Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

22 березня 2019 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора державної реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васеніна Юрія Володимировича, в якому з урахуванням уточнень просить скасувати рішення індексний номер: 44379373 від 03.12.2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , зареєстрованого державним реєстратором Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васеніним Юрієм Володимировичем. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №29229687 про державну реєстрацію права власності Акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», код ЄДРПОУ 00039019 на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати покласти на відповідачів (а.с.2-9, 58-65). І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку УКРСОЦБАНК» в особі заступника начальника Самарського відділення Дніпропетровської обласної філії АКБ «УКРСОЦБАНК» Волчанської Л.В. та [PERSON] був укладений Договір кредиту №095045. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитор зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 19 000,00 доларів США зі сплатою 13,00% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених у Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до п. 1.1.1. Кредитного договору встановлений кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту, а саме: до 10 червня 2028 року. 11 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку УКРСОЦБАНК» в особі заступника начальника Самарського відділення Дніпропетровської обласної філії АКБ «УКРСОЦБАНК» Волчанської Л.В . та [PERSON] був укладений також Іпотечний договір №095045/1, предметом якого стала іпотека квартири [ADDRESS] . Відповідно до п. 4.5.3. Договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». З отриманої 27 лютого 2019 року Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна йому стало відомо, що 26 листопада 2018 року державним реєстратором Васеніним Юрієм Володимировичем Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області було зареєстровано право власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки: кв. [ADDRESS] , внаслідок якої власником квартири стало АТ «КРСОЦБАНК». Підставою внесення запису №29229687 про право власності Банку на предмет іпотеки є рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4379373 від 03.12.2018 року 14:34:01, прийняте на підставі Іпотечного договору №095045/1 від і 1.06.2008 року, укладеного між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] . Проте, із вищевказаним рішенням відповідача, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44379373 від 03.12.2018 року, він не погоджується, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню судом. Ним оспорюється Кредитний договір, на даний момент по справі призначена судова економічна експертиза. До того ж банком подано позов про стягнення заборгованості у судовому порядку за Кредитним договором, за яким провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі про захист прав споживача та визнання кредитного договору та іпотечного договору недійсним. Отже, не зважаючи на судові спори, оспорюваність взагалі договорів та суми заборгованості, банком було звернуто стягнення у позасудовому порядку, а саме застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», обравши перехід до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Всупереч ст. 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель не надсилав позивачу письмову вимогу про усунення порушення. Окрім цього приписи Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню з урахуванням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Він повністю підпадає під дію мораторію. Він своєї згоди на примусове стягнення предмету іпотеки не надавав. Таке примусове стягнення відбулося без його згоди, як власника іпотечного майна в порушення заборони, встановленої дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Державним реєстратором безпідставно не було застосовано вимоги Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в поземній валюті» та замість відмови банку у проведенні державної реєстрації, було прийнято протиправне рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та внесено запис про реєстрацію за банком права власності на належну йому житлову квартиру, здійснивши у такий спосіб примусове стягнення. Зі змісту інформаційної довідки, в переліку документів на підставі яких у АТ «Укрсоцбанк» виникло право власності на предмет іпотеки, наведених в її змісті, є відсутнім документ про оцінку фактичної вартості предмету іпотеки, за якою було набуто право власності. Також у зазначеній інформаційній довідці є відсутніми відомості та інформація, про розмір заборгованості Позичальника та про її безспірність, в рахунок погашення якої було здійснено задоволення вимог банку. Тому державним реєстратором в порушення вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», прийняв рішення про державну реєстрацію права власності АТ «Укрсоцбанк» на предмет іпотеки, за умови фактичної відсутності інформації, даних та відомостей про розмір безспірної заборгованості Позичальника та Фактичну вартість предмету іпотеки, за якою відбулось задоволення вимог Іпотекодержателя у позасудовому порядку. А зважаючи на тривалі судові спори між сторонами взагалі було незаконно використовувати позасудовий порядок врегулювання спору без його згоди на це. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача Черкавський Ю.