Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулася [PERSON] з позовом до Санаторія "Нафтуся Прикарпаття", у якому просить стягнути з Санаторія "Нафтуся Прикарпаття" на її користь заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за грудень 2019 року, січень-грудень 2020 року та січень - 03 квітня 2021 року в сумі 72 339, 50 грн; стягнути з Санаторія "Нафтуся Прикарпаття" на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 05.09.1994 по 04.04.2021 вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Під час її знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 72 339,50 грн. 03 квітня 2021 року вона звільнена з роботи відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, угода сторін, згідно наказу № 10 від 03 квітня 2021 року. Вказує, що так як від керівництва санаторію не могла отримати офіційну інформацію про заборговану заробітну плату, вона зверталася на Урядову гарячу лінію щодо невиплати відповідачем заробітної плати та суми заборгованості, та листом з Головного управління Держпраці у Львівській області за № 4108/4/14-04 надано інформацію, що дане управління проводило позапланову перевірку 18.02.2021 та інспекційне відвідування на предмет дотримання законодавства про працю. У ході цієї перевірки було виявлено, що відповідач не виплачує заробітну плату працівникам та існує велика заборгованість по зарплаті. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити. Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.11.2021 заяву [PERSON] про залишення позовної вимоги без розгляду задоволено; позовну вимогу [PERSON] до Санаторія "Нафтуся Прикарпаття" про стягнення з Санаторія "Нафтуся Прикарпаття" на користь [PERSON] середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення, залишено без розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, судом постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи. Згідно з ч. 3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві доводи позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 05.09.1994 по 03.04.2021 (наказ № 10 від 03.04.2021) працювала в Санаторії "Нафтуся Прикарпаття" (копія трудової книжки серія [NUMBER] ). Як вбачається з листа Головного управління Держпраці у Львівській області від 03.09.2021 №12264/4/14-04 25.08.2021, управлінням проведено у Санаторії позаплановий захід державного контролю у формі інспекційного відвідування в частині виконання вимог припису, у ході якого встановлено, що у Санаторії надалі має місце порушення вимог ст. 115, 116 КЗпП України, ст. 24 Закону України „Про оплату праці, що призвело до формування заборгованості із виплати заробітної плати, яка і надалі зростає та становить 3170.9 тис. грн (в т. ч. перед [PERSON] 72 339,55 грн за період з грудня 2019 року по квітень 2021 року). Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 2, Глави XV КЗпП України працівник має право звернутися до суду для вирішення трудового спору, захисту свого порушеного права. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 21 Закону України „Про оплату праці регламентовано, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Нормою ст. 15 Закону України „Про оплату праці встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Статтею 47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. У свою чергу, нормою ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати підлягає задоволенню, відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за грудень 2019 року, січень-грудень 2020 року та січень - 03 квітня 2021 року в сумі 72339,50 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід спеціального фонду Державного бюджету України в сумі 908 грн.

Outcome: approved