Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулася з позовом до СТОВ „Птахофабрика „Прилуцька" про стягнення на її користь за період з листопада 2009 року по жовтень 2013 року інфляційних втрат - 47 518,09 грн., 3% річних - 35 789,59 грн., а разом 83 317,68 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що [INFO] року помер [PERSON], який був учасником СТОВ „Птахофабрика „Прилуцька", частка у статутному капіталі якого становила 9,99%. Позивачу як спадкоємиці померлого учасника товариства 21.10.2009 року відмовлено у вступі до товариства. Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06.06.2013 року стягнуто із відповідача на користь позивача 294 909,58 грн. вартості частини у майні товариства, пропорційної частці у статутному капіталі [PERSON], 3337,04 грн. частини прибутку за 2008 рік. Позивач зазначала, що вказані суми є грошовим зобов'язанням і обов'язок з їх сплати виник одразу після відмови позивачу у вступі до товариства, отже на підставі ст.625 ЦК України просила стягнути за період з листопада 2009 року (наступний місяць після прийняття рішення про відмову [PERSON] у вступі до товариства) по жовтень 2013 року інфляційні втрати та 3% річних. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 грудня 2013 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, а також стягнути судовий збір в розмірі 833,17 грн. Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує невідповідністю висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи. Апелянт зазначає, що відповідно до ст.54 Закону України „Про господарські товариства" при відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) учасника у товариства виникає обов'язок сплатити йому вартість частини майна товариства, пропорційну його частці у статутному фонді товариства, та відповідну частину прибутку, тобто грошове зобов'язання. Проте судом першої інстанції не застосовано ст.ст. 11, 509, 625 ЦК України і в позові необгрунтовано відмовлено. Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що за загальним правилом цивільно-правова відповідальність за ст.625 ЦК України застосовується тільки за порушення грошового зобов'язання між кредитором та боржником, який прострочив виконання грошового зобов'язання за договором; в даному випадку між сторонами не було укладено договору про грошове зобов'язання, а має місце виконання судового рішення про визнання права власності на спадщину та стягнення вартості частки майна та прибутку. Такий висновок суду не грунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 червня 2013 року, [PERSON], який був учасником СТОВ „Птахофабрика „Прилуцька", помер [INFO] року. Свідоцтво про право на спадщину на частину майна померлого отримала його дружина [PERSON] Згідно протоколу №3 зборів учасників СТОВ „Птахофабрика „Прилуцька" від 21 жовтня 2009 року виключено зі складу товариства учасника [PERSON] в зв'язку зі смертю; відмовлено [PERSON] у вступі до товариства; вирішено виплатити спадкоємцям померлого учасника товариства [PERSON] його вклад у статутному капіталі (фонді) товариства в сумі 1179 грн. та провести інші виплати згідно статуту -виплату провести протягом трьох календарних місяців після затвердження звіту товариства за фінансовий рік, в якому відбулося правонаступництво (відкрилася спадщина) (а.с.13-15). Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 06 червня 2013 року стягнуто із СТОВ „Птахофабрика „Прилуцька" на користь [PERSON] 294 909 грн. 58 коп. вартості частини у майні товариства, пропорційної частці у статутному капіталі [PERSON], а також 3337 грн. 04 коп. частини прибутку товариства за 2008 рік. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Отже, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч.3 ст.11 ЦК України). Частиною 2 ст.55 Закону України „Про господарські товариства" встановлено, що при відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. Враховуючи, що у відповідача виник обов'язок сплатити на користь позивача вартість частини майна померлого учасника товариства як спадкоємцю останнього, пропорційну його частці у статутному фонді товариства, та факт її стягнення на користь позивача судовим рішенням, суд першої інстанції необгрунтовано не застосував ч.2 ст.625 ЦК України до спірних правовідносин. Зазначену правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2011 року у справі №3-131гс11, яка в силу ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем здійснено розрахунок заборгованості за період з листопада 2009 року по жовтень 2013 року, відповідно до якого інфляційні втрати складають 35 789,59 грн., 3% річних - 47 518,09 грн. грн., а всього 83317,68 грн. Відповідачем зазначений розрахунок не спростований. Апеляційний суд також погоджується з наданим розрахунком, оскільки його розраховано з суми 298 246,62 грн., належної від відповідача позивачу на підставі рішення апеляційного суду Чернігівської області від 06 червня 2013 року, з урахуванням індексів інфляції, обчислених центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, а також 3% річних від простроченої суми. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у визначеному розмірі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України зі СТОВ „Птахофабрика „Прилуцька" на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 833 грн. 17 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 416 грн. 59 коп. за апеляційний розгляд справи.

Outcome: approved