С. надав письмовий відзив на позовну заяву, за змістом якої, останній вважав вимоги позивача необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Зазначив, що мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Отже, мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника. Вказаний Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дію решти нормативно - правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Спори щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядалися, виконавчі надписи нотаріусом не вчинялися, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося. Таким чином, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не відбувалося. Положеннями іпотечного договору передбачено таке застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання. Таким чином, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, відповідач придбав право власності у добровільному порядку, за згодою позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі. Таким чином, рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято на підставі згоди позивача, передбаченої іпотечним договором, а тому положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не можуть бути застосовані, і твердження позивача не відповідають чинному законодавству України. Право власності набуто на підставі застереження, встановленого в іпотечному договорі, у відповідності до приписів чинного законодавства, та рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно прийнято відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (затв. ПКМУ від 26 жовтня 2011 р. № 1141) - вважають, що позивачем не були доведені вимоги позову, та не надані належні докази на обґрунтування своїх висновків. Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду". Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Верховний суд в своїй Постанові від 23 січня 2018 року по справі № 61-1727св17 (760/16916/14-ц) також дотримується позиції, що банк має право на визнання за собою права власності на предмет іпотеки і це не є порушенням норм законодавства України а.с.112-117). Представник позивача, адвокат Пашніна А.В. в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, з підстав викладених у ньому. Зазначила, що рішення про державну реєстрацію права власності від 26 листопада 2018 року є незаконним, оскільки суперечить нормам законодавства та здійснено з порушенням норм законодавства та положень договору іпотеки, встановленого для даної процедури. Реєстраційна справа не містить оцінки предмета іпотеки, відсутні відомості та інформація про розмір заборгованості позичальника та про її безспірність. Ніякі кур`єри з листами до позивача не приходили, від яких він відмовлявся отримати вручення. Надані докази направлення повідомлення викликають сумніви, оскільки відправником зазначений не АТ «Укрсоцбанк», а взагалі невідоме ТОВ «ТЕМАПОЛ», описи щодо відправки відсутні, а відстежити зазначене відправлення офіційно взагалі не вбачається можливим, оскільки на ньому відсутні жодні ідентифікатори. До того ж дата повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки відрізняється з повідомленням щодо вручення на півроку, що взагалі ставить під сумнів їх належність. АТ «Укрсоцбанк» до відзиву було долучено оцінку майна, але дана оцінка відсутня в реєстраційній справі. Також надана Банком оцінка проведена за порівняльним підходом, без огляду об`єкта оцінки, а отже її технічний стан не був врахований, що прямо впливає на результат оцінки. Також банком надана лише третя сторінка висновку. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк», адвокат Черкавський Ю.С. в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, окрім іншого, що відмова в державній реєстрації з підстав не передбачених частиною 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заборонена. Серед даного переліку відсутня оцінка майна і не вказано жодним чином, що оцінка майна повинна знаходитися в реєстраційній справі (оцінка надавалася, оглядалася реєстратором - копія даної оцінки міститься в матеріалах справи). Вимога також надсилалася, про що в матеріалах реєстраційної справи є відповідні докази. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в своїй Постанові від 04 липня 2018 року по справі № 522/2732/16-ц чітко вказала, що: «Суди зробили висновок, що відмова боржника від отримання письмової вимоги іпотекодавця про виконання порушеного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, засвідчена працівником кур`єрської служби, свідчить про належне повідомлення боржника і дотримання вимог пункту 46 Порядку № 868.» А тому відправлення кур`єрською службою повністю відповідає вимогам, жодних доказів на спростування цього позивачем не надано. Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з бою іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку». Отже було дотримано всі вимоги законодавства при вчиненні реєстраційної дії, а тому жодних підстав для задоволення позову немає. Відповідач Державний реєстратор державної реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васенін Юрій Володимирович не використав своє право бути присутнім у судовому засіданні, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи згідно з вимогами Цивільного процесуального кодексу України. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 22.03.2019 року разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову (а.с.41-45). 26 березня 2019 року ухвалою судді дану позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.52). 26 березня 2019 року pаяву [PERSON] про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», Державного реєстратора Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васеніна Юрія Володимировича про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запису в реєстрі права власності на нерухоме майно повернуто заявнику, оскільки подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України (а.с.53-54). 04 квітня 2019 року позивачем подано заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву (а.с.57-65). 11 квітня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по даній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.94). 19 квітня 2019 року позивачем подано заяву про забезпечення позову (а.с.97-102). Ухвалою судді від 19 квітня 2019 року заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності Акціонерному товариству «УКРСОЦБАНК» (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1710270912101, номер запису про право власності 29229687) (а.с.107-108). 13 травня 2019 року представником відповідача АТ «Укрсоцбанк» подано відзив на позовну заяву (а.с.112-117). 15 травня 2019 року позивачем подано клопотання про витребування доказів (а.с.146-152). Ухвалою судді від 11 червня 2019 року клопотання представника позивача задоволено. Витребувано з Відділу реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (який знаходиться за адресою вул. Старокозацька 56, м. Дніпро), реєстраційну справу щодо перереєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , внаслідок якої власником стало Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК», код ЄДРПОУ 00039019, на підставі рішення індексний номер: 44379373 від 03.12.2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності на нерухоме майно, зареєстрованого державним реєстратором Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васеніним Юрієм Володимировичем (а.с.166а). 04 липня 2019 року представником відповідача АТ «Укрсоцбанк», адвокатом Черкавським Ю.С. подано заяву про зустрічне забезпечення (а.с.176-178). Ухвалою від 04 липня 2019 року у задоволенні заяви про зустрічне забезпечення відмовлено (а.с.179-180а). Ухвалою судді від 04 липня 2019 року закрити підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.180б). 21 серпня 2019 року позивачем подано письмові пояснення щодо реєстраційної справи (а.с.202-204). 01 жовтня 2019 року представником відповідача АТ «Укрсоцбанк» подано додаткові пояснення по справі (а.с.215-216). 13 листопада 2019 року представником відповідача АТ «Укрсоцбанк» заявлено клопотання про заміну сторони (а.с.234-235). 14 листопада 2019 року клопотання представника відповідача задоволено. Замінено відповідача АТ «Укрсоцбанк» на правонаступника АТ «Альфа-Банк» (а.с.248). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишено без задоволення. Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року про забезпечення позову залишено без змін (а.с.113-117 виділені матеріали). 11 грудня 2019 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Під час розгляду справи судом заслухано представника позивача, відповідача, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 11 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого змінено на АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 095045, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 19000,00 доларів США зі сплатою 13,00 % річних та комісій, з кінцевим терміном повернення 10 червня 2028 року (а.с.66). В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 095045 11 червня 2008 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого змінено на АТ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір №095045/1, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що складається з 1 кімн., загальною площею 32,60кв.м та жилою площею 17,90кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2008 року (а.с.69-73) Статтею 4 цього договору передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація. Так п. 4.1 передбачено у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.5 договору визначено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно п. 6.2. усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або врученні особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штампеля відділення зв`язку одержувача. Також з цього іпотечного договору видно, що зазначеною адресою [PERSON] є [ADDRESS] . Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2016 року (справа № 206/5729/16-ц, провадження № 2/206/1387/16) відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.74). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2017 року (справа № 206/1763/17, провадження № 2/206/689/17) відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: [PERSON] про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним (а.с.76) Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2017 року (справа № 206/5729/16-ц, провадження № 2/206/1387/16) клопотання представника відповідача [PERSON] задоволено. Зупинено провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором до розгляду Самарським районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним (а.с.75). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2019 року (справа № 206/1763/17, провадження № 2/206/31/19) призначено у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - [PERSON] про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним судову економічну експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено (а.с.77). З позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 22.10.2015р. видно, що вони зверталися до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11 червня 2008 року № 095045 (а.с.90-91). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.11.2018 року право приватної власності на квартиру [ADDRESS] 11.07.2008 року зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2008 року, наявні відомості про заборону на нерухоме майно та іпотеку (а.с.78). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.02.2019 року право приватної власності на квартиру [ADDRESS] 26.11.2018 року зареєстровано за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору № 095045/1, виданого 11.06.2008 року, укладеного між «Укрсоцбанк» та [PERSON] , підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44379373 від 03.12.2018, Васенін Юрій Володимирович , Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, номер запису про право власності 29229687 (а.с.79-81). Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості однокімнатної квартири [ADDRESS] від 13 грудня 2018 року вартість об`єкту оцінки 380087,00грн. (а.с.120-138). 26.03.2018 року за вих. № 149-095045 та вих. № 148-095045 Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» направили [PERSON] (на адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] ) повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Вимагають сплатити борг за кредитним договором, розмір якого становить на 15.03.2018р. 18787,17 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 15.03.2018р. складає 488729,03грн. Попереджено, що в порядку ст. ст. 35,36 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (а.с.140). На підтвердження відправлення повідомлення [PERSON] банком надано реєстр відправлень, квитанцію та два поштових повідомлення про вручення за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] без дат та підписів про отримання (а.с.141-145). На виконання ухвали суду Відділ реєстрації майнових прав у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надали завірені належним чином копії документів реєстраційної справи № 1710270912101 щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , переданих державним реєстратором Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васеніним Юрієм Володимировичем (реєстраційна дія від 03.12.2018 року), серед яких зокрема є: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.11.2018р. ПАТ «Укрсоцбанк»; картка прийому заяви; квитанція; відомості із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав;Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.12.2019 року; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44379373 від 03 грудня 2018 року; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12.2018р.; іпотечний договір № 095045/1 від 11.06.2008р.; договір кредиту № 095045 від 11.06.2008р; два повідомлення про вручення кур`єрського відправлення [PERSON] від 17.09.2018р. з позначкою не вручено по причині «відмови» за адресою [ADDRESS] та з позначкою «адресат не знайдено» за адресою [ADDRESS] ; повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» від 26.03.2018р. за вих. № 149-095045 від 26 березня 2018 року [PERSON] за адресою [ADDRESS] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с.183-200). Рішенням № 5/2019 Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, зокрема визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15.10.2019р. (а.с.242-246). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Так, відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно до частини першої, другої статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді. Отже, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку. Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. Зазначене узгоджується з правовими висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року справа № 466/2820/16-ц, провадження № 61-23411 св 18, у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року №74838788 (справа №757/14247/13-ц), у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 07 листопада 2018 року у справі № 520/6819/14-ц (провадження № 14-343цс18), Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року 488/4202/16-ц, провадження № 61-11487св18. Судом встановлено, що умовами договору іпотеки сторони узгодили, що у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань , в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (пункти 4.1., 4.5., 4.5.3. іпотечного договору). 26.03.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав позивачу вимогу про усунення порушень (а.с.140), у якій просило погасити заборгованість і повідомило, що у випадку непогашення заборгованості у 30-тиденний строк з моменту отримання цієї вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» зверне стягнення на предмет іпотеки, зазначивши одним із способів такого звернення передання цього майна у власність ПАТ «Укрсоцбанк». Проте вказану вимогу позивач не отримав, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення без дати та підпису [PERSON] (а.с.144), тому доводи позивача про неотримання такої вимоги є обгрунтованими. Посилання відповідача АТ «Альфа-Банк» на те, що позивач відмовився від отримання вимоги банку належними та допустимими доказами не підтверджено, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України). Окрім цього, як видно з матеріалів справи та наданих матеріалах реєстраційної справи повідомлення банку за зазначеною адресою у договорі іпотеки (п.6.2 іпотечного договору) [PERSON] є [ADDRESS] кур`єром не вручено з підстав «не знайдено адресата», а не з підстав відмови від отримання, як зазначає представник відповідача. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав. Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями. За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації. Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: - копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; - документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; - заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Проте судом встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки не було подано необхідні документи, а саме документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Окрім цього не було визначено вартість предмету іпотеки на момент набуття іпотекодержателем у власність предмета іпотеки. Наданий представником відповідача АТ «Альфа-Банк» звіт про незалежну оцінку майна здійснений 13 грудня 2018 року, в той час, як рішення про державну реєстрацію прийнято 03 грудня 2018 року, дата державної реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» 26.11.2018р. Таким чином, спірне рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не відповідає вищевказаним положенням законодавства та підлягає скасуванню запис про проведену державну реєстрацію права власності. Разом з тим не підлягають задоволенню позовні вимоги до державного реєстратора державної реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васеніна Юрія Володимировича виходячи з наступного. Судовий захист забезпечується судом винятково в разі, якщо він встановить, що права, свободи чи інтереси особи, що звернулася до суду, були порушені особою (особами), визначеними позивачем в якості відповідача (відповідачів). Судом встановлено, що оспорені реєстраційні дії, учинені відповідачкою, були здійснені по ініціативі та в інтересах АТ «Укрсоцбанк». При цьому позовні вимоги були висунуті до як до АТ «Укрсоцбанк» так і до державного реєстратора, яка не вчинила жодних дій, що б порушили майнові права позивача на спірну квартиру, і діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). Такий висновок суду полягає у тому, що за змістом позовної заяви спір виник з приводу порушення права власності позивача на квартиру внаслідок дій АТ «Укрсоцбанк» і державного реєстратора щодо реєстрації такого права за АТ «Укрсоцбанк» та направлений на перевірку законності дій іпотекодержателя з дотримання порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності. Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі №21-41а16, Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №11-96апп18, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №14-275цс18, від 07.11.2018 у справі №11-961апп18, від 29 серпня 2018 року у справі № 14-233цс18, від 13 березня 2019 року у справі № 202/30/17 (провадження № 14-643цс18). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене та встановлені у судовому засіданні обставини, надані докази, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial