Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Позивач звернувся до Михайлівського районного суду з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.02.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 21600.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк". Відповідно до умов укладеного договору, кредитний договір складається з заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів банку». Згідно п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку. За умовами укладеного договору відповідач зобовязався погасити кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. В позовній заяві представник позивача вказує, що свої зобовязання за кредитним договором[PERSON] належним чином не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти на виконання умов договору, а саме погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31 січня 2015 року становить 24576,65 грн. та складається з: 11631,98 грн. - заборгованість за кредитом; 10033,37 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1264,79 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). 1146,51 грн. - штраф (процентна складова). Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість не погасив, позивач змушений звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог позивачем надані суду: -розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.4-6); -копія заяви позичальника (а.с.7); -копія умов та правил надання банківських послуг (а.с.8-13); -копія паспорту та ідентифікаційного номеру відповідача (а.с.14); -підтвердження повноважень особи, що звернулась до суду (а.с.15); -копія довідки з єдиного державного реєстру (а.с.16); -копія банківської ліцензії та свідоцтва про державну реєстрацію (а.с.17); -копія статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.18); -підтвердження сплати судового збору (а.с.1). Представник позивача в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву, що містить клопотання про розгляд справи без участі представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, згідно якої в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Під час розгляду справи представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав сплину строків позовної давності звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості. Посилаючись на положення ст.ст.253, 254, 256-258, 261, 267 ЦК України, просив застосувати до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON], заборгованості у розмірі 24576,65 гривні, наслідки спливу позовної давності та у позові відмовити. Згідно заперечень представника відповідача початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зазначає, що згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобовязаний здійснювати щомісячні платежі у розмірі та в строки, визначені договором. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу. Посилаючись на розрахунок заборгованості, наданий позивачем, зазначає, що право на звернення до суду з позовом про повернення отриманих боржником кредитних коштів та сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору, виникло 1 квітня 2007 року, і таким чином строк, у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив в квітні 2010 року. Згідно пояснень представника позивача, наданих під час розгляду справи, відповідач [PERSON], отримавши кредит у розмірі 21600,00 грн. на підставі договору № б/н від 14.02.2007 року, зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно п.5.4. Умов та правил надання банківських послуг, термін погашення кредиту - щомісячно за минулий місяць, а також згідно заяви від 14.02.2007 року - порядок погашення по кредиту щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості по кредиту. Згідно розрахунку заборгованості, прострочена заборгованість виникла 30.11.2012 року, стовпчик «сальдо простроченої заборгованості». Відповідно до виписки по рахунку останні погашення були здійснені відповідачем 05.11.2012 року у сумі 200,00 грн. та 08.01.2013 року у сумі 206,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання свого боргу або іншого обов'язку. На підставі викладеного зазначала, що ні з 30.11.2012 року, ні з 05.11.2012 року, ні з 08.01.2013 року трирічний термін позовної давності до дати звернення до суду не сплинув. Згідно пояснень представника позивача, виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує його волю до настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 8 років, протягом яких позичальник не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, погоджувався з розміром процентних, про що свідчить факт користування кредитними коштами та погашення, які він здійснював. На підтвердження часткового виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості представником позивача надана: -виписка по рахунку на імя [PERSON] станом на 08.09.2015 року. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та потребу їх задоволення виходячи з наступного: -у відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. -у відповідності до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. -у відповідності до ч.1, ч.2, ч.8 ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи у відповідності до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). -у відповідності до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. -у відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; -у відповідності до ч.1, ч.2 ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом; -у відповідності до ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1). Захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, 3). інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства; -у відповідності до положень ст.16 ЦК України, кожній особі надається право звернутися до суду за захистом свого особистого порушеного немайнового або майнового права та інтересу. На підставі ч.3 цієї ж статті суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу, тобто у разі відсутності порушеного права; -у відповідності до ч.3 ст.27 ЦПК України, особи які беруть учать у справі зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки; -у відповідності до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. -у відповідності до ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. -у відповідності до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; -у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; -у відповідності до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; -у відповідності до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; -судом встановлено, що 14.02.2007 року на підставідоговору, укладеного між ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON], відповідачеві надано кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами кредитного договору відповідач зобовязався погасити кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, за перевитрати платіжного ліміту, комісії та інші витрати; -згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку позичальник має виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту (п.6.7 Умов та правил надання банківських послуг); -відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. -Крім того, судом встановлено порушення відповідачем умов договору в частині погашення боргу та інших платежів, в звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 31 січня 2015 року становить 24576,65 грн.; -відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; -статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; -відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; -відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання; -статтею 629 ЦК України передбачена обовязковість договору для виконання сторонами; -згідно ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином; -пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк; -відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; -відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; -відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу; -згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; -за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України); -оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається\~ з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що згідно кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань, що відповідає правовій позиції ВСУ, викладеної у постанові від 19 листопада 2014 року по справі № 6-160цс14, що є обовязковим для всіх судів України (ч.1 ст.360-7 ЦПК України); -згідно ч.1 ст.261 ЦК України , перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; -враховуючи вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання умов договору, а саме погашення заборгованості 05.11.2012 року у сумі 200,00 грн. та 08.01.2013 року у сумі 206,00 грн., відповідно до ч.3 ст.264,перебіг позовної давності після переривання починається заново, в звязку з чим клопотання щодо застосування наслідків спливу позовної давності є безпідставним. За результатами дослідження наданих доказів, доводів щодо обґрунтованості позиції позивача, так як умовам кредитного договору передбачена відповідальність в разі неналежного виконання взятих на себе зобовязань, враховуючи позицію відповідача, суд доходить висновку про доведеність позовних вимог в повному обсязі та потребу їх задоволення. \~ Питання стосовно судових витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved