Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

І. Описова частина Стислий зміст позовних вимог позивача та позиції відповідача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 16 лютого 2021 року надійшла позовна заява, в якій [PERSON] просила поновити її на роботі продавця консультанта в ТОВ "ДНК ГРУПП" (магазин "Копілка") та стягнути невиплачену заробітну плату за вимушений прогул в розмірі 10614,00 гривень. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 06.11.2012 по 03.12.2020 працювала на посаді продавця консультанта в ТОВ "ДНК ГРУПП". Наказом № 399 від 02.12.2020 [PERSON] звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП. Позивач вважає оскаржуваний наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки при прийнятті на вищевказану посаду умовою прийняття було написання заяви на звільнення за власним бажанням, але її волевиявлення на звільнення не було, фактично [PERSON] звільнили коли дізналися, що вона вагітна. З огляду на незаконність звільнення, позивачка вважає, що має право на поновлення на роботі, а також отримання заробітної плати за вимушений прогул. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та послалась на зміст позовної заяви. Позивач додала, що їй не було відомо про її звільнення та 03.12.2020 вона ще працювала. Після того як вона пішла на лікарняний її звільнили. Просила позовні вимоги задовольнити. До суду надійшов відзив, згідно з яким сторона відповідача просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Зазначено, що 06.11.2020 відповідачем було прийнято на роботу позивача на посаду продавця-консультанта згідно з наказом №260-пр від 05.11.2020, а 03.12.2020 позивачку було звільнено із займаної посади за власним бажанням відповідно до поданої нею заяви згідно з наказом № 399-зв від 02.12.2020. Позивачці було виплачено нараховану заробітну плату та видано трудову книжку. Крім того, позивачка зазначає в своїй позовній заяві про те, що вона написала власноручно заяву про звільнення за власним бажанням при прийнятті на роботу. Однак такі відомості не відповідають дійсності та є припущенням позивачки. Жодного доказу до позовної заяви на її обґрунтування не надано. Також позивачка з власної ініціативи неодноразово працевлаштовувалася до відповідача на роботу та в подальшому з власної ініціативи звільнялася. Такі дії позивачки узгоджувалися з діючим законодавством та які підтримано відповідачем, як роботодавцем. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що заявлених вимог не визнає. Доповнив, що згідно з поданою заявою [PERSON] підтверджено її бажання звільнитися. Жодних доказів, які спростовують ці обставини позивачка не надала. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 10.03.2021 було відкрито спрощене провадження та призначено судове засідання. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 01.06.2021, повернуто [PERSON] уточнену позовну заяву від 20 квітня 2021 року про скасування наказу про звільнення та стягнення невиплаченої заробітної плати за вимушений прогул. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, доходить до таких висновків. Суд з`ясував, що на підставі наказу №260-пр [PERSON] прийнята на роботу у ТОВ "ДНК Групп" на посаду продавець-консультант відділу продажу (а.с.31). Зі змісту трудової книжки [NUMBER] від 06.03.2019, виданої на ім`я [PERSON] , встановлено, що позивачка перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 06.11.2020 по 03.12.2020 на посаді продавця-консультанта та звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, наказ № 399-зв від 03.12.2020 ( а.с. 8-9). Згідно із заявою [PERSON] від 02.12.2020 адресованої генеральному директору ТОВ "ДНК Групп" , вона просить звільнити її із займаної посади продавця-касира. Згідно з ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 03.12.2020 ( а.с. 32) Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26.09.2020 встановлено, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що вчинено актовий запис № 28. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на [PERSON] . З листів непрацездатності серії АДФ № 353921, серії АДФ № 353937, виданих КНП "Добровеличківська центральна районна лікарня", встановлено, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 04.12.2020 по 31.12.2020 ( а.с. 6,7). Відповідно до листа начальника Добровеличківського ВП Новоукраїнського ВП ГУНП в Кіровоградській області від 27.12.2020, встановлено, що [PERSON] звернулася 11.12.2020 щодо факту вчинення відносно неї неправомірних дій. Вказану заяву було розглянуто та зазначено, що у даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини. З наказу № 399-зв про припинення трудового договору ( контракту) виданого керівником підприємства ТОВ "ДНК Групп", встановлено, що [PERSON] звільнено 03.12.2020 з посади продавець-консультант відділу продажу, причина звільнення ст. 38 КЗпП України, підстава звільнення заява. З наказом ознайомлена 03.12.2020 , міститься підпис працівника ( а.с. 33). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо правомірності звільнення позивача, який регулюється положеннями Кодексу законів про працю України (КЗпП). Згідно з ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Приписами статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом ст.38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що порядок звільнення - певна процедура, яка передбачає послідовність дій сторін трудового договору, спрямованих на його припинення, а тому залежить від того, хто виступає ініціатором розірвання трудових відносин. Якщо ініціатива припинення трудового договору належить працівникові, то він подає заяву на ім`я власника або уповноваженого ним органу про своє бажання звільнитися з роботи. Звільнення працівника з підстав порушення установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Зі змісту позову, позивачка зазначає, що 04.12.2020 після роботи у зв`язку із її вагітністю погіршилось самопочуття та її було покладено на стаціонарне лікування. Однак 03.12.2020 позивачку було звільнено. На підтвердження зазначеного, у заяві про звільнення за власним бажанням яка написана нею власноручно та не мала дати ( тобто дату було поставлено не нею а службовою особою відповідача) (а.с.1). Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З копії Наказу №399-зв про звільнення [PERSON] за власним бажанням, наданим відповідачем вбачається, що остання звільнена 03.12.2020 за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України на підставі заяви [PERSON] від 02.12.2020, з наказом ознайомлена 03.12.2020, що підтверджується відповідним підписом позивачки (а.с.33). Суд також зазначає, що листок непрацездатності АДФ №353921, який виданий позивачці підтверджує факт початку стаціонарного лікування 04.12.2020, водночас звільнення [PERSON] відбулося до лікарняного, а саме 03.12.2020. Крім того як вбачається з матеріалів справи, наказ про звільнення позивачки з посади винесено на підставі її заяви та в строки, які зазначені нею у заяві. Саму заяву відкликано не було та не надано до суду належних та допустимих доказів такого відкликання. Жодних доказів, які б підтверджували обставини зазначені в позовній заяві щодо доставлення дати у її заяви або відсутність волевиявлення на момент звільнення, суду не надано. Також жодних клопотань щодо допиту свідків або витребування доказів позивачка не заявляла. За приписами ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed