Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації шляхом визнання відповідачем недостовірною та спростування інформації, опублікованої в газеті "Чигиринські вісті" № 39 від 01.10.2016 року під назвою "Жителі Чигиринщини просять ліквідувати "побутовий сепаратизм" "Народної ради", зобов"язавши окремо вибачитися перед громадською організацією на сторінці газети та відшкодувати завдану моральну шкоду в розмірі 1грн. В обґрунтування позову зазначають, що наведені в оскаржуваній статті аргументи щодо закликів громадською організацією надати м. Чигирину статусу столиці, написання ними скарг на місцевих керівників та представників органів місцевого самоврядування, організацію протестних акцій із залученням представників цивільного корпусу «Азов», неповнолітніх осіб та закликами до повалення чинного керівництва держави, не відповідають дійсності. Вони також звернули увагу на те, що прізвища з підписами людей, що додаються до вказаного друкованого листа-статті, підписані одними й тими ж людьми, тобто, є підробленими, а дехто із зазначених осіб взагалі не знав про такий лист і свій підпис в ньому не ставив. Вказана стаття порочить честь, гідність та ділову репутацію їх організації, яка своїми діями намагається внести посильну допомогу в розвиток Чигиринського району та обєднує в собі людей для захисту прав і свобод громадян, які мешкають в м. Чигирині та в Чигиринському районі. Крім того, редакція додала поряд з оскаржуваною статтею підроблену фотографію протестної акції громадян України з плакатом «ДНР, ЛНР терористи», виправивши за допомогою програми фотошопу букву Д на Ч, натякаючи, що ГО «Чигиринська районна Народна рада» (скорочена назва «ЧНР») є терористами. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] збільшив позовні вимоги, прохаючи стягнути ще й моральну шкоду на його користь в розмірі 3000 гривень, пояснивши суду, що вже на протязі не одного року ображають їх громадську організацію, в тому числі і назва ЧНР є для них образою, і редактор повинна була думати, що друкує. Він вважає, що редакція газети винна в тому, що надрукувала статтю, в якій факти не відповідають дійсності. А тому просить визнати недостовірною та спростувати інформацію, опубліковану в газеті "Чигиринські вісті" № 39 від 01.10.2016 року під назвою "Жителі Чигиринщини просять ліквідувати "побутовий сепаратизм" "Народної ради", зобов"язати редакцію газети окремо вибачитися перед їх громадською організацією на сторінці газети, відшкодувати завдану ГО «Чигиринська районна Народна рада» моральну шкоду в розмірі 1 грн., а також стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 3 тис. грн., яка полягає у порушенні його самопочуття і душевного спокою, погіршенні його психологічного стану, зниженню самооцінки та погіршенню стосунків в сімї. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив суд визнати недостовірною та спростувати інформацію, опублікованої в газеті "Чигиринські вісті" № 39 від 01.10.2016 року під назвою "Жителі Чигиринщини просять ліквідувати "побутовий сепаратизм" "Народної ради", зобов"язати редакцію газети окремо вибачитися перед їх громадською організацією на сторінці газети, відшкодувати завдану ГО «Чигиринська районна Народна рада» моральну шкоду в розмірі 1 грн., а також стягнути з відповідача на користь громадської організації 551,20 грн. сплаченого судового збору за подачу позовної заяви та 606,10 грн. сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги та 7 грн. комісійного збору за сплату даної суми, пояснивши суду, що їм стало відомо, що в газеті "Чигиринські вісті" була опубліковане стаття під назвою "Жителі Чигиринщини просять ліквідувати "побутовий сепаратизм" "Народної ради", при цьому під даним зверненням стояли підписи осіб без зазначення їх адрес. Громадську організацію обвинувачували в побутовому сепаратизмі, що не підпадає під це визначення. Редактор повинна була вчитатися в зміст цього матеріалу, вдуматися в дійсність і реальність даного звернення, перевірити викладені в ньому факти. В зверненні міститься звинувачення в державній зраді і редактору слід було задуматися, чи давати це звернення до друку. Люди читали його і думали, що Народна рада це злочинна організація. Передруковуючи дане звернення з джерела «ВМісті», редактору слід було перевірити, чи є такий засіб масової інформації. На знімку напис ЧНР асоціюється з ЛНР і в читача можуть виникнути сумніви з приводу порядності громадської організації. Громадську організацію облито брудом, завдано моральної шкоди, порушено її честь та гідність, у зв`язку з чим просить задовольнити їх позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала та пояснила, що це було звернення громадян села Рацеве, а не стаття. Його було опубліковано в інтернетвиданні «ВМісті» і на протязі місяця його переглядали всі бажаючі, в тому числі і члени «Народної ради», які робили дописи під ним і лише, коли дане звернення викликало суспільний інтерес, вона, перевіривши, що підписи під зверненням справжні, передрукувала його разом з фотознімком, не додавши туди ні крапки, ні рисочки, тобто формат передруку було збережено. Згідно ст.42 Закону України про друковані засоби масової інформації, редакцією газети нічого не порушено і жодного разу поза вказаним в газеті тиражем вона додатково не друкувалася і не поширювалася. А тому не вбачає підстав для задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] також позов не визнала та пояснила суду, що позивач не є належним позивачем, оскільки не має статусу юридичної особи і не може бути фізичною особою. Оскільки громадська організація не має цивільного статусу, то в неї відсутнє і право вимоги, а моральна шкода це матеріальна вимога. Крім того позовна заява не містить жодного обґрунтування. Редактором було перевірено інформацію про підписи і тему, яку підняли громадяни в зверненні є актуальною. Позов вона вважає безпідставним і в його задоволенні просить відмовити. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вони написали звернення до Президента та ще в п`ять різних інстанцій. Це звернення мабуть через місяць було надруковано в газеті, чим всі жителі села Рацеве задоволені. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вони писали листа до Президента, в обласну раду, до СБУ, що Народна рада не дозволяє розвиватися їхньому селу. Свідок [PERSON] пояснила суду, що жителі села Рацеве після бійки вирішила написати звернення до Президента, СБУ, поліції про те, чому сторонні люди вмішуються в життя села Рацеве. Свідок [PERSON] пояснила суду, що особисто вона писала цю статтю і підписувала, але як вона попала в газету, не знає. Вислухавши представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як передбачено ст. 45 ЦПК України, у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Ч. 1 ст. 29 ЦПК України визначено поняття цивільної процесуальної дієздатності, тобто здатності особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність), яку мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Зазначене узгоджується з нормами ст. 30 ЦПК України, згідно до якої сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач, при цьому позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. А відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про громадські об'єднання» громадське об'єднання - це добровільне об'єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об'єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Конституційний Суд України у своєму рішенні № 12-рп/2013 від 28 листопада 2013 року вказав, що громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб. Відповідно до загальновживаної термінології, статутний документ - це основний локальний нормативний акт, що визначає порядок діяльності юридичної особи. В ньому зазначаються повноваження органів управління та порядок прийняття ними рішень, а також міститься інша інформація, встановлена законом. Конкретний вид статутного документу залежить від організаційно-правової форми юридичної особи, ним може бути: статут, модельний статут, положення, наказ тощо. Нормами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадські об'єднання» не встановлено обов'язку громадського об'єднання без статусу юридичної особи мати саме статут, натомість для таких об'єднань передбачено Протокол установчих зборів, в якому, зокрема, має бути зазначена мета (ціль) діяльності громадського об'єднання. Разом з тим, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи (а.с.151-152, 155-156), позивач є громадською організацією, що діє без статусу юридичної особи. На вимогу суду від 10.04.2017 року позивачем надано в розпорядження суду належним чином завірену копію протоколу установчих зборів Громадської організації "Чигиринська районна Народна рада" від 28.02.2014 року (а.с.203-206). Судячи з цього протоколу установчих зборів, метою діяльності організації є захист конституційних прав і свобод громадян, які проживають на території Чигиринського району (а.с.203). Вказана організація є неприбутковою і на обліку як платник податків не перебуває, що випливає з листа Чигиринського відділення Черкаської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Черкаській області № 400/23-27-08-014 від 19.05.2017 року (а.с.208). Виходячи з цього, Громадська організація "Чигиринська районна Народна рада", що діє без статусу юридичної особи, відповідно до вищезазначених правових норм, може бути позивачем в суді, оскільки здійснює свою діяльність на підставі протоколу установчих зборів, що спростовує твердження представника відповідача [PERSON] про відсутність у позивача цивільної процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про інформацію», основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» забороняється використання друкованих засобів масової інформації для завдання шкоди честі і гідності особи. А згідно до роз'яснень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У пункті 18 вказаної постанови судам роз'яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Крім того у пункті 19 цієї ж постанови вказано, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Судячи зі змісту ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Разом з тим, п. 3 і п. 4 ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» передбачено, що редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень субєктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб або якщо вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів газети "Чигиринські вісті" № 39 від 01.10.2016 року, в розділі «Громадянське суспільство» надруковано відкритий лист звернення до керівників країни та керівників правоохоронних органів від жителів Чигиринського району, зокрема, м. Чигирина, сіл Рацеве та Вітове, з вимогою дати оцінку діяльності на території району Громадської організації "Чигиринська районна Народна рада", яка, на їх думку, своїми діями підриває авторитет району та його керівників, перешкоджає розвитку інвестицій та підприємництва, поширює ворожнечу між мешканцями району (а.с.5). При цьому суд констатує, що джерелом даної інформації редакцією вказано інтернет-ресурс «ВМісті». Зазначене підтверджується і наданою представниками відповідача роздруківкою із сайту «VMisti.in.ua», де зазначений лист-звернення разом із фотознімком розміщені в рубриці «від дописувачів» (а.с.40-43). У відповідності з положеннями статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з цього, представниками позивача не доведено суду належними та допустимими доказами те, що поширена інформація, висловлена редакцією газети "Чигиринські вісті" чи її журналістами. Натомість розглядом справи встановлено, що розміщені у статті дані є поширенням інформації з офіційного сайту інтернет-ресурсу «VMisti.in.ua», висловленої іншими особами (не журналістами) під час звернення до керівництва країни і стосувалися питань суспільного значення, та, крім того, за своєю суттю є оціночними судженнями мешканців району, що не може розцінюватися судом як порушення особистих немайнових прав позивача відповідачем. При цьому представниками позивача не представлено суду фактів, які б доводили, що відповідач мотивовано та цілеспрямовано діяв з метою приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача. З урахуванням цього, суд приходить до висновку, що в даному випадку інформація була поширена у засобі масової інформації - газеті "Чигиринські вісті" з посиланням на інтернет-ресурс «VMisti.in.ua», а останній, в свою чергу, посилається на дописувачів - осіб, які є джерелом цієї інформації, а тому саме ці особи є належними відповідачами у справі. Однак представники позивача в судовому засіданні клопотання щодо заміни неналежного відповідача не заявляли, прохаючи зобов'язати спростувати недостовірну інформацію саме газету "Чигиринські вісті", яка є неналежним відповідачем у справі, а суд, в силу ст. 33 ЦПК України, позбавлений права вийти за межі заявлених вимог. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про захист честі, гідності, ділової репутації задоволенню не підлягають. У зв`язку з цим суд не вбачає підстав для стягнення з газети "Чигиринські вісті" на користь позивача і моральної шкоди в розмірі 1 грн., через що в позові слід відмовити в повному обсязі. Щодо позовних вимог представника позивача [PERSON] про стягнення з редакції газети "Чигиринські вісті" на його користь моральної шкоди в розмірі 3 тис. грн., то дана вимога також не підлягає до задоволення, оскільки стосується його особисто як фізичної особи, а не громадської організації, інтереси якої він представляє в ході розгляду справи. Крім того, беручи до уваги, що позовні вимоги позивача судом залишені без задоволення, то і підстав для стягнення з відповідача на їх користь судового збору за подачу заяви до суду та за подання апеляційної скарги, а також комісії за його сплату, не вбачається, згідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed