Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач ПАТ "Фінбанк", звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на користь ПАТ "Фінбанк" заборгованість за кредитним договором № 15-100/02/13 від 12 березня 2013 року у розмірі 3 764 019,29 грн., судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 654,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачем порушено умови зазначеного договору в частині поверненні грошових коштів, сплати процентів за користування кредитом, пені, що є предметом позовних вимог. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак, надав суду заяву, де підтримує позов в повному обсязі та просить суд розглянути справу у його відсутність в заочному провадженні. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток на адресу, вказану в позовній заяві, причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надавав. На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Згідно положень ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 12 березня 2013 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 15-100/02/13 та додаткова угода №1 за умовами яких, відповідачу було надано грошові кошти у розмірі 2 379 500,00 гривень до 22.12.2014 року зі сплатою 27 % річних (а.с.6-11,12). В статті 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Тому, відповідно до вимог ст.ст. 1048, 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктами 17, 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. У зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] умов договору, позивачем надані розрахунки по заборгованості за договором (а.с. 16), станом на 19.03.2015 року, за якими сума заборгованості з боку відповідача становить 3 764 019 гривень 29 копійок, з яких - прострочена заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції - 2583287,52 грн., - прострочена заборгованість за відсотками - 819260,65 грн., - пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 351105,65 грн., - плата за порушення грошового зобов'язання (3% річних) - 10365,49 грн. Під час розгляду судової справи, відповідач не заперечував проти наданих позивачем розрахунків на підтвердження позовних вимог, інших доказів, які мали спростувати наведені позивачем розрахунки відповідачем не надано. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства "Фінбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме стягненню з відповідача суми простроченої заборгованості по кредиту в розмірі - 3 764 019 гривень 29 копійок. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved