Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-29 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В підтвердження позовних вимог вказала, що 01.03.2011 року між Фермерським господарством "Анона" та [PERSON] був укладений договір оренди належної їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ №053408 від 20.03.2001 року, земельної ділянки, розташованої на території Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області, площею 3,704 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 3224086400:04:011:0018. Вказаний договір зареєстрований управлінням Держкомзему у Сквирському районі Київської області 06.04.2011 року за №322008644000340. Строк дії договору складає 10 років. Листом від 18.05.2016 року позивач повідомила відповідача про свій намір самостійно обробляти землю з 2017 року, а також просила розірвати договір оренди землі від 01.03.2011 року за взаємною згодою сторін. Договір оренди землі від 01.03.2011 року було укладено з порушенням вимог ст.15 Закону України «Про оренду землі», якою передбачено істотні умови договору оренди. Так, оспорюваний договір оренди землі не містить інформації про умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, до договору оренди не долучено плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду та акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), які є невідємною частиною договору оренди землі, що унеможливлює ідентифікацію земельної ділянки. З урахуванням наведеного, позивач просила визнати недійсним договір оренди землі, укладений 01.03.2011 року між [PERSON] та Фермерським господарством "Анона", скасувати державну реєстрацію договору оренди землі, стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 552,10 грн. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на наведені вище обставини. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Фермерське господарство "Анона" належно виконує умови договору оренди землі від 01.03.2011 року, відсутні порушення прав позивача за спірним договором оренди землі. Третя особа в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши письмові докази, надані ними в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 01.03.2011 року між Фермерським господарством "Анона" та [PERSON] був укладений договір оренди належної їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-КВ №053408 від 20.03.2001 року, земельної ділянки, розташованої на території Рудянської сільської ради Сквирського району Київської області, площею 3,704 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - 3224086400:04:011:0018. Вказаний договір зареєстрований управлінням Держкомзему у Сквирському районі Київської області 06.04.2011 року за №322008644000340. Строк дії договору складає 10 років. Листом від 18.05.2016 року позивач повідомила відповідача про свій намір самостійно обробляти землю з 2017 року, а також просила розірвати договір оренди землі від 01.03.2011 року за взаємною згодою сторін. Договір оренди землі від 01.03.2011 року не містить інформації про умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За змістом ст.3 Закону України «Про оренду землі» обєктом оренди може бути земельна ділянка, що перебуває у власності громадянина, юридичної особи, комунальній або державній власності. Згідно ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст.124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Згідно з положеннями ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі. За змістом ст.125 ЗК України\~право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частині першій статті 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~ частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір. Згідно ст.15 Закону України «Про оренду землі» в редакції, чинній на дату укладення договору оренди землі, істотними умовами договору оренди землі є: строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України. Разом з тим судом установлено, що Фермерське господарство "Анона" належно виконує умови договору оренди земельної ділянки від 01.03.2011 року, а відсутність в оскаржуваному договорі оренди землі від 01.03.2011 року однієї із істотних умов, передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі», зокрема інформації про умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, не є безумовною підставою для визнання зазначеного правочину недійсним у розумінні ст.ст.203, 215 ЦК України, оскільки не порушує законні права позивача за спірним договором. Враховуючи, що позивач не довела позовні вимоги в межах заявлених нею вимог, і до початку розгляду судом справи по суті не змінила предмет або підставу позову, суд не може задовольнити позов в межах заявлених позивачем вимог і зазначає, що доведення позову є обовязком позивача, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України. Згідно ст.88 ЦПК України суд вважає стягнути з позивача на користь держави судовий збір у сумі 1101,50 грн., відповідно до розміру позовних вимог.

Outcome: approved