Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу та визнання права власності. В позові посилається на те, що з 28.06.1991 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу, за спільні кошти подружжя був придбаний об'єкт нерухомості у вигляді трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Покупцем квартири, за згодою подружжя, по договору купівлі-продажу від 23.09.1998 року є відповідач [PERSON] Крім квартири під час шлюбу за спільні кошти було придбано автомобіль ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER], 2000 року випуску, кузов № [NUMBER], який також було зареєстровано за відповідачем. На даний час шлюбні відносини між ними припинені, однак шлюб не розірвано. У зв'язку з тим, що квартиру та автомобіль було придбано за період спільного мешкання з [PERSON] та за спільні кошти, вважає, що їй належить право власності на 1/2 частину зазначеного майна, тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Також оскільки автомобіль є неподільною річчю просить стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER], 2000 року випуску, кузов № [NUMBER] в грошовому еквіваленті, що складає 13100,00 гривень. Крім того просить стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору у розмірі 2349,38 гривень, та витрати, понесені на витребування доказів по справі у розмірі 781,80 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та адвокат [PERSON] підтримали позовні вимоги. Позивач суду пояснила, що з 28.06.1991 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від сумісного життя мають повнолітнього сина [PERSON], 1993 року народження, який постійно хворів. З цієї причини вона не працювала до 1998 року. У 1998 році за договором купівлі-продажу за спільні кошти нею та [PERSON] була придбана трьохкімнатна квартира, а у 2000 році автомобіль ЗАЗ 110307. Квартира та автомобіль, за домовленістю між ними, були оформлені за відповідачем. Шлюбні відносини між нею та [PERSON] припинені приблизно три роки, здійснити розподіл спільного майна відповідач відмовляється, тому просить розподілити між нею та відповідачем спільно нажите майно, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля ЗАЗ 110307 що складає 13100,00 гривень та судовий збір у розмірі 2349,38 гривень. Також просить стягнути з відповідача витрати, понесені на витребування доказів до подання позовної заяви у розмірі 781,80 гривень, які складаються з судового збору за подання заяви про витребування доказів у розмірі 121,80 гривень, за отримання та виготовлення в органах БТІ технічного паспорту у розмірі 380 гривень та копії правовстановлюючих документів у розмірі 150 гривень. Відповідач [PERSON] з позовом згоден частково, в судовому засіданні пояснив, що з 22.05.1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] У шлюбі у них народився син [PERSON], 1993 року народження, який на даний час є повнолітнім та мешкає разом з ними. У 1998 році він особисто, за кошти, отримані від своїх батьків придбав квартиру [ADDRESS], однак доказів отримання коштів від батьків у нього немає. У 2000 році був придбаний автомобіль ЗАЗ 110307, який на даний час він продав по довіреності на запчастини за 10000 гривень, гроші витратив на сім'ю, сплату квартплати, купівлю продуктів харчування, у зв'язку з чим не згоден з сумою вартості автомобіля, яку зазначає позивач та стягнення з нього 1/2 частину вартості автомобіля ЗАЗ 110307 у розмірі 13100,00 гривень. Шлюбні стосунки між ним та [PERSON] припинились приблизно 6-7 років тому, однак шлюб не розірвано, мешкають у спірній квартирі разом з повнолітнім сином, кожен займає окрему кімнату. Протягом десяти останніх років він особисто сплачує за житлово-комунальні послуги, купує продукти харчування, зробив капітальний ремонт у квартирі, за кошти, отримані у кредит, який сам виплатив зі своєї заробітної плати. Відповідач після народження дитини ніде не працювала, займалась вихованням сина. Не заперечує проти визнання за позивачем, за ним та їх сином права власності по 1/3 частині спірної квартири. Представник третіх осіб: Державної автомобільної інспекція МВС МРЕО-1 міста Запоріжжя, Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, за невідомою суду причиною, про день розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, заяв про розгляд справи за відсутністю третьої особи, заперечень проти позову не надали. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 28.06.1991 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.10). Від сумісного життя мають повнолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с.61). У період шлюбу, згідно договору купівлі-продажу від 23.09.1998 року подружжям була придбана квартиру [ADDRESS] (а.с.7), яка, за згодою подружжя, оформлена за [PERSON] Крім того, у період шлюбу 15.02.2000 року за [PERSON] було зареєстровано автомобіль ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER], 2000 року випуску, кузов № [NUMBER], що підтверджується довідкою УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області від 16.10.2014 року № 10/13-3374 (а.с.9). Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У зв'язку з тим, що квартира і автомобіль були придбані в період шлюбу, суд вважає що зазначене майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] і [PERSON], сторони мають рівні права на майно та їх частки в спільному сумісному майні є рівними, тому за позивачем необхідно визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. До пояснень відповідача про те, що позивач не працювала після народження дитини та не мала доходу, а квартира була придбана за кошти батьків відповідача суд відноситься критично, оскільки відсутні докази придбання квартири за кошти батьків, а позивач не працювала за згодою подружжя, оскільки виховувала спільну дитину, займалась господарством. Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Виходячи з сенсу ч. 4 та ч. 5 ст. 71 СК України, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" необхідність попереднього внесення грошової суми на депозитний рахунок суду і отримання згоди на отримання грошової компенсації існує тільки тоді, коли позивач заявляє вимоги про залишення у його власності неподільної речі і хоче виплатити відповідачу компенсацію замість його частки. При розгляді цієї справи такі вимоги не заявлялись, а тому і немає необхідності в дотриманні зазначених у ч. 4 та ч. 5 ст. 71 СК України умов. Приймаючи до уваги, що подружжя не може поділити майно у вигляді автомобілю ЗАЗ 110307, яке придбано в шлюбі за взаємною згодою, тому воно підлягає поділу між ними з урахуванням його вартості. Так як у судовому засіданні встановлено, що шлюбного договору або контракту, який би передбачав майнові права та обов'язки подружжя не укладалось і їх частки є рівними, спірне майно у вигляді автомобілю є неподільним, тому його слід залишити у одного із подружжя, а на користь іншого слід стягнути компенсацію вартості його 1/2 частки. Так як згідно довідки УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області від 16.10.2014 року № 10/13-3374 автомобіль зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с.9), суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частини автомобіля ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER] у розмірі 13100 гривень, яку у позові зазначила позивач. Відповідач інших довідок, висновків експерта про вартість автомобілю ЗАЗ 110307, державний номер [NUMBER] на час розгляду справи не надав. Пояснення відповідача щодо продажу спірного автомобілю суд не приймає до уваги, оскільки у наданому відповідачем витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей немає відомостей про продаж автомобілю а лише вбачається, що [PERSON] надав право розпорядження автомобілем гр. [PERSON] та [PERSON] (а.с.74). Іншох доказів купівлі-продажу автомобілю не надав. Крім того у відповідача відсутні докази отримання грошових коштів у розмірі 10000 гривень за продаж автомобілю та витрату їх на потреби сім'ї. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2349,39 гривень, які відповідають ціні позову, що підтверджується квитанцією (а.с.1). Вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на витребування доказів до подання позовної заяви у розмірі 781,80 гривень, які складаються з судового збору за подання заяви про витребування доказів у розмірі 121,80 гривень, за отримання та виготовлення в органах БТІ технічного паспорту у розмірі 380 гривень та копії правовстановлюючих документів у розмірі 150 гривень задоволенню не підлягають, оскільки з наданих позивачем копій квитанцій не вбачається, що вони мають відношення та витрачені при розгляді даної справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial