Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра" звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-Л/1623Н від 20 листопада 2007 року в розмірі 39 232,69 доларів США та 49 262,88 гривень, посилаючись на те, що 20 листопада 2007 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 8/2007/840-к/1623Н, відповідно до якого відповідачу банком було надано кредит в розмірі 22 195,33 доларів США, на придбання квартири, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 13,99% на рік з кінцевим терміном повернення до 12 листопада 2034 року. Відповідно до п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3., 4.3.2., 4.3.3., 3.3.4. Кредитного договору Позичальник зобов'язався належним чином виконувати умови Кредитного договору, та сплачувати щомісячно до 10 числа поточного місяця суму мінімально необхідного платежу у розмірі 257,22 дол. США. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту/кредитної лінії, сплати всіх відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк визначений у п.3.3.4. кредитного договору, а саме щомісячно до 10 числа поточного місяця, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 5.3. кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3, 4.3.3., 4.3.4. кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. Кредитного договору, за кожен випадок. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором від 20 листопада 2007 року, між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 1623Н/2 від 20 листопада 2007 року, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що випливають з кредитного договору. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до п.п. 1.1. - 1.4. Договору поруки поручитель поручився перед Кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. Позичальник та поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники, що означає (нічим не обумовлене і абсолютне право Банка вимагати виконання зобов'язання, вказаного у договорі, як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо ) п. 1.2. Договору поруки). Згідно з п. 1.3. Договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору, поручитель відповідає перед банком за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. У порушення умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання належним чином не виконала, тому, станом на 02 квітня 2014 року за нею існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 39 232,69 доларів США та 49 262,88 гривень, в тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 22 026,53 доларів США, заборгованість по відсотках за користування кредитом - 17 134,84 доларів США, заборгованість по пені - 24 502,28 гривень, що еквівалентно 2 206,18 доларів США, штрафу - 24 650,54 гривень, що еквівалентно 2 219,53 доларів США, заборгованості за кредитною лінією - 47,12 доларів США, заборгованість по відсотках за кредитною лінією - 24,30 дол. США, заборгованість по пені за кредитною лінією - 110,06 гривень, що еквівалентно 9,91 дол. США. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги ПАТ КБ "Надра" не визнав. При винесенні судом рішення прохав застосувати строки позовної давності та його заперечення викладені в заяві про перегляд судового рішення, відповідно до яких оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 10 числа поточного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Крім того як тільки [PERSON] перестала виконувати свої обов'язки банк мав право відповідно до кредитного договору вимагати повне повернення суми займу та процентів, тобто з простроченням змінюється дата настання основного зобов'язання, або настання основного зобов'язання починається з моменту настання прострочення відповідно договору. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання пройшло більше ніж шість місяців і за цей період позивач жодного разу не звертався до нього тому зобов'язання за договором поруки припинилися. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Дійсно, між ВАТ КБ "Надра" (правонаступником якого згідно статутних документів є Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра") та [PERSON] був укладений кредитний договір № 8/2007/840-к/1623Н, відповідно до якого відповідачу банком було надано кредит в розмірі 22 195,33 доларів США, на покупки квартири, з кінцевим терміном повернення до 12 листопада 2034 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 13,99% на рік. Відповідно до п. 3.3.1., 3.3.2., 3.3.3., 4.3.2., 4.3.3., 3.3.4. Кредитного договору Позичальник зобов'язався належним чином виконувати умови Кредитного договору, та сплачувати щомісячно до 10 числа поточного місяця суму мінімально необхідного платежу у розмірі 257,22 дол. США. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту/кредитної лінії, сплати всіх відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк визначений у п.3.3.4. кредитного договору, а саме щомісячно до 10 числа поточного місяця, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 5.3. кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3, 4.3.3., 4.3.4. кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у п. 1.1. Кредитного договору, за кожен випадок. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором від 20 листопада 2007 року, між банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 1623Н/2 від 20 листопада 2007 року, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед банком відповідати за виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що випливають з кредитного договору. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до п.п. 1.1. - 1.4. Договору поруки поручитель поручився перед Кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. Позичальник та поручитель відповідають перед Банком як солідарні боржники, що означає (нічим не обумовлене і абсолютне право Банка вимагати виконання зобов'язання, вказаного у договорі, як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо ) п. 1.2. Договору поруки). Згідно з п. 1.3. Договору поруки відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому. Відповідно до п. 1.4. кредитного договору, поручитель відповідає перед банком за виконання зобов'язань у повному об'ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч.1, 2 ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) первинно взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 12 листопада 2034 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття "пред'явлення вимоги" та "пред'явлення позову", як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналізуючи зазначені норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, суд аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, дійшов висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що до відповідача [PERSON] як поручителя по кредитному договору, слід застосувати 6 місячний строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, тому оскільки позивач звернувся до суду з позовом 10 січня 2014 року, то заборгованість за кредитним договором за період з 20 листопада 2007 року по 10 липня 2013 року слід стягнути з відповідача [PERSON], а з 10 липня 2013 року сума боргу за кредитним договором підлягає солідарному стягненню з відповідачів. Згідно кредитного договору, загальний строк кредитування складає 324 місяці, сума кредиту складає 22 195,33 доларів США, тому розраховуючи щомісячний платіж, суд бере рівними частина оплату тіла кредиту, оскільки позивачем іншого розрахунку суду не надано. 22 195,33 доларів США (сума кредиту) : 324 міс. (період на який надано кредит) = 68,50 доларів США (сума щомісячного платежу). Тому сума боргу по тілу кредиту за період з 20 листопада 2007 року по 10 липня 2013 року складає: 68 міс. х 68,50 доларів США (щомісячний платіж) - 168,80 доларів США (сплачена відповідачем сума по тілу кредиту 12.12.2007 р.) = 4489,20 доларів США - сума боргу по тілу кредиту, яка підлягає стягненню з [PERSON]. Що стосується відсотків, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON], то вони складають: - за період з 20 листопада 2007 року по 11 грудня 2007 року - 181,62 доларів США; - за період з 12 грудня 2007 року по 10 липня 2013 року- 16 458,22 доларів США відповідно до розрахунку: 13,39% річних : 365 днів = 0,03668% за день х 2037 днів = 74,72% х 22 026,53 доларів США (сума кредиту) = 16 458,22 доларів США - сума боргу по відсотках. Всього сума боргу по відсотках, яка підлягає стягненню з [PERSON] складає: 16 458,22 доларів США + 181,62 доларів США - 1916,44 доларів США (сплачена сума по кредитному договору) = 14 723,40 доларів США. Пеня, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] складає: - 2105,34 доларів США - 636,12 доларів США (пеня за період з 29 жовтня 2012 року по 10 липня 2013 року) = 1469,22 доларів США (пеня за період з 30 жовтня 2012 року по 10 липня 2013 року). Також стягненню з відповідача [PERSON] підлягають стягненню: - відсотки за кредитною лінією - 24,30 доларів США; - сума кредиту по страховому траншу - 47,12 доларів США; - пеня по страховому траншу - 30,65 грн., що еквівалентно 2,76 доларів США. Солідарному стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає: - тіло кредиту - 22 026,53 доларів США (сума кредиту) - 4489,20 доларів США (сума тіла кредиту стягнута з [PERSON]В.) = 17 537,33 доларів США; - відсотки - 17 134,84 доларів США (сума відсотків за користування кредитом) - 14 723,40 доларів США (сума відсотків стягнута з [PERSON]В.) = 2 411,44 доларів США; - пеня - 2 206,18 доларів США (штраф відповідно до п.п.4.3.14, 5.3 кредитного договору) - 1469,22 доларів США (пеня стягнута з [PERSON]В.) = 736,96 доларів США, що еквівалентно 8 184,82 гривень; - пеня за страховим траншем за період з 10 липня 2013 року по 01 квітня 2014 року - 79,40 грн., що еквівалентно 7,15 доларів США; - штраф відповідно до п.п. 4.3.14, 5.3 кредитного договору - 24 502,28 гривень, що еквівалентно 2206,18 доларів США. У відповідність ст.509 ЦК України - в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як - то: передати майно, сплатити гроші, виконати роботу, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідність ст.525 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до абзацу 2, 3 п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК, ч.3 ст.533 ЦК, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Тобто стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Розглядаючи позовні вимоги заявлені позивачем, суд вважає, що штрафні санкції, а саме пеня та штраф передбачені кредитним договором слід стягнути у національній валюті гривні, за курсом НБУ - 11,1062 гривень за 1 долар США, як просить позивач в уточненій позовній заяві від 26 травня 2014 року. Крім того, на підставі ст.ст.80, 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судовий збір в рівних частинах з кожного в сумі 1827,00 грн. на користь ПАТ КБ "Надра".

Outcome: approved