Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

04.10.2018 [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступними вимогами: 1) визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого 16 серпня 2015 року [PERSON] в 1/2 частці за кожним права та обов'язки забудовника, в тому числі: реєстрації права власності на нерухоме майно, отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом на житловий будинок, літ. А-1, загальною площею 80,5 кв. м, житловою площею 48,6 кв. м, а також надвірні будівлі: погріб літ. Б, убиральня літ. В, сарай літ. Г, гараж літ. Д, сарай літ. Е, літній душ літ. Ж, огорожа №1, 2, колонка №3, що знаходиться за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Левківська, буд. 29. В обґрунтування позову [PERSON], [PERSON] зазначили, що 04 жовтня 1976 року було укладено шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. В період шлюбу у подружжя народилися син [PERSON] та дочка [PERSON]. На підставі договору купівлі-продажу №1682 від 20.08.1977, посвідченого Готвальдівською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в Харківському МБТІ 27.08.1977 за р-р в книзі 17-574 чоловік [PERSON] - [PERSON] придбав у власність житловий будинок, що знаходиться за адресою: м. Зміїв (колишній Готвальд), вул. Левківська, 29. Станом на 29.04.1987 вказаний будинок було знесено. Рішенням виконавчого комітету Готвальдівської міської ради від 25.01.1979 №24 було надано дозвіл [PERSON] побудувати новий будинок замість старого на земельній ділянці №29 по вул. Левківській м. Готвальд у відповідності з технічною документацією, виданою технічним бюро архітектури Готвальдівського району. 17.05.1979 було отримано дозвіл архітектора Готвальдівського району на виконання робіт по індивідуальному житлобудівництву на земельній ділянці №29 по вул. Левківській м. Готвальд. Таким чином, після оформлення належним чином всієї технічної та дозвільної документації чоловік [PERSON] почав будівництво житлового будинку і господарчих споруд. В 1987 році збудований новий шлакоблочний обкладений цеглою житловий будинок, загальною площею 80,5 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., а також збудовані надвірні будівлі: погріб літ. Б, убиральня літ. В, сарай літ. Г, гараж літ. Д, сарай літ. Е , літній душ літ. Ж, огорожа №1, 2, колонка №3. Факт готовності житлового будинку, розташованого за адресою: м. Зміїв, вул. Левківська, 29, підтверджується технічним обстеженням, результати якого відображені в технічному паспорті на житловий будинок . 16.08.2015 [PERSON] помер. [PERSON] був зареєстрований та проживав на день смерті за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Левківська, буд. 29. Разом з померлим на день його смерті були зареєстровані син [PERSON], невістка [PERSON], дружина [PERSON] та онук [PERSON] Після смерті [PERSON] вони прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом зі спадкодавцем та були зареєстровані за вказаною вище адресою, а також в шестимісячний строк подали заяву до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області про прийняття спадщини. 23.04.2016 нотаріусом розглянуто документи, подані [PERSON], про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою: м. Зміїв, вул. Левківська, будинок 29, після померлого 16 серпня 2015 року чоловіка [PERSON] та прийнято рішення про те, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена, в зв'язку з відсутністю свідоцтва на право власності на спадковий житловий будинок. Для оформлення свідоцтва про право власності на ім'я [PERSON] є всі підстави, але оформити свідоцтво на вище вказаний житловий будинок на даний час неможливо в зв'язку зі смертю [PERSON], оскільки згідно п. 4 статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи закінчується в момент смерті. На випадок своєї смерті [PERSON] не складав будь-якого заповіту. Тобто, [PERSON] за життя розпочав перебудову житлового будинку, однак не отримав право власності на новозбудоване нерухоме майно. Таким чином, права та обов'язки забудовника на вказане незавершене будівництво підлягають спадкуванню. Але інакше, ніж через суд, вони свої права на спадщину оформити не мають можливості. І беручи до уваги, що дочка померлого відповідач по справі не відмовлялася від спадщини, то саме вона і є відповідачем по справі. Отже, до складу спадщини після померлого [PERSON] входять права та обов'язки забудовника щодо здачі та введення в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, реєстрації права власності та отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Левківська, буд. 29 (а. с. 3-9). Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 24.10.2018 відкрито провадження у цивільній справі та призначено по справі підготовче засідання на 17.12.2018. 17.12.2018 позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності та за участі його представника адвоката [PERSON] \~ \~ \~ \~Під час підготовчого засідання позивач [PERSON] та представник позивачів адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] - позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення позивача, представника позивачів, відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірними є права та обов'язки забудовника на житловий будинок літ. А-1, загальною площею 80,5 кв. м, житловою площею 48,6 кв. м, а також надвірні будівлі: погріб літ. Б, убиральня літ. В, сарай літ. Г, гараж літ. Д, сарай літ. Е, літній душ літ. Ж, огорожа №1, ворота №2, колонка №3, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Левківська, буд. 29, після померлого 16.08.2015 [PERSON] Згідно свідоцтву про смерть, виданому 19.08.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, [PERSON] помер 19.08.2015, у віці 61 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть 19.08.2015 зроблено запис за №228 (а. с. 15). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] І-ВЛ №413670, свідоцтв про народження [PERSON] ІІІ-ВЛ №478571, [PERSON] ІІ-ВЛ №326770 [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.10.1976 по день смерті останнього, мають спільних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) Т. М., [INFO] (а. с. 16, 17, 31). На підставі договору купівлі-продажу від 20.08.1977 [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок №29 по вул. Левківській в м. Готвальді Харківської області та розташований на земельній ділянці розміром 786 кв. м (а. с. 19-20). Рішенням виконкому Готвальдівської міської ради народних депутатів №24 від 25.01.1979 [PERSON] надано дозвіл побудувати новий будинок замість старого на земельній ділянці №29 по вул. Левківській м. Готвальд у відповідності з технічною документацією, виданою технічним бюро архітектури Готвальдівського району (а. с. 18). Згідно акту від 20.02.1979, складеного представником технічного бюро архітектора Готвальдівського району [PERSON], вбачається, що на виконання рішення виконкому Готвальдівської міської ради народних депутатів №24 від 25.01.1979 справив в натурі розбивку фундаменту будинку, що розташований в м. Готвальд по вул. Левківській, буд. №29 (а. с. 22) 17.05.1979 [PERSON] отримав дозвіл архітектора Готвальдівського району на виконання робіт по індивідуальному житлобудівництву на земельній ділянці №29 по вул. Левківській м. Готвальд (а. с. 21). З довідки Зміївської міської ради Харківської області №5945 від 26.09.2018 вбачається, що померлий 16.08.2015 [PERSON] був зареєстрований та проживав на день смерті за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Левківська, буд. 29. Разом з померлим на день його смерті були зареєстровані син [PERSON], невістка [PERSON], дружина [PERSON] та онук [PERSON] (а. с. 34). З [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі №42703800 від 19.01.2016 вбачається, що після смерті [PERSON] Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області зареєстрована спадкова справа №58474708 (а. с. 39). З постанови державного нотаріуса Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] №760/00-31 від 23.04.2016 вбачається, що після померлого 16.08.2015 [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулись дружина померлого [PERSON] та син померлого [PERSON] 22 січня 2015 року заведена спадкова справа № 10/2016. Більше ніхто з заявами про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину не звертався. Розглянувши подані документи для оформлення свідоцтва про право на спадщину , нотаріус встановив, що відсутні документи на право власності на спадковий житловий будинок. Тому, їм відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок (а. с. 32). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідністю зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Зазначеними доказами підтверджується, що після померлого 16.08.2015 [PERSON] спадщину прийняли його дружина [PERSON] та його син [PERSON] \~Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З довідки КП "Зміївське БТІ" №2560 від 27.09.2018, технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що на згідно архівних матеріалів БТІ, житловий будинок №29 по вул. Левківській в місті Змієві (колишнє м. Готвальд) Зміївського району Харківської області належав в цілому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Готвальдівською державною нотаріальною конторою №1682 від 20.08.1977, зареєстрованого в Харківському МБТІ 27.08.1977 за р-р в книзі 17-574, цей будинок станом на 29.04.1987 знесений. Дозвіл на перебудову старого будинку на новий було надано рішенням виконкому Готвальдівської міської ради народних депутатів №24 від 25.01.1979. Належно оформлена технічна документація. В 1987 році збудований новий шлакоблочний обкладений цеглою житловий будинок загальною площею 80,5 кв. м, житловою площею 48,6 кв. м, а також збудовані надвірні будівлі: погріб літ. Б, убиральня літ. В, сарай літ. Г, гараж літ. Д, сарай літ. Е, літній душ літ. Ж, огорожа №1, 2, колонка №3. Станом на 31.12.2012 право власності на перебудований житловий будинок в КП "Зміївське БТІ" не було оформлено. Дійсна інвентаризаційна вартість нерухомого майна станом на 20.09.2018 становить 254327 грн. 00 к. (а. с. 23-27, 28-30, 33). \~У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено: якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 роз'яснено, що за умови наявності дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Пунктом 8 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 встановлено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Отже, до складу спадщини після померлого [PERSON] входять права та обов'язки забудовника щодо здачі та введення в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, реєстрації права власності та отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок літ. А-1, загальною площею 80,5 кв. м, житловою площею 48,6 кв. м, а також надвірні будівлі: погріб літ. Б, убиральня літ. В, сарай літ. Г, гараж літ. Д, сарай літ. Е, літній душ літ. Ж, огорожа №1, ворота №2, колонка №3, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Левківська, буд. 29. Позивачі надали докази того, що вони є спадкоємцями за законом першої черги після померлого 16.08.2015 [PERSON], та прийняли спадщину в рівних частках в установленому порядку, до складу спадщини входять права та обов'язки забудовника житлового будинку літ. А-1, загальною площею 80,5 кв. м, житловою площею 48,6 кв. м, а також надвірні будівлі: погріб літ. Б, убиральня літ. В, сарай літ. Г, гараж літ. Д, сарай літ. Е, літній душ літ. Ж, огорожа №1, ворота №2, колонка №3, що розташовані за адресою: Харківська область, м. Зміїв, вул. Левківська, буд. 29, але отримати свідоцтво про право на спадщину вони не мають можливості. Тому є законні підстави для визнання за спадкоємцями прав та обов'язків забудовника вказаного нерухомого майна. За таких обставин, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, і є підставою для задоволення позовної заяви [PERSON], [PERSON] Сторонами вирішено питання щодо розподілу судових витрат у добровільному порядку, тому з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved