Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця", звернулося з позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення сесії Ропчанської сільської ради та визнання недійсним державного акта на землю, виданого на підставі оскаржуваного рішення, посилаючись на те, в ході здійснення інвентаризації земель, залізниці стало відомо що рішенням сесії Ропчанської сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області від 31.03.1994 року відповідачу [PERSON] була надано безоплатно в приватну власність земельну ділянку площею 0,60 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, яка накладається на земельну ділянку залізниці загальною площею 0,001 га., оскільки ширина смуги відведення на ділянці з 14 км +634м. до 14 км.+647м. перегону з правої сторони по ходу км становить 19 м. від осі колії, а ділянка відповідача [PERSON] починається в точці 1 - на відстані 18 м. від осі колії і в точці 2 - 19 м. від осі колії. Зазначаючи про те, що залізниця як суміжний землекористувач, проект відведення земельної ділянки, акт встановлення і узгодження меж землекористування [PERSON] не погоджувала і згоди на вилучення земельної ділянки не надавала, позивач просив визнати незаконним і скасувати рішення сесії Ропчанської сільської ради від 31.03.1994 року При цьому позивач зазначає, що право користування залізницею вказаною землею підтверджується "Планом границ полоси отвода", який було розроблено у 1959 році, Будівельними нормами і правилами в т.ч. СНіП 11-39-76 і СН 468-74. Крім цього, посилаючись на зазначені обставини і норми діючого законодавства, позивач просив також, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 330807 від 06.08.2007 року, кадастровий номер 7324588000:01:001:0143, який виданий [PERSON] на підставі оскаржуваного рішення сільської ради. Представник позивача, в суді підтримав свої позовні вимоги, посилаючись на викладені обставини, додатково пояснивши, що фактичне накладення відсутнє але є накладення по каталогу координат. Представник відповідач по справі, Ропчанської сільської ради, Сторожинецького району, в суді позовні вимоги позивача не визнав посилаючись на те, що згідно акту обстеження фактичного розташування земельних ділянок ДТГО "Львівська залізниця" на території сільської ради с.Ропча, Сторожинецького району від 18 лютого 2015 року будь-яких порушень землекористування не встановлено, а тому просив відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на незаконність вимог позивача через відсутність будь-яких належних документів які б підтверджували порушення ним права користування землею. Треті особи - відділ Держземагентства та інститут землеустрою, в судове засідання свого представника не направили та звернулись до суду із письмовими клопотаннями про розгляд справи без їх участі, внаслідок чого суд ухвалив про здійснення розгляду справи без участі третіх осіб по справі. Розглянувши справу та встановивши фактичні обставини справи і відповідні правовідносини, суд знаходить що позов задоволенню не підлягає внаслідок недоказаності позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що в межах с. Ропча, Сторожинецького району, Чернівецької області під об'єктами залізничного транспорту знаходиться земельна ділянка загальною площею 19,7 га. Вказана обставина не заперечувалась сторонами і підтверджується довідкою позивача від 13.11.2014 року (а.с.24), а тому у відповідності до положень ст.61 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Судом також встановлено і сторонами також не заперечувалося, право позивача на вказану земельну ділянку, яке до того ж в суді підтверджено Планом меж смуги відводу лінії "Адинката-Берегомет" Львівської з.д. за 1959 рік (а.с.29-30), а також п. 54 та п. 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджених ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року, Правилами технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Мінтрансу від 20 грудня 1996 р. № 411, Інструкцією про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 р., Нормами відведення земель для залізниці 468 -74, затверджених постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року № 247, № 247, які були чинними на час передачі земельної ділянки у власність відповідача, постановами Верховної Ради України від 18 грудня 1990 року "Про порядок введення в дію Земельного кодексу України" та "Про земельну реформу" із врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005, постановою Верховної Ради України від 12.09.1991 року "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР", статтею 68 ЗК України та статтею 11 Закону України "Про транспорт". Крім цього судом встановлено, що на підставі оспорюваного позивачем рішення, сесії Ропчанської сільської ради від 31.03.1994 року (а.с.16) відповідачу [PERSON] було безоплатно передано в приватну власність 0,60 га. землі, в т.ч. 0,21 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,39 га для ведення власного підсобного господарства, а 06.08.2007 року йому, на підставі вказаного рішення було виготовлено і видано Державний акт серії ЯЕ № 330807 на право власності на земельну ділянку площею 0,3871 га. для ведення особистого селянського господарства (а.с.49). В позовній заяві стверджується, що площа перетину земельної ділянки відповідача в смузі відведення залізниці становить 0,001 га. Пояснюючи свої позовні вимоги, представник позивача, зазначив, що зазначена площа перетину площею 0,001 га. вказана помилково, а правильною площу перетину слід вважати площу яка вказана в поконтурній відомості, але накладення є не по факту, а по каталогу координат. Згідно вказаної поконтурної відомості (а.с.18), виявлено, що площа накладення складає 0,0007 га., однак у відповідності до зведеного інвентаризаційного плану земельної ділянки (а.с.17) судом встановлено, що площа накладення земельної ділянки [PERSON] на землю залізниці, позначена номером 144 і складає 0,0010 га. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з цього правила, очевидним є те, що така невідповідність інформації в різних документах представлених суду позивачем, не дає можливості визначити площу накладення, а відповідно площу земельної ділянки яка належить позивачу і яка перебуває у власності відповідача [PERSON], що і є предметом доказування по цій цивільній справі. Крім цього, як вбачається із Плану меж смуги відводу лінії "Адинката-Берегомет" Львівської залізниці (а.с.25), в районі розташування земельної ділянки відповідача, смуга відведення складає 15 м., що взагалі виключає будь-яке накладення земельних ділянок, а відповідно виключає і порушення прав позивача. Жодних підтверджень того, що смуга відведення складає іншу відстань, позивачем суду не представлено. Про іншу двадцятиметрову ширину смуги відведення ідеться в акті від 18.02.2015 року (а.с.48), який складався під час розгляду цивільної справи в суді за ініціативою відповідача - Ропчанської сільської ради, комісією із представників сільської ради, залізниці та організації, яка здійснює інвентаризацію земель залізниці. Згідно вказаного акта, площа перекриття складає 0,0002 га., але ширина смуги відведення залізниці і фактична відстань від осі колії до межі земельної ділянки [PERSON] співпадає і складає 20 метрів, що свідчить про відсутність фактичного накладення. Вказане, на думку суду свідчить про правомірність оскаржуваного рішення Ропчанської сільської ради. Заявляючи про відсутність фактичного накладення, яке можна було б визначити візуально, а тільки за допомогою каталогу координат, жодна із сторін не заявила клопотання про призначення відповідної земельної експертизи, хоча суд і роз'яснював наслідки не вчинення подібних процесуальних дій, а відповідно, позовні вимоги належними і допустимими доказами не доведені. На підставі ст. ст. 67, 68, 80, 83, 84, 116, 126, 152, 155, 158 ЗК України, ст.11 Закону України "Про транспорт" ст.6 Закону України "Про залізничний транспорт" ст.19 Конституції України та

Outcome: dismissed