Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до відповідача, ДП «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт», про стягнення заборгованості по заробітній платні в сумі 62480,76 грн. В обґрунтування позову зазначає, що він з 11.02.2002року працює на посаді начальника відділу інституту «Південдіпрошахт». З 20.12.2010року інститут «Південдіпрошахт» перетворено на Державне підприємство «Проектування будівництва вугільної промисловості «Південдіпрошахт» З жовтня 2016року по лютий 2018року відповідач не сплачував нараховану заробітну плату у повному обсязі, що підтверджується розрахунковими листками, у зв»язку з чим утворилась заборгованість в сумі 62480, 76 грн., тому позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивачем надано до суду заяву, в якій справу просить слухати без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину своєї неявки суду не повідомив. Через канцелярію суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовна заява [PERSON] не містить в собі жодних підтверджуючих документів, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, не надано письмових доказів, що подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії. Також відповідач зазначає, що надати відомості про заборгованість перед позивачем неможливо, оскільки на підприємстві відсутній бухгалтера. Позивачем через канцелярію суду надано відповідь на відзив, в якій зазначає, що ним до позову додані розрахункові листки, що видавались щомісяця кожному співробітнику підприємства, оригінали цих листків знаходяться в відповідача. Відповідачем не надано жодного доказу на спростування заявленої сумі заборгованості. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, відповідно до записів у трудовій книжці, на підставі наказу від 11.02.2002 року №21-к [PERSON] зарахований на посаду начальника відділу генпланів та транспорту ВАТ "ПІВДЕНДІПРОШАХТ". Згідно наказу міністерства вугільної промисловості України №534 від 20.12.2010р. ВАТ "ПІВДЕНДІПРОШАХТ" перетворено на Державне підприємство "ПІВДЕНДІПРОШАХТ". На підставі наказу №83К від 02.06.2015року [PERSON] переведений на посаду начальника відділу генплану транспорту та пошуків. Позивачем надано до суду розрахункові листки за жовтень, листопад, грудень 2016року, січень, лютий,березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017року,січень, лютий 2018року які відповідачем не спростовані. Згідно наданих розрахункових листків сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі позивачу складає 62480,76 грн., що узгоджується з персоніфікованими даними ПФУ. Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що зазначена заборгованість до теперішнього часу відповідачем не сплачена. Доказів на спростування зазначеної вінформації відповідачем до суду не надано. Відповідно до вимог ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Таким чином, перед позивачем існує заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати у розмірі 62480,76 грн. за період з жовтня 2016 р. по лютий 2018 року На підставі викладеного, суд вважає, що своїми діями відповідач порушив вимоги законодавства про працю, що, в свою чергу, потягло порушення законних прав позивача, а тому позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та позовні вимоги задоволені, то з відповідача відповідно до вимог ст.141ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved