Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 листопада 2006 року [PERSON] 28 листопада 2006 року отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку; щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31 жовтня 2013 року має заборгованість у розмірі 20199,55 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 5506,07 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 10061,93 гривень; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 3193,48 гривень; штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень; штраф (процентна складова) у розмірі 938,07 гривень. В зв'язку з вищевикладеним представник позивача, просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 20199,55 грн. за кредитним договором № б/н від 28.11.2006 року; судові витрати у розмірі 229,40 грн. В судове засідання представник позивача - Колодій Ю.А. не з'явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі також надала письмові пояснення, вказуючи наступне: 1. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а у відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони, та якщо воля сторін виражена за допомогою електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Своїм підписом на Заяві б/н від 28 листопада 2006 року, Відповідач підтвердив, що ознайомлений та згоден із Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), які йому були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, Умови та правила надання банківських послуг викладені на електронному сайті Банку у вільному доступі. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, Відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, шляхом підписання Заяви, та погодився, що разом вони складають кредитно-заставний договір (далі - Договір). Відповідач не оскаржував у встановленому законом порядку Договір або окремі його положення. 2. В даному випадку Банком не видавався споживчий кредит за визначенням, викладеним в п.23 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів", положення якого поширюються лише на цей вид кредиту, а не на інші кредитні пропозиції фінансових установ. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Договір, який був укладений між Банком та [PERSON], регулює відносини з надання карткового кредиту. Картка використовується для оплати за товари, перерахунку коштів на рахунок інших осіб, отримання готівки та інших фінансових операцій. Тобто, сторони не обумовлювали цільове призначення коштів як споживчий кредит, Банк, надаючи Відповідачу платіжну картку та відкриваючи по ній кредит, не обмежив його у виборі можливостей чи операцій на використання коштів, тому Закон України "Про захист прав споживачів" на ці правовідносини не поширюється. 3. Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Відповідно до п. 3.1.3. Правил користування платіжною карткою, які є невід'ємною частиною договору, по закінченні строку дії картки вона продовжується на новий строк якщо не надійшла заява від держателя картки про закриття картрахунку. Таке свідчить про те, що сторони, укладаючи зазначений договір, досягай згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто, момент досягнення домовленості вважається таким, що настав. Таким чином, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії карти. З моменту укладання кредитного договору, ані Відповідач, ані банк до цього часу не заявили про намір його припинити. У свою чергу, Відповідач не надав банку письмової заяви про закриття картрахунку. За таких обставин строк дії картки, у тому числі і строк дії кредитного договору, пролонгувався з кожним роком. Враховуючи, що не одна із сторін не інформувала одна одну про завершення дії договору, договір на час звернення Банку до суду є діючим і тому строк позовної давності звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості Банком не пропущений, порушене право підлягає захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення заборгованості за кредитним договором в межах розміру заявлених вимог. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала на адрес суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує, надала письмові пояснення вказуючи наступне: Так під час дії договору №б/н від 28 листопада 2006 року вона сплатила більшу частину заборгованості за кредитом та вважає що заявлені позовні вимоги позивача не відповідають дійсності однак не погоджуючись з сумою позовних вимог вона не має можливості надати до суду повних відомостей щодо суми погашеної нею в рахунок сплати заборгованості оскільки квитанції підтверджуючи факт оплати заборгованості надруковані на термічному папері та через тривалий час зберігання деякі з них вицвіли та частина квитанцій були загублені. Аналізуючи позовну заяву та додатки до неї зазначає наступне. В позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 20 199,55 грн. яка складається з: 5506,07 грн. - заборгованість за кредитом, 10061,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3193,48 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а також штрафні санкції відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг у розмірі 500 (фіксована частина) та 938,07 (процентна складова). Однак в матеріалах справи відсутні відомості на підставі яких нараховувалась комісія за користування кредитом та під час розгляду справи судом не встановлено правомірність нарахування комісії за користування кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Відповідно до умов укладеного договору № б/н від 28 листопада 2006 року строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Строк дії картки [NUMBER] закінчився в останній день листопада місяця 2008 року. Оскільки зі спливом строку дії платіжною картки вона не зверталась до банку з метою отримання нової картки, в наступний день після закінчення строку дії картки о саме 01 грудня 2008 року позивачу стало відомо про порушене його право та з цього часу почався перебіг позовної давності встановлений ст. 257 ЦК України. Таким чином строк позовної давності сплинув 02 грудня 2011 року проте позивач звернувся до суду за захистом свої інтересів лише в листопаді 2013 року, тобто після спливу строку позовної давності. Лист №2523309164 від 16.11.2009 року та лист №К1С01181 від 25.10.2009 року додатково свідчать про те що відповідачу було відомо про порушене його право. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Відповідно до п. ЗІ Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від ЗО березня 2012 року враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Відповідно до абз. 10 листа вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 № 10-70/0/4-13 у разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до умов кредитного договору № б/н від 28.11.2006 року п.9.12, встановлено строк дії договору, який складає 12 місяців з моменту його підписання та автоматично продовжується на той же строк, якщо жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору. Таким чином, зазначений Договір передбачає продовження його дії, ще на 12 місяців у випадку, якщо жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору. Разом з цим, зазначеними положеннями Договору не передбачено його продовження на невизначену кількість раз, а лише ще на 12 місяців. Тобто при зазначених обставинах строк дії Договору не може перевищувати загалом 24 місяці. Крім того, суд враховує ті обставини, що відповідно до умов Договору строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Строк дії картки закінчився в листопаді 2008 року. Відповідно до п.3.1.3 Договору по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії). Разом з цим, такі дії(передбачені п.3.1.3 Договору) банком виконані не були. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253-255 ЦК (ст. 260 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст. 266 ЦК України). Строк позовної давності за договором споживчого кредиту № б/н від 28.11.2006 року почав обчислюватися, у відповідності до вимог ст. 253 ЦК України, з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Враховуючи викладене, такою календарною датою, відповідно до умов договору, є 29 листопада 2008 року. Таким чином, строк позовної давності встановлений в Умовах надання споживчого кредиту, починається з 29 листопада 2008 року і закінчується 29 листопада 2011 року. Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторін у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2013 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed