Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 01.02.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить: визнати незаконним та скасувати наказ від 06.01.2021 року №3-к "Про звільнення"; поновити позивача на посаді менеджера з якості сектору з якості казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба"; стягнути з казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати поновлення на роботі з розрахунку 1064,77 грн. за один робочий день; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді менеджера з якості сектору з якості казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" та виплати середнього заробітку за один місяць (з 07.01.2021 по 07.02.2021) у розмірі 22360,17 грн.; стягнути з казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" на користь позивача в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 100000,00 грн. Ухвалою від 04.02.2021 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 12.02.2021 року до суду надійшла заява [PERSON] з додатками, якою усунуті недоліки, що були підставою для залишення позову без руху. Ухвалою від 16.02.2021 року провадження у справі відкрито. 22.03.2021 року від Департаменту запобігання та виявлення корупції Національного агентства з питань запобігання та виявлення корупції надійшли письмові пояснення, відповідно до яких Національне агентство з питань запобігання та виявлення корупції просить розглядати справу з урахуванням вказаних пояснень та за наявними у справі матеріалами без участі представника Національного агентства. 15.03.2021 року від КП "МПРС" до суду надійшов відзив на позовну заяву. 22.03.2021 року позивачем до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву. 24.03.2021 року від Професійної спілки працівників КП "МПРС" до суду надійшли пояснення Профспілки щодо відзиву на позовну заяву. 31.05.2021 року від КП "МПРС" до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача Хлопко В.Ф. заперечував проти задоволення позовних вимог, підтримав доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник Профспілки Війтенко І.В. підтримав позовні вимоги [PERSON] та просить їх задовольнити. Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Матеріали справи містять письмові пояснення Національного агентства з питань запобігання та виявлення корупції, в яких представник третьої особи просить розглядати справу без участі представника НАЗК. Від третьої особи Державної служби морського та річкового транспорту України будь-яких заяв щодо розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що він з 06.06.2016 року працював у казенному підприємстві «Морська пошуково-рятувальна служба» зокрема на посаді менеджера з якості сектору з якості, з якої наказом від 06.01.2021 року №3-к «Про звільнення» був звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення в Наказі зазначений наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 року №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС». При цьому позивач зазначає, що наказом від 21.04.2020 року №230-к «Про звільнення» його вже було звільнено відповідачем з займаної посади відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення 21.04.2020 року відповідачем також був зазначений наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 року №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС». 20.10.2020 року рішенням Київського районного суду м. Одеси (справа №947/12894/20) наказ КП «МПРС» від 21.04.2020 року №230-к «Про звільнення» визнаний незаконним та позивача поновлено на посаді менеджера з якості сектору з якості КП «МПРС». 06.11.2020 року відповідач виконав рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року шляхом видання наказу №707-к «Про поновлення на роботі [PERSON] ». Одночасно з ознайомленням із наказом про поновлення на роботі позивачу було вручено Попередження про наступне звільнення через два місяці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Попередження мотивоване проведеним скороченням чисельності та штату працівників на підставі наказу від 17.02.2020 року №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» та введенням з 01.05.2020 року нового штатного розпису, затвердженого наказом від 30.04.2020 року №280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС», згідно якого посада позивача у діючому штатному розписі КП «МПРС» відсутня. В той же день позивача було ознайомлено з наказом від 06.11.2020 року №789-к «Про простій», зі змісту якого вбачається, що у відповідача відсутні організаційні та технічні умови, необхідні для виконання роботи, оскільки 17.02.2020 року ним видано наказ №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС», відповідно до якого зі штатного розпису КП «МПРС» виведено загалом 37 штатних одиниць та доручено начальнику відділу управління персоналом провести переміщення або вивільнення працівників, посада яких підлягає скороченню згідно діючого законодавства. Із Попередження про наступне звільнення також вбачається, що 30.04.2020 року наказом №280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС» відповідач затвердив нову організаційну структуру та штатний розпис. З даним наказом позивача не було ознайомлено під час поновлення на роботі 06.11.2020 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що відповідач вдруге звільнив його за тими самими підставами і знов з порушенням процедури звільнення та при відсутності реального скорочення чисельності працівників після поновлення на роботі 06.11.2020 року. Відповідач не виконав обов`язку щодо поновлення позивача на роботі у спосіб, передбачений законом, що в подальшому потягло за собою низку порушень законодавства, яке передбачає порядок звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а відтак і порушення трудових прав [PERSON] . Позивач зазначає, що належним виконанням рішення суду про поновлення незаконно звільненого працівника є внесення змін до штатного розкладу посади поновленого працівника. Таким чином, якщо відповідач не поновив на роботі позивача, то й не мав права його звільняти. Відповідачем не дотримано вимоги ст. ст. 42, 49-2 КЗпП України. Відповідач проігнорував заяви позивача про згоду на переведення та у разі необхідності - навчання, відповіді не надав, навчання не організував та звільнив, чим порушив вимоги закону, не врахувавши також переважне право на залишення на роботі. Відповідач порушив вимоги ч. ч. 3,4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 43 КЗпП України щодо звільнення за погодженням із профспілкою. Також позивач наполягав на тому, що він має імунітет як викривач, що підтверджено НАБУ. У відзиві на позовну заяву представник КП «МПРС» посилається на те, що в організаційній структурі та штатному розписі КП «МПРС», затвердженими наказом КП «МПРС» від 30.04.2020 року №280-н, відсутня посада менеджера з якості сектора якості. На виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року у справі №947/12894/20 наказом від 06.11.2020 року №707-к [PERSON] поновлено на посаді менеджера з якості сектора якості, з яким позивача було ознайомлено 06.11.2020 року. Одночасно [PERSON] надано письмове попередження про майбутнє звільнення та запропоновано 16 вакантних посад. Також, 06.11.2020 року наказом КП «МПРС» №789-к - менеджеру з якості сектора якості. 24.11.2020 року [PERSON] було запропоновано ще 21 вакантну посаду, також були запропоновані посади, по яким закінчуються строкові трудові договори (контракти) плавскладу пошуково-рятувальних катерів та рятувального судна «Сапфір». 24.11.2020 року від позивача на адресу КП «МПРС» надійшла заяви, в якій [PERSON] зазначив про свою згоду зайняти одну із запропонованих вакантних посад: капітана ПРК-2, другого помічника капітана р/с «Сапфір», капітана р/с «Сапфір». 06.01.2021 року прибувши до КП «МПРС» [PERSON] не надав заяви на переведення на жодну із запропонованих йому посад та не надав документів, підтверджуючих його кваліфікацію, необхідну для зайняття посад капітана або другого помічника капітана, внаслідок чого було складено відповідний акт, який позивач відмовився підписати. З урахуванням викладеного підприємством в повній мірі дотримано процедури, передбаченої чинним трудовим законодавством для звільнення працівника [PERSON] відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому представник відповідача вказав на те, що доводи позивача про необхідність внесення його посади до штатного розпису на виконання рішення суду про його поновлення на роботі є абсолютно безпідставними та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. З наказом від 06.11.2020 року №707-к «Про поновлення на роботі [PERSON] » позивач був ознайомлений 06.11.2020 року без будь-яких зауважень зі сторони позивача. Посилання позивача на висновки, здійснені судом першої інстанції у рішенні Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року у справі №947/12894/20 є безпідставними, оскільки вказане рішення не набрало законної сили. [PERSON] отримав звання капітана далекого плавання у 1990 році, диплом на теперішній час є недійсним, оскільки не відповідає вимогам, так як [PERSON] не здійснював підтвердження диплома, а отже не може займати посад капітана та помічника капітана на суднах КП «МПРС». Оскільки посада, яку займав [PERSON] , була єдиною на підприємстві, а переважне право на залишення працівника на роботі враховується у разі скорочення однорідних професій та посад, то у відповідача не було підстав встановлювати переважність права [PERSON] на залишення на роботі. У зв`язку з використанням позивачем свого становища як Голови Профспілки працівників МПРС в особистих цілях з метою дестабілізації роботи підприємства трудовим колективом підприємства оголошено недовіру Голові Профспілки працівників МПРС [PERSON] , а також у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків та дострокового припинення повноважень [PERSON] як голови Профспілки шляхом обрання нового голови, гарантія недопущення звільнення протягом року відповідно до ч. 4 ст. 252 КЗпП України та ч. 4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» позивачу не надається. Повідомлення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з менеджером з якості сектору з якості надане самим [PERSON] , тобто надана позивачем, а не виборним органом в порушення вимог ст. 43 КЗпП України. Окрім того, лист Профспілки не аргументований та не містить посилання на правове обґрунтування незаконного звільнення працівника. Щодо посилання позивача відносно гарантій захисту [PERSON] як викривача, представник відповідача зазначає, що вказані гарантії не відносяться до предмету спору у даній справі, оскільки позивач був звільнений у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, а не у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону. Позивачем здійснено помилковий розрахунок середньоденної та середньомісячної заробітної плати всупереч Порядку обчислення середньої заробітної плати. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди позивачем не надано жодного доказу підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань. В письмових поясненнях Департамент запобігання та виявлення корупції НАЗК посилається на те, що [PERSON] звертався до НАЗК 09.01.2020 року, 27.01.2020 року та 30.01.2020 року з повідомленнями про можливі порушення вимог Закону посадовими особами КП «МПРС». Окрім того, за заявою [PERSON] 23.01.2020 року зареєстроване кримінальне провадження № 12020160480000221 та внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 191 КК України. Таким чином [PERSON] є викривачем як в розумінні Закону, так і КПК. З моменту набуття особою статусу викривача, останній здобуває певний імунітет - особі не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу. При цьому представник третьої особи зазначає, що саме КП «МПРС» зобов`язане доводити, що звільнення [PERSON] не пов`язане зі здійсненням ним повідомлень про можливі факти порушення вимог Закону посадовими особами КП «МПРС». ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ Позивач [PERSON] 06.06.2016 року був прийнятий на роботу до КП «МПРС» на посаду менеджера з якості відповідно до Наказу від 04.05.2016 року №3-к. З 27.03.2018 року був переведений на посаду менеджера з якості сектору з якості відповідно до Наказу від 27.03.2018 року №204-к. В подальшому звільнений із займаної посади у зв`язку з скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до Наказу від 21.04.2020 року №230-к. В Трудовій книжці позивача вказано, що Запис за №37 є недійсним, [PERSON] поновлений на попередній роботі, відповідно до Наказу від 06.11.2020 року №707-п. 06.01.2021 року позивач звільнений із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України згідно з Наказом від 06.01.2021 р. №3-к. Вказані обставини вбачаються з копії Трудової книжки [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Дата заповнення 14.05.1980 року /т.1 а.с.29-36/. Судом досліджено Наказ №116-н від 17.02.2020 року, виданий директором казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» Державної служби Морського та річкового транспорту України [PERSON] , на виконання листа Державної служби морського і річкового транспорту України від 10.01.2020 року №207/07/15-20 щодо пріоритетних напрямків використання коштів підприємств на виконання міжнародних зобов`язань України, скорочення невиробничих, адміністративних та інших витрат з 17.04.2020 року виводяться зі штатного розпису КП «МПРС» 37 штатних одиниць, серед яких п. 1.7 Сектор з якості, який підпорядкований директору, у складі: - Завідувач сектору, в кількості однієї штатної одиниці, з посадовим окладом 16869,00 грн.; - Фахівець, в кількості однієї штатної одиниці, з посадовим окладом 10201,00 грн. /т.1 а.с.22-23/. Наказом №230-к від 21.04.2020 року, за підписом директора [PERSON] був звільнений [PERSON] із займаної посади 21.04.2020 року, у зв`язку із скороченням штату працівників, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України із виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку, грошової компенсації за 2 календарних дні невикористаної щорічної відпустки та надбавки за вислугу років за квітень місяць в розмірі 12% стаж безперервної роботи 5 років /т.1 а.с.19/. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року задоволені позовні вимоги [PERSON] та його поновлено на посаді зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано незаконним та скасовано Наказ Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» від 21.04.2020 року №230-к про звільнення [PERSON] з посади менеджера якості сектора з якості КП «МПРС». Поновлено [PERSON] на посаді менеджера якості сектора з якості КП «МПРС». Стягнуто з КП «МПРС» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.04.2020 року по 20.10.2020 року включно у загальному розмірі 45855,30 копійок. Вказаним рішенням суду допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді менеджера якості сектора з якості КП «МПРС» та стягнення з КП «МПРС» на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 7642,55 грн. Стягнуто з КП «МПРС» на користь Держави судовий збір у розмірі 2522,40 грн. /т.1 а.с.68-77/. На теперішній час рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року не набрало законної сили, оскільки за апеляційною скаргою відповідача матеріали справи направлені до Одеського апеляційного суду та апеляційна скарга по суті ще не розглянута. Відповідно до Наказу від 06.11.2020 року №707-к за підписом т.в.о. директора Дубіна С.А. скасовано наказ КП «МПРС» від 21.04.2020 року №230-к «Про звільнення», поновлено [PERSON] на посаді менеджера з якості сектору з якості /т.1 а.с.20/. 06.11.2020 року т.в.о. директора КП «МПРС» Дубіним С.А. також винесено Наказ №789-н «Про простій», відповідно до якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, враховуючи наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 року №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС», статтю 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Co V-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, встановленням з 12.03.2020 р. на усій території України карантину, на підставі ст. 34, 113 КЗпП України, оголошено простій не з вини працівника з 09.11.2020 року до видання наказу по підприємству щодо припинення простою [PERSON] , менеджеру з якості сектору з якості. В наказі зазначено, що під час простою працівник має перебувати вдома та в робочі дні бути постійно на телефонному зв`язку. До закінчення карантину виходити з дому у разі нагальної потреби (магазин, аптека, тощо). Бухгалтерії оплачувати працівнику простій у розмірі середнього заробітку /т.1 а.с.25/. 06.11.2020 року [PERSON] отримав повідомлення про заплановане вивільнення. У вказаному попередженні зазначено, що у зв`язку із проведеним скороченням чисельності та штату працівників КП «МПРС» (наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 року №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС») та введенням нового штатного розпису КП «МПРС» з 01.05.2020 (наказ КП «МПРС» від 30.04.2020р. №280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС»), згідно якого посада [PERSON] у діючому штатному розписі КП «МПРС» відсутня, КП «МПРС» попереджає [PERSON] про наступне звільнення з посади менеджера з якості сектору з якості на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 06.01.2021 року з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку /т.1 а.с.47/. На зазначеному попередженні [PERSON] здійснив помітку, що консультації з Профспілкою працівників КП «МПРС» щодо звільнення не були проведені за три місяці до звільнення, як вимагає законодавство. В ході судового розгляду справи встановлено, що з 27.11.2019 року по 03.02.2020 року [PERSON] займав посаду голови Професійної спілки працівників морської пошуково-рятувальної служби, що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.12.2019 р. З 14.02.2020 року [PERSON] є головою Професійної спілки Працівників Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», що підтверджується витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 31.01.2021 р. 16.12.2020 року КП «МПРС» направлено лист №1/41/2406-20 до ПСП КП «МПРС», яким у зв`язку з проведеним скороченням чисельності та штату працівників КП «МПРС» (наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 року №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС») та введенням нового штатного розпису КП «МПРС» з 01.05.2020 (наказ КП «МПРС» від 30.04.2020 №280-н «Про затвердження і введення в дію організаційної структури та штатного розпису КП «МПРС»), згідно якого посада менеджера з якості сектору з якості у діючій організаційній структурі та штатному розписі КП «МПРС» відсутня, на підставі попередження [PERSON] від 06.11.2020, згідно зі ст. 43 КЗпП України запропоновано надати згоду на звільнення [PERSON] з посади менеджера з якості сектору з якості за п. 1 ст. 40 КЗпП України /т.1 а.с.54/. Листом №48 від 04.01.2021 року Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», головою якої є Дрозд А.О., розглянувши звернення відповідача від 16.12.2020р. за №1/41/2406-20, повідомила КП «МПРС» про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору з менеджером з якості сектору з якості [PERSON] /т.1 а.с.55-58/. У вказаному повідомленні зокрема зазначається, що КП «МПРС» порушено строк звернення до Профспілки, оскільки відповідно до ст. 43 КЗпП України виборний орган Профспілки має право надати відповідь на звернення до 16.01.2021 року включно, в той час як звільнення [PERSON] заплановано на 06.01.2021 року. При цьому в повідомленні наголошується на тому, що з боку КП «МПРС» не дотримано гарантію щодо заборони звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад. Порядок звернення до Профспілки, що передбачений ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» КП «МПРС» не дотримано. З наданих документів Профспілкою не вбачається наявності такої події як зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників після поновлення [PERSON] на посаді менеджера з якості сектору з якості КП «МПРС». Висновки КП «МПРС» у листі від 30.11.2020р. вих. № 1/61/2293-20 щодо неможливості переведення [PERSON] на запропоновані для зайняття посади, на які [PERSON] надав Заяву від 24.11.2020р. на переведення та згоду на зайняття посад, не можуть бути врахованими у зв`язку з їх безпідставністю, оскільки організація професійної підготовки та перепідготовки з боку КП «МПРС» як роботодавця, передбачено ст. 201 КЗпП України. Окрім того в повідомленні вказується, що [PERSON] є викривачем корупції директора [PERSON] та намагання його подвійного звільнення є порушенням ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції». Одночасно з Попередженням про звільнення від 06.11.2020 року позивачу [PERSON] було запропоновано переведення на 16 посад, 24.11.2020 року - 21 посаду, 31.12.2020 року - 4 посади /т.2 а.с.50-87/. 24.11.2020 року [PERSON] звернувся до директора КП «МПРС» [PERSON] з заявою, в якій позивач повідомив директора, що 06.11.2020 року ним отримано попередження про наступне звільнення з посади менеджера з якості сектору з якості на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 06.01.2021 року. Також позивач вказує, що йому запропоновані деякі вакантні посади, серед яких також зазначені капітан пошуково-рятувального катеру ПРК-02 та посада 2 помічника капітана р/с «Сапфір», на які позивач згоден на переведення на постійній основі. При цьому позивач просить забезпечити йому за рахунок підприємства професійну підготовку та перепідготовку з метою зайняття однієї з двох посад: Капітана пошуково-рятувального катеру ПРК-02 та Другого помічника капітана р/с «Сапфір», та перевести позивача на одну з двох вказаних посад на постійній основі. У вказаній заяві [PERSON] також виражає своє бажання та згоду на зайняття посади капітана р/с «Сапфір» по закінченню контракту [PERSON] /т.1 а.с.128/. 27.11.2020 року позивачу [PERSON] були направлені листи №1/41/2283-20, №1/41/2284-20, №1/41/2285-20, в яких КП «МПРС» запрошує [PERSON] прибути до КП «МПРС» 30.11.2020 року для оформлення наказу про прийняття на посаду капітана пошуково-рятувального катера ПРК-02 за контрактом, для оформлення наказу про прийняття на посаду другого помічника капітана рятувального судна «Сапфір» за контрактом, для оформлення наказу про прийняття на посаду капітана рятувального судна «Сапфір» за контрактом. В кожному листі зазначено перелік документів, які необхідно надати разом з заявою про прийняття на роботу /т.2 а.с.88-96,98-101/. 30.11.2020 року на заяву [PERSON] від 24.11.2020 року та лист від 28.11.2020 року КП «МПРС» повідомило, що згідно вимог ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України роботодавець зобов`язаний працевлаштувати працівника, який підлягає вивільненню, шляхом пропонування йому вакантних посад згідно його освіти, кваліфікації та досвіду роботи або іншу роботу, яку може виконувати працівник. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власник розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. З наведеного вище вбачається, що у КП «МПРС» відсутній обов`язок здійснювати професійну підготовку та перепідготовку під час процедури вивільнення працівників /т.1 а.с.147/. 31.12.2020 року [PERSON] отримав лист від начальника відділу управління персоналом КП «МПРС» [PERSON], в якому повідомляється, що, враховуючи закінчення строку попередження про звільнення 06.01.2021 року у разі прийняття рішення про переведення на будь-яку із запропонованих посад, позивачу необхідно з`явитися до відділу управління персоналом, за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 140 а, кабінет 4306 о 9.00 годині 06.01.2021 року та надати письмову заяву про переведення і підтверджуючі кваліфікацію документи. Також вказаний лист містить повідомлення, що у разі ненадання письмової заяви про переведення та підтверджуючих кваліфікацію документів 06.01.2021 року КП «МПРС» вважатиме, що [PERSON] не надав згоду (відмовився) на переведення на одну із запропонованих посад /т.2 а.с.97/. 06.01.2021 року начальником відділу управління персоналом [PERSON], провідним економістом з праці відділу управління персоналом [PERSON] , старшим інспектором з кадрів відділу управління персоналом Монастирською Н.О., складений Акт про те, що 06.01.2021 року [PERSON] , менеджер з якості сектору з якості, не надав ні згоду (усну або письмову), ні заяву про переведення на запропоновані у період з 06.11.2020 року по 06.01.2021 року вакантні посади казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та не надав документи, підтверджуючі кваліфікацію на зайняття посад, на які ним було надано згоду /т.2 а.с.102/. 06.01.2021 року начальником відділу управління персоналом [PERSON], провідним економістом з праці відділу управління персоналом [PERSON] , старшим інспектором з кадрів відділу управління персоналом Монастирською Н.О., складений Акт про те, що 06.01.2021 року [PERSON] , менеджер з якості сектору з якості, відмовився підписати Акт від 06.01.2021 року, в якому зазначено, що [PERSON] не надав ні згоду (усну або письмову), ні заяву про переведення на будь-яку із запропонованих йому у період з 06.11.2020 року по 06.01.2021 року вакантних посад казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» /т.2 а.с.103/. 06.01.2021 року відповідно до Наказу №3-к за підписом директора КП «МПРС» [PERSON] . [PERSON] , менеджера з якості сектору з якості, звільнено із займаної посади 06.01.2021 року, у зв`язку із скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України /т.1 а.с.110/. Підставою звільнення зазначені: Наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» та попередження [PERSON] від 06.11.2020 року. З відповіді Департаменту організації роботи із запобігання та виявлення корупції НАЗК на запит адвоката Маркова О. вбачається, що [PERSON] є викривачем та може реалізовувати права викривача, передбачені законом /т.1 а.с.78/. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з ст.5-1 КЗпП України однією з гарантій забезпечення права громадян на працю, серед інших є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору, серед інших, є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч.2 ст.40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України регламентовано, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). Згідно з ч. 3 ст. 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок). Частиною 4 ст. 252 КЗпП України визначено, що звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу працівників, які обиралися до складу профспілкових органів підприємства, установи, організації, не допускається протягом року після закінчення строку, на який обирався цей склад (крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі у зв`язку із станом здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи, або вчинення працівником дій, за які законом передбачена можливість звільнення з роботи чи служби). Така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків або за власним бажанням, за винятком випадків, якщо це пов`язано із станом здоров`я. Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що після звільнення позивача [PERSON] 21.04.2020 року рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року поновлено [PERSON] на посаді менеджера якості сектора з якості КП «МПРС», та на виконання вказаного рішення суду відповідно до наказу від 06.11.2020 року №707-к за підписом т.в.о. директора Дубіна С.А. скасовано наказ КП «МПРС» від 21.04.2020 року №230-к «Про звільнення» та поновлено [PERSON] на посаді менеджера з якості сектору з якості. Таким чином, суд вважає, що стороною КП «МПРС» в частині поновлення позивача на роботі рішення суду виконане в повному обсязі. При цьому суд погоджується з поясненнями сторони відповідача про те, що доводи позивача щодо необхідності внесення його посади до штатного розпису на виконання рішення суду про його поновлення на роботі є безпідставними та не заслуговують на увагу. Щодо обставин звільнення позивача [PERSON] 06.01.2021 року суд зазначає наступне. Відповідачем КП «МПРС» відповідно до вимог чинного трудового законодавства було завчасно повідомлено позивача про наступне звільнення в зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до наказу КП «МПРС» від 17.02.2020 року №116-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС» та введенням нового штатного розпису згідно з наказом від 30.04.2020 №280-н. Відповідно до вимог законодавства позивачу були запропоновані вакантні посади, наявні на підприємстві, на які позивач міг бути переведений. Судом також враховано, що у визначені законодавством строки позивач надав згоду на переведення на кілька запропонованих йому посад. В цій частині суд не вбачає порушень трудового законодавства ні з боку відповідача, ані з боку позивача. При цьому суд погоджується з доводами позивача в частині того, що під час його звільнення в зв`язку з скороченням штату працівників після надання ним згоди на переведення на декілька з запропонованих посад з боку відповідача мали місце порушення трудового законодавства. Оскільки позивач надав свою письмову згоду на переведення на запропоновані відповідачем вакантні посади, які відповідно до законодавства мають відповідати професії або спеціальності особи, яку попередили про звільнення, то відповідач мав здійснити працевлаштування на одну з таких посад. Суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо того, що [PERSON] не мав відповідної кваліфікації та документів, оскільки відповідачем були запропоновані ці посади саме як такі, що відповідають професії та спеціальності позивача. Тобто з матеріалів справи вбачається, що відповідач запропонував посади, які на його думку не відповідають кваліфікації позивача, або відповідач не здійснив працевлаштування позивача на підходящу посаду, що в обох випадках не можна вважати належним виконанням вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України відповідачем. В своїх поясненнях [PERSON] зазначав, що при звільненні 06.01.2021 року відповідачем не було враховане його переважне право на залишення працівника на роботі. Однак з даного питання суд погоджується з поясненнями сторони КП «МПРС» щодо того, що оскільки посада, яку займав [PERSON] , була єдиною на підприємстві, а переважне право на залишення працівника на роботі враховується у разі скорочення однорідних професій та посад, то у відповідача не було підстав встановлювати переважність права [PERSON] на залишення на роботі. Щодо доводів позивача [PERSON] про порушення КП «МПРС» вимог ч.ч. 3,4 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 43 КЗпП України суд приймає вказані доводи та зазначає, що відповідач при звільненні не врахував імунітет позивача від звільнення, що ґрунтується на вказаних нормах законодавства, та не отримав погодження Профспілки на звільнення позивача. При цьому доводи сторони КП «МПРС» щодо того, що повідомлення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з менеджером з якості сектору з якості надане самим [PERSON] , суд не приймає до уваги, оскільки повідомлення надане [PERSON] як головою Профспілки. При цьому доводи сторони відповідача, що вказане повідомлення не аргументоване та не містить посилання на правове обґрунтування незаконного звільнення працівника, суд відхиляє, оскільки з тексту повідомлення вбачається посилання позивача на норми діючого трудового законодавства. Також суд погоджується з доводами сторони позивача щодо того, що [PERSON] на момент звільнення мав імунітет як Голова Профспілки та відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не міг бути звільнений. Доводи сторони відповідача щодо того, що оскільки 2/3 колективу виразили недовіру [PERSON] , то позивач такого імунітету не має, суд відхиляє. При цьому суд враховує, що положеннями ч. 3 ст. 41 вказаного Закону визначено, що така гарантія не надається працівникам у разі дострокового припинення повноважень у цих органах у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків або за власним бажанням, за винятком випадків, коли це обумовлено станом здоров`я, що в даному випадку не мало місця. В ході судового розгляду справи судом було частково задоволено клопотання представника КП «МПРС» про витребування доказів у Профспілки. Витребувані судом докази містяться в матеріалах справи та не спростовують доводів позивача [PERSON] та представника Профспілки Війтенко І.В., який також підтримав позовні вимоги [PERSON] . При цьому суд зазначає, що значна частина доказів, на які посилався представник КП «МПРС» стосується питань організації діяльності Профспілки, що не є предметом даного спору. При вирішенні спору по суті суд приймає до уваги лише докази, що безпосередньо стосуються обставин звільнення позивача [PERSON] після його поновлення на роботі за рішенням суду. Щодо доводів сторони позивача [PERSON] про неможливість його звільнення в зв`язку з набуттям статусу викривача суд зазначає наступне. Згідно пояснень третьої особи Департаменту запобігання та виявлення корупції НАЗК [PERSON] звертався 09.01.2020 року, 27.01.2020 року та 30.01.2020 року з повідомленнями про можливі порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» посадовими особами КП «МПРС», в зв`язку з чим набув статусу викривача. Окрім того, за заявою [PERSON] 23.01.2020 року зареєстроване кримінальне провадження № 12020160480000221 та внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 191 КК України. Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 53-4 Закону України «Про запобігання корупції» викривачу, його близьким особам не може бути відмовлено у прийнятті на роботу, їх не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку керівника або роботодавця іншим негативним заходам впливу (переведення, атестація, зміна умов праці, відмова у призначенні на вищу посаду, зменшення заробітної плати тощо) або загрозі таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону. При цьому суд враховує, що на час звільнення [PERSON] керівнику підприємства було достеменно відомо про набуття позивачем статусу викривача в зв`язку з зверненням до НАЗК з відповідними повідомленнями, з матеріалів справи вбачається активна позиція [PERSON] у здійсненні таких дій, після чого позивача було вперше звільнено, в зв`язку з чим суд критично ставиться до доводів сторони відповідача щодо того, що повторне звільнення [PERSON] не пов`язане із його повідомленнями про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень. Суд зазначає, що стороною КП «МПРС» не доведено, що звільнення [PERSON] не пов`язане зі здійсненням ним повідомлень про можливі факти порушення вимог Закону посадовими особами КП «МПРС». Стороною відповідача доводи позивача не спростовані, не надано належних та допустимих доказів щодо того, що кримінальне провадження за зверненням [PERSON] було закінчено, факти, викладені в заяві [PERSON] не підтвердились, тощо. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу директора Казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба" [PERSON] від 06.01.2021 року №3-к "Про звільнення", а також про поновлення [PERSON] на посаді менеджера з якості сектору з якості казенного підприємства "Морська пошуково-рятувальна служба"з 06.01.2021 року, підлягають задоволенню. При цьому суд не погоджується з наданим стороною позивача розрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки стороною позивача для розрахунку використані невірні показники середньомісячної та середньоденної заробітної плати. При визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується відповідними показниками згідно з довідкою КП «МПРС» від 27.05.2021 року №1/34/978/21, відповідно до якої середньоденна заробітна плата [PERSON] , виходячи з виплат за два останні календарні місяці роботи (за відпрацьований час), що передують місяцю звільнення (листопад, грудень 2020 року) складає 995,52 грн. Компенсація вимушеного прогулу розраховується як множення середньоденної заробітної плати на фактичну кількість робочих днів в періоді, який підлягає обрахунку. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 129417,60 грн. (995,52х130). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 908,00 грн., тобто в розмірі мінімальної ставки судового збору за вимогу майнового характеру. З урахуванням задоволення позовних вимог в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" сума належного до сплати судового збору за вказані позовні вимоги підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial