Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

В квітні 2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" в особі свого представника [PERSON], який діє на підставі довіреності, звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № б/н від 05.07.2011 року в сумі 11704 грн. 67 коп. На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 05.07.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, договір складається з заяви позичальника, "Умов та Правил надання банківських послуг" та "Тарифів Банку". Однак, відповідач належним чином не виконував зобов'язань відповідно до умов договору, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість, яка станом на 31.01.2016 р. становить 11704 грн. 67 коп., яку позивач просить стягнути на свою користь. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, у якій просить розглянути справу у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи не заявляв, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ЦПК України. За таких обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Враховуючи вищевикладені обставини суд розглядає справу у відсутність представників сторін, у звязку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.07.2011 р., виявивши бажання оформити на своє ім'я кредит, [PERSON] заповнив підготовлений ПАТ КБ "Приватбанк" бланк заяви, у якій вказав свої особисті дані та поставив власний підпис. Одночасно з тексту заяви вбачається, що [PERSON] ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Своїм підписом [PERSON] підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування "Приватбанку", а також відкриття\~ карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту на платіжну картку\~ та розміру базової процентної ставки 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Оскільки сторони в анкеті-заяві від 05.07.2011 року погодили всі істотні умови договору, в тому числі і щодо його форми, беззастережно засвідчили це власними підписами, а відтак дотримались вимоги закону щодо письмової форми договору. Отже, заява про надання банківських послуг є договором про приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України. Як зазначено в 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, підписання договору є безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. В порушення вимог даних норм Закону і умов кредитного договору, відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань і станом на 31.01.2016 року за ним утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку, наданого позивачем, становить 11704 грн. 67 коп., з яких: заборгованість за кредитом 6000 грн. 00 коп., заборгованість за процентами за користуванням кредитом 3971 грн. 11 коп., заборгованість за пенею та комісією 700 грн. 00 коп., штраф фіксована частина 500 грн.,\~ штраф процентна складова 533 грн. 56 коп. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Норма ст. 629 ЦК України прописує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження виконання у повному обсязі взятих на себе за договором із ПАТ КБ "Приватбанк" від 05.07.2011 р. зобов'язань, відповідач не надав. Проаналізувавши зміст п.п. 1.1.5.25, 1.1.5.32, 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг та умови кредитування з використанням платіжної картки, встановлених в Довідці, суддя приходить до висновку, що умовами договору передбачене застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасну оплату послуг передбачених даним договором за кожен день прострочення. У той самий час сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому за таких обставин в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені слід відмовити. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6- 2003цс15 від 21.10.2015 року. . У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial