Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся в суду з позовом до вказаних вище відповідачів в якому просив стягнути солідарно з [PERSON] та з ПАТ «ПриватБанк» в особі Рівненського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 8100, 58 грн. відшкодування матеріальної шкоди. Стягнути солідарно з [PERSON] та з ПАТ «ПриватБанк» в особі Рівненського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 6300 грн. упущеної вигоди . Стягнути солідарно з [PERSON] та з ПАТ «ПриватБанк» в особі Рівненського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] 5 000 грн. відшкодування моральної шкоди. Стягнути солідарно з [PERSON] та з ПАТ «ПриватБанк» в особі Рівненського відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.. За клопотанням позивача ухвалою суду залучено ТзДВ "Страхова компанія "Кредо" в якості співвідповідача по справі. (а.с.52, 55) Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просить його задовольнити. Також суду було надано письмову промову представника позивача. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Вважає, що [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, останній не зобов»язаний нести відповідальність за завдану шкоду, посилається на те, що [PERSON] перебуває з Відповідачем 2 у трудових відносинах, тому відповідальність покладається на вказаного відповідача, тобто на власника транспортного засобу. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу застрахована в страховій компанії. Крім того, Позивач не повідомляв відповідачів про огляд пошкодженого транспортного засобу за його участю для визначення вартості пошкодженого майна та відновлювальних робіт. Вважає, що позивач не надав суду належних доказів суду які підтверджували б кожну позовну вимогу. Просить суд відмовити в позові до нього за безпідставністю позовних вимог. Представник відповідача ПАТ «ПриватБанк» заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач порушив вимоги Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і здійснив оцінку пошкодженого транспортного засобу без повідомлення і огляду страховим комісаром та без повідомлення і огляду транспортного засобу особами, причетними до дорожньо-транспоритної пригоди, у тому числі представником відповідача 2. Позивач не надав суду належних доказів, що транспортний засіб не мав інших пошкоджень, не пов»язаних із даною пригодою. Заперечував і вимоги щодо відшкодування упущеної вигоди, виходячи з того, що наданий суду страховий поліс в розділі особливі умови використання транспортного засобу як таксі/маршрутне таксі зазначено "ні". Пошкоджений транспортний засіб не страхувався як маршрутне таксі і відповідно не міг експлуатуватися як маршрутне таксі. Заперечував і вимоги щодо стягнення моральної шкоди, оскільки на його думку жодних душевних страждань Відповідач 2 не наносив, не завдавав моральних страждань. Заперечував відповідач 2 також і стягнення витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати не доведені належними доказами, та крім того, угода про надання правової допомоги укладалася з іншою особою, яка не представляла інтереси позивача. Представник Співвідповідача ТВД «Страхова компанія «Кредо» заперечив проти задоволення позовних вимог, просив у позові відмовити. Посилається на те, що позивач у порушення вимог Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду у встановлений Законом строк, не зберігав пошкоджене майно (транспортний засіб) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, не забезпечив можливість провести огляд пошкодженого майна та здійснити оцінку пошкодженого майна, експертом призначеним страховиком, протягом року, не подавав заяву про страхове відшкодування Заперечив проти решти вимог як безпідставних. Представник залученої судом Третьої особи «Страхове товариство з додатковою відповідальністю» "Гарантія" в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши сторін в судовому засіданні дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що в позові необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 лютого 2013 року, [PERSON], керуючи а/м «Фольскваген Кадді» д. р.н. [NUMBER], який належить на праві власності ПАТ КБ "ПриватБанк", перед зміною напрямку руху не переконався, що це було безпечно та допустив зіткнення з автобусом «Мерседес Бенц 612Д», д.р.н. [NUMBER], яким керував водій [PERSON], який стояв праворуч. [PERSON] своїми діями порушив п.10.1 Правил дорожнього руху, та скоїв правопорушення передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON]В.(відповідач 1 в справі), що стверджується постановою Рівненського міського суду від 19 квітня 2013 року. (а.с. 9-11) Відповідно до Полісу № АВ/8281704 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПАТ КБ "ПриватБанк" застрахував свій автомобіль «Фольскваген Кадді"»в ТзДВ "Страхова компанія "Кредо". Страховий поліс № АВ/8281704 виданий ТзДВ "Страхова компанія "Кредо"29.11.2012 р. був чинний на момент настання дорожньо - транспортної пригоди. Відповідно до ч.1ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 1 липня 2004 року ( далі - Закон №1961-IV) визначає, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнового інтересу страхувальника. Судом встановлено, що транспортний засіб, що належить [PERSON] автобус пасажирський Мерседес Бенц 612Д, д.р.н. [NUMBER], яким керував водій [PERSON] відповідно до Полісу № АЕ/2193984 обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був застрахований СТзДВ "Гарантія". Страховий поліс № АЕ/2193984 виданий СТзДВ "Гарантія" 06.01.2013 р. був чинний на момент настання дорожньо-транспортної пригоди. (а.с.12,47) Ухвалою суду до участі у справи було залучено Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Гарантія" в якості третьої особи. Відповідно до п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 вказаного вище Закону в разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - Моторному (транспортному) страховому бюро України (далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Суду не було надано належних доказів, що Позивач повідомляв СТзДВ "Гарантія" про настання дорожньо-транспортної пригоди та викликав представника страховика для огляду транспортного засобу після скоєння дорожньо-транспортної пригоди з метою здійснення оцінки пошкодженого майна. Відповідно до п.33.1.1 ст.33-1 Закону, страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов»язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика, про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Суд відхиляє як належний доказ наданий представником позивача - лист датований 27.09.2013 р., як звернення Позивача до ТзДВ "Страхова компанія "Кредо". До листа надавалася поштова квитанція про відправку листа та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Недостовірність поштової квитанції та рекомендованого повідомлення полягає в тому, що 14 значний номер поштової квитанції повинен відповідати номеру рекомендованого повідомлення, відповідно до Порядку пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 12.05.2006 р. № 211. Так, в поштовій квитанції вказаний номер 330 270 47 57210, а в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення вказаний інший номер, р 57228. Єдиним підтвердженням, того що Позивач направляв на адресу Відповідача вимогу про відшкодування мало бути рекомендоване повідомлення з описом. Такого документу позивач не надав. Інших доказів щодо належного повідомлення ТзДВ "Страхова компанія "Кредо" про настання страхового випадку та необхідність огляду транспортного засобу після настання дорожньо-транспортної пригоди з метою здійснення оцінки пошкодженого майна позивачем не надано. Нормою ст.33.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що стахувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування, зобов'язані сприяти страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, діючим законодавством (с.33 Закону) визначений певний порядок дій осіб у разі настання дорожньо-транспортної пригоди: 1.»Невідкладно, але не пізніше 3-х робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодження майна, контактний телефон та свою адресу». Дорожньо-транспортна пригода трапилась 23.02.2013р.. Як встановлено, повідомлень від позивача до відповідача не надходило. 2.»Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (траспортний засіб) у такому стані, в якому воно знаходилося післядорожньо-транспортної пригоди, до тих пір поки його не огляне призначений страховиком представник, а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів)». Представником позивача не надано доказів того, що позивач звертався до СТзДВ «Гарантія» з повідомленням про страховий випадок. Не надано також доказів того, що СТзДВ «Гарантія» направляло свого представника (працівник, аварійний комісар або експерт) для огляду пошкодженого транспортного засобу. Позивачем також не було надано суду експертне заключення щодо оцінки пошкодженого майна, яке повинно бути проведено призначеним страховиком - СТзДВ «Гарантія» або ТзДВ "Страхова компанія "Кредо" експертом. Статтею 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Законом визначено, що відшкодовується саме оцінена шкода представником страховика. Натомість, як вбачається з наданих документів, позивач здійснив ремонт пошкодженого транспортного засобу самостійно та надав суду лише рахунок-фактуру № 532 від 08.11.2013 р. та акт виконаних робіт № 532 від 15.11.2013 р., як доказ вартості матеріальної шкоди, що на думку суду є порушенням вимог абз.2 п.33.3 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не відповідає вимогам щодо проведення авто-товарознавчої експертизи, відповідно до положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092. Водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна звільняються від обовязку збереження пошкодженого майна (траспортних засобів) у такому стані , в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках , передбачених ст.41 цього Закону, -МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Представником позивача не доведено документально з яких причин позивач не мав змоги виконати дії щодо сприянню страховику в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а також у збереженні пошкодженого транспортного засобу у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди. Суд вважає, що стороною позивача не надано належних, допустимих і достовірних доказів про локалізацію, характер та механізм пошкоджень, які отримав в результаті ДТП автомобіль позивача, що робить неможливим об»єктивне визначення розміру матеріальної шкоди, якої зазнав позивач. Нормою ст.37 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, де зокрема зазначено, що невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування , своїх обов»язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, а також неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування Отже, суд вважає, що позивачем [PERSON] не дотримано порядку оцінки шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної його майну, розмір матеріальної шкоди, порядок її визначення та проведення незалежної оцінки пошкодженого майна (транспортного засобу) належним чином, тому відповідно у суду, не має законних підстав для стягнення з співвідповідача страхового відшкодування. Суд оцінює критично і вимоги [PERSON] щодо відшкодування на його користь упущеної вигоди у підприємницькій діяльності . Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Законом визначено, що страховик відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну, про будь яке відшкодування упущеної вигоди даним Законом не передбачено. З наданих позивачем документів, слідує що він надавав послуги з перевезення громадян без належного страхового полісу. Зокрема, в страховому полісі № АЕ/2193984 Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія», в розділі особливі умови використання зебезпеченного ТЗ (транспортного засобу) використання як таксі/маршрутне таксі зазначено «ні». Тому, із наданого документа слідує, що названий позивачем транспортний засіб не страхувався як марштутне таксі, та не міг експлуатуватися як марштутне таксі без відповідного страхового полісу. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування упущеної вигоди у підприємницькій діяльності, при порушенні умов страхування цивільно-правової відповідальноісті власників транспортних засобів перед третіми особами при наданні послуг з перевезення громадян в порушення діючого законодавства не передбачені чиним законодавством . Доказів котрі б стверджували факт заподіяння матеріальної шкоди у вигляді упущеної вигоди суду не надано.. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України та ст.26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушенняїї прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Судом встановлено, що в наслідок дорожньо - транспортної пригоди, транспортний засіб, що належить [PERSON] був пошкоджений. Разом із тим, в чому саме полягають душевні страждання позивача, та якими доказами це стверджується, останнім суду не надано. Суд оцінює критично вимоги відшкодування моральної шкоди з посиланням на вимушене не використання транспортного засобу при наданні послуг з перевезення, оскільки відповідно до п.21.1 ст.21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до страхового полісу№ АЕ/2193984 виданого СТзДВ "Гарантія" 06.01.2013 р. не передбачено страхування даного транспортного засобу як маршутне таксі. Суд також не може задовольнити вимогу позивача про відшкодування витрат на правову допомогу. Згідно зі ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах об»єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач посилається на витрати понесені при розгляді адміністративної справи та стягнення збитків внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Представником позивача по справі є [PERSON], у той час як суду наданий Акт виконаних робіт на комплексне представництво інтересів Позивача, виданий на ім.»я адвоката [PERSON]. Із якого слідує, що остання згідно опису робіт здійснила комплексне представництво інтересів клієнта у цій цивільній справі за 3000 грн.00 коп.. (а.с.17) Однак документом, якій підтверджує оплату є прибутковий касовий ордер або квитанція банку про оплату на банківський рахунок юриста, або банківське платіжне доручення . Наведений вище Акт виконаних робіт від 10.12.2013р. не є належним документом, а отже не відповідає вимогам правил бухгалтерського обліку . Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні представник позивача не довів ті обставини на які посилався в судовому засіданні, не надав суду належних та допустимих доказів на ствердження своїх позовних вимог. Сплачений позивачем судовий збір підлягає віднесенню за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed