Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пов'язаного з затримкою трудової книжки, відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що 11.04.1989 року її прийнято на посаду техніка в бригаду № 5, наказ № 16 від 11.04.1989 року в КП "Тульчинське МБТІ" м. Тульчин Вінницька область. 01.10.2004 року присвоєна кваліфікація інженера 2-ої категорії, наказ № 40 від 01.10.2004 року. 16.05.2013 року [PERSON] звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. Під час звільнення з посади [PERSON] не повернуто трудову книжку та не надано на руки наказ на звільнення. [PERSON] неодноразово зверталась до керівника підприємства з приводу видачі її трудової книжки, але з невідомих для неї причин її було відмовлено в поверненні трудової книжки. Так, 23.05.2013 року [PERSON] подано заяву на ім'я начальника КП "Тульчинське МБТІ" [PERSON]. з проханням видати трудову книжку, заяву зареєстровано за вхідним номером № 2676 від 23.05.2013 року. На заяву відповіді [PERSON] не одержала, а тому звернулась із скаргою на дії [PERSON] до прокуратури Тульчинського району Вінницької області. 01.06.2013 року [PERSON] одержала повідомлення за підписом Прокурора Тульчинського району Бондар А.В., що її скарга направлена за належністю до Територіальної державної інспекції з питань праці у Вінницькій області, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 2. 05.07.2013 року [PERSON] одержала повідомлення В.О. начальника інспекції Територіальної Державної інспекції з питань праці у Вінницькій області, в якому її повідомлено, що в зв'язку з надходженням головного державного інспектора праці Короленка О.Д., який здійснює перевірки в Тульчинському районі, у щорічній відпустці не вдалося провести перевірку її звернення у місячний строк, а тому термін розгляду скарги продовжено на 15 днів. 19.07.2013 року вона одержала відповідь за підписом Першого заступника начальника інспекції Гончарука А.М. про результати розгляду її скарги. В повідомленні вказано що перевіркою підтверджено факт не надання її у день звільнення належно оформленої трудової книжки, проте керівництвом бюро наданий акт про її відмову в отриманні в день звільнення відповідного документа. Також адміністрацією МБТІ надано копії листів надісланих її 17.05.2013 року та 12.06.2013 року з проханням з'явитись в МБТІ для отримання трудової книжки. За повідомленням МБТІ до цього часу [PERSON] за трудовою книжкою не зверталась та згоди на її пересилку не давала. За результатами, на усунення виявлених порушень закону начальнику МБТІ [PERSON] внесений припис та зобов'язано реалізувати її право на отримання трудової книжки. Жодних повідомлень від керівництва МБТІ [PERSON] чи будь кого із працівників цього підприємства, щодо отримання трудової книжки вона не отримувала. Трудову книжку [PERSON] було надіслано цінним листом лише 22 листопада 2013 року. 25.09.2013 року [PERSON] звернулась з заявою про надання її довідки про її заробітну плату за останні шість місяців роботи, але знову ніякого результату не одержала. Керівництво підприємства взагалі не звертає уваги на її законні вимоги чим порушує її права та інтереси. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Частиною 4 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, на відповідача законодавцем покладена однорідна відповідальність як за затримку розрахунку при звільненні, так і за затримку видачі трудової книжки. Виходячи із середнього заробітку-2801.29 грн. за останні два місяці, що передували звільненню, заробітна за один день становить 140.06 коп.. Таким чином, період затримки видачі трудової книжки складає: травень -11 днів, червень - 20 днів, липень - 23 дні, серпень - 21 день, вересень - 21 день, жовтень - 23 дні, листопад - 15 днів всього період затримки видачі трудової книжки становить 134 робочих дні, тобто 134х140.06=18 768.04 грн. У відповідності до ст. 237 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто, обов'язок про відшкодування моральної шкоди виникає тільки за умови, якщо вона стала наслідком порушення законних прав працівника. Відповідач був зобов'язаний при звільненні з роботи видати [PERSON] належно оформлену трудову книжку, а вона, як працівник мала законне право на її отримання при звільненні. В зв`язку з цим [PERSON], просить суд стягнути з КП "Тульчинське МБТІ" на її користь компенсацію за затримку видачі трудової книжки в розмірі 18 768,04 грн. та моральну шкоду в сумі 10 000 гривень, а також стягнути судові витрати. Позивачка [PERSON], в судовому засіданні позовну заяву підтримує в повному обсязі просить її задовольнити. Представник відповідача КП "Тульчинське МБТІ" Спірідонов В.В. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Стверджував, що позивачка сама відмовлялася отримати трудову книжку, про що було складено відповідний акт. В подальшому, в судові засідання не з'являвся, хоча був неодноразово повідомлений про час і місце розгляду справи, а тому суд на підставі ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Свідок [PERSON] в судову засіданні дала покази, що нею було складено акт про відмову [PERSON] в отриманні трудової книжки. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні дали покази, що підписали акт про те, що [PERSON] відмовилася отримати трудову книжку, про що їм сказала [PERSON]. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Частиною 4 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Як було встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] була звільнена з займаної посади відповідачем 16.05.2013 року за власним бажанням на підставі ст.38 КзпП України. Однак, трудова книжка, незважаючи на її неодноразові звернення, їй була видана на руки лише 22.11.2013 року. Вказаний факт підтверджується поясненнями самої позивачки, копіями її заяви про видачу трудової книжки, листом першого заступника начальника Територіальної державної інспекції праці у Вінницькій області від 19.07.2013 року, згідно якого начальнику КП "Тульчинське МБТІ" було внесено припис про усунення вказаного порушення. Суд відноситься критично та не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачка відмовлялася отримати трудову книжку та надану ним суду копію відповідного акту від 16.05.2013 року про відмову [PERSON] в отриманні трудової книжки, так як позивачка в судовому засіданні виразила сумніви, що він підписувався працівниками КП "Тульчинське МБТІ", а саме інспектором з кадрів [PERSON]. Для вирішення належності вказаний підписів судом було призначено почеркознавчо-технічну експертизу. Однак представником відповідача, незважаючи на неодноразові вимоги суду, не було надано експерту оригінал акту від 16.05.2013 року №1 "Про відмову [PERSON] від отримання трудової книжки", внаслідок чого ухвала суду про призначення почеркознавчо-технічної експертизи залишилася не виконаною. Відповідно до вимог ч.1 ст.146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки підлягають до задоволення. Період затримки видачі трудової книжки складає: травень -11 днів, червень - 20 днів, липень - 23 дні, серпень - 21 день, вересень - 21 день, жовтень - 23 дні, листопад - 15 днів, а всього період затримки видачі трудової книжки становить 134 робочих дні, тобто 134 х140.06грн. =18 768.04 грн. Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок затримки у видачі трудової книжки [PERSON], перенесла моральні страждання, вимушена була звертатися до суду, була позбавлена тривалий час можливості влаштуватися на роботу, тощо. На підставі наведеного, суд вважає за потрібне частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] в цій частині та стягнути з відповідача на її користь 1000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Суд вважає, що позивачкою слід поновити строк звернення до суду передбачений ст.233 КЗпП України так як вона, на думку суду, пропустила його з поважних причин, через незнання чинного законодавства, звернувшись спочатку за захистом своїх прав до прокуратури Тульчинського району. Також підлягають стягненню з відповідача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного

Outcome: partial