Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилався на те, що 22.10.2008 року між Банком та відповідачкою був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідачка отримала кредит у розмірі 10 700,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка зобов`язалася щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією. У зв`язку з тим, що відповідачка не виконала умови договору, станом на 31.03.2016 року утворилась заборгованість за кредитом в загальній сумі 22006,80 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом - 10197,24 гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом 9523,52 гривень; заборгованість за пенею та комісією - 1000,00 гривень; штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 1036,04 гривень. Оскільки в добровільному порядку відповідачка суму заборгованості не сплачує, представник позивача змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом порушених прав і просить суд стягнути з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість станом на 31.03.2016 року у розмірі 22006,80 грн. за кредитним договором №б/н від 22.10.2008 року і судові витрати у розмірі 1378,00 грн. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг, уточнивши зустрічний позов, посилалась на те, що вона заперечує проти факту укладення спірного договору про надання банківських послуг та факту його підписання. В 2008 році оформлюючи пенсійну картку Банком їй було надано другу картку - для здійснення поточних розрахунків, не надаючи будь-яких роз`яснень банк видав їй таку картку, їй на підпис були надані незаповнені відповідачем бланки документів, зміст яких їй не було доведено. Їй не було роз`яснено про те, що вона отримує кредитну картку, за якою необхідно сплачувати відсотки та будь-які штрафні санкції. Вважає, що банк ввів її в оману під час оформлення картки. Вона не заперечує факт користування платіжною карткою, яку отримала в Банку, але вважала, що користувалася не кредитними коштами, а виключно особистими грошовими коштами, які періодично вносила на картковий рахунок та які перераховувалися з її пенсійної картки. За період з 2008р. по 2016р. нею було внесено на особистий картковий рахунок 40160,00грн, а знято 34783,00грн. Довідка про умови кредитування нею не підписувалася. Вона не мала намірів укладати договір про надання банківських послуг і отриму\-вати кредитні кошти, не давала згоду на те, що Анкета-заява разом з «Умовами», «Пам`яткою клієнта», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає Договір про приєднання, який вона начебто уклала з відповідачем. Стосовно нарахованих Банком відсотків, штрафних санкцій то такі умови вона з відповіда\-чем не погоджувала, не підписувала, що свідчить про відсутність обов`язку їх сплатити. Зміст наданої Банком копії Анкети-заяви зводиться до того, що позичальник лише висловив бажання на отримання кредитного ліміту, що не може вважатися обопільно досягнутою між сторонами згодою на укладення спірного договору. Вона вважає, що надані відповідачем в якості доказів копії Заяви-анкети та Довідки про умови кредитування не можуть бути належними доказами бо як Банком не надані оригінали таких документів. Звернення Банку з позовом про стягнення з неї заборгованості відбулося після закінчення строку дії спірного договору б/н від 22.10.2008 року, що відповідає строку дії картку, тобто з пропуском строку позовної давності. Строк дії платіжної картки, яка була видана їй становив два роки і закінчувався 31.10.2010 року. Між тим Банк звернувся з позовом в квітні 2016 року. У зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом і просить визнати договір б/н від 22.10.2008 року про надання банківських послуг укладений між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» недійсним. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 29.06.2016р. провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відкрито, справу призначено до судового розгляду. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 08.09.2016р. позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. 14.11.2017р. відповідачем до Жовтневого районного суду міста Маріуполя надано заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 28.11.2017р. вказане заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку. 25.01.2018р. представником відповідача до Жовтневого районного суду міста Маріуполя надані заперечення на позовну заяву. 23.02.2018р. представником позивача до Жовтневого районного суду міста Маріуполя надана відповідь на заперечення. 25.04.2018р. [PERSON] надала до Жовтневого районного суду міста Маріуполя позовну заяву до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 29.05.2018р. відмовлено [PERSON] в прийнятті до спільного розгляду з цивільною справою за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором її зустрічної позовної заяви до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг. 30.05.2018р. [PERSON] надала до Жовтневого районного суду міста Маріуполя позовну заяву до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 26.06.2018р. відкрито загальне позовне провадження у справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 26.06.2018р. справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та справу за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсним договору про надання банківських послуг об`єднано в одне провадження. 20.07.2018р. представником банку до суду наданий відзив на зустрічну позовну заяву. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 20.07.2018р. вказану справу направлено до Приморського районного суду міста Маріуполя за підсудністю. 08.08.2018р. представником банку до суду надісланий відзив на зустрічну позовну заяву. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 17.08.2018р. вказану справу прийнято до розгляду, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 18.12.2018р. у справі закрито підготовче провадження та призначено до розгляду. 25.01.2019р. [PERSON] надала до суду заяву, якою позов банка не визнала, свої заявлені вимоги підтримала, справу просила розглянути за її відсутністю. 25.01.2019р. в судовому засіданні задоволено клопотання представника відповідачки, від позивача витребувані документи. 18.02.2019р. представником позивача надано до суду заяву на виконання запиту суду про надання документів. 05.08.2019р. представником відповідачки наданий до суду уточнений відзив на позовну заяву. 02.09.2019р. представником АТ КБ «Приватбанк» надано до суду відповідь на уточнений відзив. Представник позивача Лапшова Є.Ф., що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просила задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, з підстав викладених у письмових запереченнях, просила у його задоволенні відмовити у повному обсязі. Для огляду в судовому засіданні, представником позивача за основним позовом ,було надано до суду оригінали письмових доказів. В подальшому представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог банку, заперечувала проти задоволення зустрічного позову [PERSON] . Представник відповідачки за основним позовом та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні підтримав зустрічний позов, надав пояснення аналогічні викладеним в зустрічному позові та просив його задовольнити, заперечував проти задоволення первісного позову, з підстав, викладених у зустрічному позові. В подальшому , представник позивачки за зустрічним позовом та відповідачки за основним позовом надав до суду заяву в якій просив в задоволенні основного позову банку відмовити ,з урахуванням позиції Великої палати Верховного Суду викладеної в постанові від 03.07.2019р. , а зустрічний позов [PERSON] задовольнити. Вислухавши учасників справи дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підставою заявлених вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначає в позові неналежне виконання відповідачем зобов`язань боржника, як сторони за Договором кредиту, укладеного 22.10.2008 року шляхом підписання [PERSON] заяви, за умовами якої відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (том 1, а.с. 7). З наданої суду позивачем копії та оригінала заяви [PERSON] від 22.10.2008 року, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» від 22.10.2008 року, вбачається, що відповідачка звернулася до ЗАТ КБ "ПриватБанк" із заявою про укладення договору з надання банківських послуг з відкриттям карткового рахунку та видачею платіжної картки - кредитка «Універсальна», з процентною ставкою 1,9% (22,8% на рік) (том 1, а.с. 7, 8). Своїм власним підписом в анкеті - заяві позичальника [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає Договір про приєднання. Дана інформаціє є загальнодоступною, однаковою для всіх клієнтів банку та викладена у вигляді стандартних форм. Тобто договір укладений між сторонами є за своєю формою фактично договором приєднання, відповідно до приписів ст. 634 ЦК України. Таким чином, підписавши заяву [PERSON] підтвердила про своє ознайомлення з додатками до договору та приєдналася до нього на умовах визначених банком, з чого в свою чергу випливає, що Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Отже, даний договір про надання банківських послуг є чинним та згідно приписів ст. 204 ЦК України правомірним, а тому його умови є обов`язковими для сторін. Відповідачка зобов`язалася щомісячно в строки, визначені Умовами договору, здійснювати погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами згідно Умов. Згідно з відомостями, наданими позивачем відповідачці [PERSON] на номер «[NUMBER]» були надіслані повідомлення про те, що за карткою «Універсальна» ставка за використання кредитних коштів становитиме: з 01.01.2013р. до 2,5% на місяць, з 01.09.2014р. до 2,9% на місяць, з 01.04.2015р. до 3,6% на місяць (том 2, а.с. 188-190). Згідно з довідкою АТ КБ "ПриватБанк" від 12.07.2018р. [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 22.10.2008 року отримала картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 08.2016р. (том 2, а.с. 16). Після укладання договору, відповідач користувався виданою карткою «Універсальна», здійснюючи платежі, розрахунки та поновлюючи рахунок, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку (том 1, а.с. 4, 6, 197-204). Відповідачка не спростовує дані докази, напроти в своєму позові вона підтверджує факт користування карткою. Відповідно до ч.1,2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, у тому числі з договорів та правочинів. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, разом з тим, що положенням статті 204 ЦК України встановлена Презумпція правомірності правочину , якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями ст.1054 ЦК України, чинними на час виникнення правовідносин, передбачалось, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . Згідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 617 ЦК України встановлює, що особа не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку відсутності у боржника необхідних коштів. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачка належним чином та у встановлені договором строки не виконала умови договору, у зв`язку з чим станом на 31.03.2016 року має заборгованість за кредитом 10197,24 гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом 9523,52грн.(том 1, а.с. 4-6). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 10197,24 грн. в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеного тіла кредиту. Суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту обґрунтованими. Стосовно нарахованих банком відсотків за користування кредитом суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з умовами договору, погодженими сторонами, базова відсоткова ставка за кредитом становить 22,8% річних , яка нараховується на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки позивач звернувся до суду 25 квітня 2016 року, а строк дії картки продовжувався до 08.2016 року, то суд з урахуванням наданого розрахунку заборгованості , вважає, що правовою підставою для нарахування та стягнення відсотків за користування кредитом в межах заявлених вимог є період з 01 січня2013 року (дати зміни банком відсоткової ставки) по 31 березня 2016 року . Пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг (т.с.1 а.с.10) передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в любий момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таку правову позицію виклав Верховний Суд України в постанові від 17 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 (аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року та 30 листопада 2016 року). Матеріали справи не містять даних щодо повідомлення відповідача про зміну процентної ставки відповідно до процедури, встановленої договором та законом. Оскільки позивачем не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов`язку проінформувати позичальника про зміну відсоткової ставки, то при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати первинно встановлену в договорі процентну ставку 22,8% річних. Таким чином, заборгованість за відсотками за користуваннями кредитом, із розрахунку первісно встановленої та погодженої сторонами відсоткової ставки у розмірі 22,8% річних, та виходячи з реального залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 197,24 гривень, за період з 01 січня 2013 року по 31 березня 2016 року, становить 7 612 грн. 74коп, та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.( 10197,24*0,063%*1185=7 612гривень74коп де 10 197гривень24копійки-заборгованість за кредитом;1182- кількість днів прострочення;22,8%/360=0,063%) Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-УП від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Враховуючи, що відповідачка зареєстрована в зоні проведення АТО - у м. Маріуполя, Донецької області, дія зазначеного Закону поширюється на відповідачку (том 2, а.с. 26-28). Судом встановлено, що банком нарахована сума штрафів, за період починаючі з 14.04.2014 року, а тому стягненню заборгованість за пенею та комісією - 1000,00 гривень; штраф (фіксована частина) 250,00 грн., штраф (процентна складова) 1036,04 гривень, які нараховані за невиконання зобов`язання відповідачем після 14 квітня 2014 року не підлягають. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов`язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання, щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що позивач набув право вимагати від відповідача повернення кредиту в повному обсязі. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом 10 197грн. 24 коп. та заборгованість за процентами за користування кредитом 7 612 грн. 74 коп. задовольнивши позов частково, в решті позовних вимог - відмовити. Крім того з матеріалів справи вбачається, що на момент звернення банку до суду строк дії платіжної карти не закінчився, а тому АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати стягнення заборгованості за даним кредитним договором, строк діє картки до 08.2016р. Відповідачкою клопотань про застосування строку позовної давності не заявлялося. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, наявність або відсутність заяви про застосування строку позовної давності впливає на результат вирішення спору по суті. Вирішуючи питання щодо зустрічного позову [PERSON] , суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Частиною першою, другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення договору) передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення договору) передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки (частина п`ята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час укладення договорів). Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення договору) визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до ст.215 ЦК України - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності(ч.2) ; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі(ч.3) ; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним(ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей(ч.6) Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] при укладенні договору була належним чином ознайомлена з видами та умовами кредитування, проти таких умов позичальниця не заперечувала (том 1, а.с. 7, 8). Обов`язок доказування не підписання спірних документів анкети-заяви [PERSON] від 22.10.2008 року та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» від 22.10.2008 року, покладений на позивачку за зустрічним позовом, яка будь-яких клопотань про призначення судової-почеркознавчої експертизи у судовому засіданні не заявляла, а тому належним доказом не довела заявлені позовні вимоги. На обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору суду жодного доказу надано не було. Також , сторона не довела суду наявності ознаку омани з боку банку при укладанні договору б/н від 22.10.2008р. З огляду на викладене, [PERSON] , всупереч покладеному на неї ч.1 ст.81 ЦПК обов`язку, не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, тому, суд вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] за зустрічним позовом про визнання договору недійсним є необґрунтованими. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням первісного позову суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог , а саме судовий збір в розмірі 1115гривень 20 копійок . На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial