рахунку позивача від 23 липня 2018 року за періоди з 29 січня 2016 року по 30 вересня 2017 року та 01 жовтня 2017 року по 23 липня 2018 року остання отримувала заробітну плату не в повному обсязі. Востаннє - 02 листопада 2017 року в сумі 1 500,00 грн, 07 листопада 2017 року, 07 березня 2018 року виплачено лікарняні (а.с.18-20). Відповідно до виписки із рахунку позивача, відкритому у АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» остання за період з 06 серпня 2018 року по 02 жовтня 2018 року відсутні надходження від відповідача (а.с.116). З заробітку позивача за період серпень 2016 - грудень 2017 страхові внески відповідачем не сплачені, що підтверджується довідкою ГУПФУ в Дніпропетровській області за формою ОК - 7 від 10 липня 2018 року (а.с.29-30). Згідно з довідкою УПСЗН Інгулецької районної ради №519 від 16 липня 2018 року позивач не перебуває в їх управлінні на обліку та не є одержувачем державних соціальних допомог (а.с.28). Відповідно до листа УПСЗН Інгулецької районної ради №3437 від 13 липня 2018 року позивачу рекомендовано звернутись до комісії з питань призначення субсидії та подати повторну заяву та декларацію (а.с.51). Згідно з листом Департаменту соціальної політики від 23 липня 2018 року позивачу роз'яснено, що субсидія у її випадку може бути призначена за рішенням комісії виходячи з конкретних обставин, що склалися (а.с.54). Відповідно до відповіді управління з питань призначення субсидії №4685 від 25 вересня 2018 року позивачу рекомендовано звернутись до комісії з питань призначення субсидії та подати повторну заяву та декларацію (а.с.118). Як видно із розписок від 16 вересня 2017 року та 16 листопада 2017 року позивач отримала кошти у борг у [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.41, 41а, 42). Як видно із листа [PERSON] від 30 червня 2017 року останній просить позивача повернути борг за розпискою від 16 вересня 2017 року (а.с.43,44). Ухвалами Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 вересня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АТ "Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів "Механобрчормет" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, інфляційної складової та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника та витребувано докази, що підтверджується їх копіями (а.с.112, 113). Відповідно до постанови Довгинцівського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровської області від 14 червня 2018 року позивача залучено до участі у досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016040720000155 від 20 січня 2016 року щодо порушення ПАТ «НДПІ «Механобрчормет» законодавства про оплату праці як потерпілу (а.с.56-59). Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2018 року призначено підготовче судове засідання щодо розгляду кримінального провадження №12016040720000155 від 20 січня 2016 року, що підтверджується її копією (а.с.131). Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №42018040000001142 від 12 вересня 2018 року за ч.2 ст.364 КК України щодо здійснення незаконних операцій з металобрухтом службовими особами АТ "Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів "Механобрчормет" (а.с.135). Відповідно до постанови Прокуратури Дніпропетровської області від 17 жовтня 2018 року залучено до участі у досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42018040000001142 від 12 вересня 2018 року як потерпілого юридичну особу - АТ "Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів "Механобрчормет" (а.с.133). Колективом колишніх колег працівників АТ "Науково-дослідний та проектний інститут по збагаченню та агломерації руд чорних металів "Механобрчормет" на ім'я в.о. голови Фонду Державного майна України подано скаргу стосовно продажу будівлі відповідача, що підтверджується її копією (а.с.114-115). Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється положеннями статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до положень статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди є моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв'язків, необхідні додаткові зусилля для організації життя працівника. Ці обставини повинні бути належно доведені, однієї заяви на підставі змісту статті 237-1 КЗпП України не достатньо для стягнення з власника або уповноваженого ним органу моральної шкоди (постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 629/3910/17). Згідно роз'яснень пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно достатті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, затримка виконання рішення про поновлення на роботі, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати (висновки Верховного Суду України, викладені в постанові № 6-23цс12 від 25 квітня 2012 року). Моральна шкода є негативним наслідком (втратою) немайнового характеру, яка виникла в результаті фізичних та душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та інші обставини. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, доводи позивача щодо медичного обстеження та погіршення здоров'я у зв'язку з затримкою виплати заробітної плати відповідачем, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні за відсутності належних доказів причинного зв'язку із спірними правовідносинами. Що стосується витрат на комунальне обслуговування та вину відповідача у відмові щодо призначення позивачу субсидії, то повідомленням Департаменту соціальної політики Виконкому Криворізької міської ради та УПСЗН виконкому Інгулецької районної в місті ради рекомендовано позивачу звернутись до комісії з питань призначення субсидії та подати повторну заяву та декларацію. В матеріалах справи відсутні рішення комісії з призначення субсидії з посиланням на причини непризначення субсидії позивачу, наявні лише роз'яснення з приводу її звернень, що не позбавляє права останню звернутися до суду з оскарженням дій вказаного органу у разі незгоди з його рішенням. Доводи позивача про те, що працюючи майже два роки неповний тиждень, вона втрачала свої професійні якості, вміння та навички, не могла здобувати новий досвід у сфері проектування ГЗК та вдосконалювати володіння програмою «AutoCad» та надані позивачем розписки про отримання коштів у борг суд не бере до розгляду, оскільки вони не стосуються предмета доказування. Щодо тверджень позивача про втрату два роки спеціального стажу наукового співробітника та можливість отримувати соціальні гарантії від держави через несплату ЄСВ відповідачем з її заробітної плати суд відноситься критично, оскільки позивачем не надано достатніх доказів, що підтверджують даний факт. Крім того, позивач вказує, що через несплачений відповідачем ЄСВ вона позбавлена отримувати допомогу по безробіттю в залежності від стажу і заробітку при зверненні до Служби зайнятості, однак суду не надано доказів звернення позивачем до Служби зайнятості та відмови в наданні допомоги по безробіттю в передбаченому законом розмірі відповідно до стажу та заробітку. Посилання відповідача у відзиві на позов на те, що його вина, як роботодавця, у порушенні строків розрахунку при звільненні позивача відсутня, а вона є необхідною умовою настання відповідальності передбаченої статтею 117 КЗпП України, положеннями якої регулюється право працівника на виплату йому середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, спростовуються встановленими у справі обставинами та не стосується предмету спору. Оскільки однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, стороною відповідача не було надано належного чи допустимого доказу на підтвердження того, що підприємством вживаються залежні від нього заходи щодо належного виконання покладеного на нього зобов'язання по відношенню до позивача. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial