Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивачів та відповідача. 1. 17.01.2019 року позивачі звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. 24.01.2019 року позивачами подано уточнюючу позовну заяву та зменшено вимоги - виключено вимогу про зняття особи з реєстрації за місцем проживання. 2. Позов обґрунтований тим, що позивачі є власником квартири [ADDRESS]. На даний час відповідач по справі зареєстрований в даній квартирі, проте не проживає в ній з дня його прописки і фактично по теперішній час. 3. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подала. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 4. Позивачі в судове засідання не з'явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі, надали згоду на ухвалення судом заочного рішення /а.с.34,35/. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Оскільки відповідач, з огляду на положення ст.128 ЦПК України, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи /а.с.29,31/, проте в судове засідання не з'явився без поважних причин, а позивачі не заперечували проти проведення заочного розгляду справи, судом було ухвалено заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. 6. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 7. Позивачам на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.08.2010 року /а.с.10,11/. 8. Відповідач по справі зареєстрований за вище вказаною адресою, що підтверджується довідкою №4714 від 14.12.2018 року /а.с.17/. 9. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №296 від 20.12.2018 року, відповідач по справі не проживає в належній позивачам квартирі на протязі двох років /а.с.9/. V. Оцінка суду. А. Загальні принципи. 11. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 12. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1. Чи здійснювалось втручання «згідно з законом»?. 13. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, в даному випадку втручання у право відповідача здійснюється згідно з законом. 2. Чи відповідало втручання цілям передбаченим в п.2 ст.8 Конвенції? 14. Позивач, обґрунтовуючи позовну заяву, вказав, що вимоги мотивовані усуненням перешкод у реалізації ним права користування та розпоряджання належного йому нерухомим майном, тобто - метою втручання останнього є захист інтересів власника, що підпадає під виняток передбачений п.2 ст.8 Конвенції. 3. Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним)?. 15. Аналізуючи баланс інтересів між власником майна та відповідачем по справі, суд враховує, що позивачеві належить спірна квартира на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у квартирі, що є об'єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об'єктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 16. Відповідач по справі є сином позивачів, а його вселення до будинку мало місце як члена його сім'ї. Відповідач, згідно наданих в розпорядження суду доказів, фактично проживає за іншою адресою, а відтак позбавлення його права користування спірним будинком не становитиме надмірного тягаря./а.с.9/. 17. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірному домоволодінні. Згідно наданих в розпорядження суду доказів, [PERSON] не проживає в належному позивачеві будинку більше 2 років. Надані позивачами докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням. Разом з тим, відповідачем, всупереч процесуального обов'язку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо її фактичного проживання в спірній квартирі, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даній квартирі в розпорядження суду не надано. 18. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належній позивачеві квартирі, об'єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання за [PERSON] втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників спірного житла - позивачів по справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Судом встановлено, що позивачами при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 к. /а.с.1/, але, в своїй позовній заяві вказали, що не бажають стягувати його на свою користь з відповідача /а.с.34,35/.

Outcome: approved