Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому, з урахуванням остаточних позовних вимог, просить надати дозвіл на тимчасові виїзди за межі України до Республіки Польщі та до країн Шенгенської угоди неповнолітній дитині [PERSON], [INFO], в її супроводі без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька [PERSON] з обов'язковим поверненням до місця постійного проживання в Україну, на загальний строк тимчасових виїздів не більше 90 днів протягом одного календарного року до досягнення дитиною 16 років, та змінити прізвище [PERSON], [INFO], з «[PERSON]» на «[PERSON]». Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2013 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сина залишено на проживання з нею. Однак, ні під час шлюбу, ні після його розірвання відповідач не брав участі в утриманні та вихованні сина, не ініціює зустрічі з сином, не відвідує його, не телефонує та не утримував його фінансово. У березні 2017 року відкрито кримінальне провадження №12017180010001479 відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України за ухилення від сплати аліментів на неповнолітнього сина. Після розірвання шлюбу відповідач лише імітував прагнення спілкуватися із сином та постійно скаржився на неї у різноманітні інстанції, хоча вона йому не перешкоджала у цьому. Незважаючи на висновок Служби у справах дітей та рішення суду про встановлення днів та годин побачень, відповідач не виконує вказані рішення та не з'являється на побачення із сином. У спілкуванні поводить себе агресивно. Також вказує, що з 2015 року вона перебуває зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Вона, її чоловік [PERSON] та двоє дітей проживають спільно. У сина дуже гарні та дружні відносини з вітчимом, останній не тільки матеріально забезпечує сина, а й приділяє увагу та турботу, внаслідок чого дитина вважає його батьком та хоче бути на нього схожим. Після реєстрації шлюбу вона взяла прізвище чоловіка - "[PERSON]", а у сина залишилося прізвище "[PERSON]". Даний факт засмучує сина і з цього приводу вона неодноразово зверталася до психологів, які порадили змінити дитині прізвище на «[PERSON]». Вона вважає, що зміна прізвища відповідатиме інтересам дитини. Крім того, цього літа вони сім'єю хотіли поїхати на відпочинок у Турцію, щоб оздоровити дітей на морі. Для оформлення документів та перетину кордону України з сином їм необхідний був дозвіл відповідача, який у наданні такого дозволу відмовив. Також, син хоче відвідувати гурток "Робототехніка", однак умовою навчання у даному гуртку є можливість виїзду за кордон. У зв'язку із поведінкою відповідача дитина не має змоги виїжджати за кордон та відповідно відвідувати гурток. У судовому засідання позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач та його представник щодо задоволення позову заперечили, так як вважають його безпідставним, необґрунтованим та недоведеним. Відповідач не позбавлений батьківських прав, він прагне спілкуватись зі своїм сином та бажає приймати участь у його вихованні, з приводу чого звертався до Рівненського міського голови та в суд з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні, який було задоволено. Однак, одружившись вдруге, позивач переїхала проживати в м. Київ, проте нову адресу проживання вона відповідачу не повідомила. Такі дії позивача призвели до того, що всі надіслані відповідачем листи їй та сину не були отримані адресатами, а побачення відповідача зі своїм сином у визначені для цього дні не відбувалися. Щодо ухилення від сплати аліментів, дійсно, у провадженні слідчого відділу Рівненського ВП ГУНП України в Рівненській області перебували матеріали досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, зареєстрованого в березні 2017 року на підставі заяви [PERSON], однак постановою слідчого від 29 травня 2017 року дане кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. Вимога позивача змінити прізвище спільного з відповідачем сина є необґрунтованою, так позивач посилається на висновки психологів, які явно виглядають упередженими, суперечать самі собі. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Рівненської міської ради 01 березня 2017 року розглядалася заява позивача щодо зміни прізвища дитини, де в задоволенні заяви було відмовлено. Неприязнь до прізвища «[PERSON]» нав'язується дитині виключно позивачем через особисте негативне ставлення до відповідача. Задоволення позовної вимоги про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу та супроводу батька відповідач та його представник також заперечують з тих підстав, що переїзд позивача разом з дитиною до Києва і так створив для відповідача труднощі у спілкуванні з сином у визначені рішенням суду дні та години. А поїздки позивача з дитиною за кордон, про які, зрозуміло, в разі задоволення такої позовної вимоги, вона не буде повідомляти відповідача, ще більше унеможливлять виконання судового рішення та дозволять позивачу трактувати це як небажання відповідача спілкуватися з сином та ухилення від виконання його батьківських обов'язків. Крім того, відповідач не заперечує при необхідності оформляти такі дозволи для тимчасових виїздів сина за кордон на першу вимогу позивача, якщо йому буде повідомлено місце куди прямує дитина та час такого перебування. Представник третьої особи Мазанович Н.П. в судовому засіданні підтримала висновок засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради від 01 березня 2017 року про недоцільність зміни прізвища малолітнього [PERSON], [INFO], з «[PERSON]» на «[PERSON]». Щодо позовної вимоги про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу та супроводу батька не заперечила, оскільки дитина має право на відпочинок та оздоровлення, однак позивач має вказати країни і терміни такого перебування за межами України. Свідок [PERSON], який є чоловіком позивача, в судовому засіданні показав, що в 2015 році він познайомився з позивачем та її дитиною від попереднього шлюбу [PERSON], з яким відразу знайшов спільну мову. Через деякий він та позивач уклали шлюб, від якого у них народилася дочка [PERSON]. На даний час вони всі разом проживають в м. Києві, де орендують житло. Після народження сестри [PERSON] виявив бажання змінити прізвище, так як маючи відмінне від них прізвище він не відчуває приналежності до їхньої сім'ї. На даний час дитина має гостре бажання змінити прізвище і просить іменувати його прізвищем «[PERSON]». Він та позивач не піднімали жодного разу питання про зміну прізвища дитині, це є виключно бажанням [PERSON], вони навпаки переконують його змінити прізвище з часом. Відповідач дійсно ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов'язків, за останніх три роки жодного разу не зателефонував та не провідав дитину, аліменти до 2017 року не сплачував, на даний час платить певні кошти, які є недостатніми для утримання дитини. Три роки назад відповідач брав дитину на прогулянки, на виконання рішення суду, однак під час прогулянок казав неприємні і недопустимі речі для дитини. Позивачу відповідач деякий час назад телефонував з погрозами. Позивач не налаштовує дитину проти відповідача, не створює перешкоди у їх спілкуванні, однак дитина має негативні спогади про батька, в зв'язку з чим не виявляє бажання з ним спілкуватися. Заслухавши сторін та їх представників, представника третьої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 27 серпня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2013 року в справі №569/9992/13-ц шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дитину - [PERSON] залишено проживати з матір'ю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 35% від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 травня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.3-4). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 квітня 2015 року в справі №569/19151/14-ц зобов'язано [PERSON] не перешкоджати батькові малолітньої дитини - [PERSON] брати участь у вихованні малолітнього сина [PERSON] встановивши можливість побачень: щотижня у вівторок та четвер з 17.00 год. до 20.00 год., з правом забирати дитину з садочку особисто у визначену годину, та день; II і ІV тиждень місяця у неділю з 10.00 год. до 20.00 год. (а.с.100-101). Батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] відповідач не позбавлений. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 3 статі 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, здійснюється за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З урахуванням змісту вказаних статей, суд виходить з того, що у разі відсутності згоди одного з батьків, питання про виїзд малолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду. В даному випадку, позивач звертаючись до суду з даним позовом ставить питання про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини до Республіки Польщі та до країн Шенгенської угоди без визначення конкретної країни, строку та періоду такого виїзду, без визначення його початку й закінчення, що не узгоджується з вищевказаними нормами матеріального права. Задоволення таких вимог та надання такого дозволу позивачу позбавляють можливості відповідача бути обізнаним про виїзд його сина за межі України і про строк та країну поїздки. Окрім того, матеріали справи не містять доказів відмови відповідача від надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України до пред'явлення даного позову до суду, і як встановлено в судовому засіданні відповідач погоджується надати такий дозвіл, в разі повідомлення йому місця та періоду такого перебування. На переконання суду батько має право знати як конкретну державу прямування, так і відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, оскільки в протилежному випадку не повідомлення цих відомостей призведе до порушення прав та інтересів батька, який має право в будь-який час бути обізнаним про місце перебування своєї дитини, умови її проживання та інші обставини стосовно неї. Доводи позивача та її представника про те, що відповідач ставив умови надання своєї згоди на виїзд дитини за кордон, таким чином відмовляючи у наданні такої згоди на увагу не заслуговують, оскільки як вбачається з листа відповідача адресованого позивачу від 07 липня 2017 року (а.с.62) відповідач погоджувався надати такий дозвіл і вказував, що прийме будь-який вибір позивача. Умова перебування на протязі одного тижня сина в нього є цілком зрозумілим бажанням батька провести час відпочинку разом із своєю дитиною. Щодо позовної вимоги про зміну прізвища малолітньої дитини суд зазначає наступне. Як вбачається з свідоцтва про шлюб, виданого виконавчим комітетом Деражненської сільської ради Костопільського району Рівненської області 10 серпня 2015 року серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 10 серпня 2015 року, після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловіку - [PERSON], дружині - [PERSON] (а.с.19). Від даного шлюбу у позивача та [PERSON] народилася дочка - [PERSON], [INFO] (а.с.9). Звертаючись до суду з позовом позивач вказувала на те, що малолітній син сторін [PERSON] також бажає змінити прізвище на «[PERSON]», однак відповідач такої згоди не надає. Згідно ч.1 ст.145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Відповідно до ч.3 ст.148 СК України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. Згідно положень ч.5 ст.148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Як встановлено судом з пояснень сторін, їх представників, показань свідка, після розірвання шлюбу між сторонами склався стійкий конфліктний характер відносин, який триває і по даний час. Матеріалами справи підтверджується та встановлено в судовому засіданні, що між батьками існує спір щодо участі батька у вихованні малолітнього сина сторін [PERSON] та спілкуванні з ним. Зазначені обставини підтверджуються вищенаведеним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 квітня 2015 року в справі №569/19151/14-ц, яким частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні. Зокрема, рішенням суду встановлено, що між батьками малолітнього [PERSON] має місце конфлікт інтересів з приводу участі батька у вихованні сина та зобов'язано [PERSON] не перешкоджати батькові малолітньої дитини [PERSON] брати участь у вихованні дитини. Окрім того, в рішенні суду вказано, що розпорядженням Рівненського міського голови № 595-р від 31 липня 2014 року [PERSON] визначено спосіб його участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] та з оглянутих заяв [PERSON] від 14 жовтня 2014 року та 27 жовтня 2014 року підтверджується, що [PERSON] звертався до Служби у справах дітей Рівненської міської ради з проханням про усунення перешкод у спілкуванні з сином. В судовому засіданні позивач вказав, що бажає приймати участь у вихованні свого малолітнього сина, в зв'язку з чим і звертався до Рівненського міського голови та в суд, однак відповідач не повідомляє йому свого та дитини місця проживання, всі направлені ним листи за останньої відомою адресою повернулися не врученими (а.с.58-67). Судом встановлено, що на даний час батьки малолітнього [PERSON] проживають в різних містах України, відповідач у м. Рівне, а позивач разом з малолітнім сином сторін у м. Київ, а відтак у батька дійсно можуть виникати труднощі в організації спілкування з дитиною, які можуть бути узгоджені виключно спільними діями батьків, проте сторонами таких дій не вживається. Крім того, як вказано вище на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 жовтня 2013 року в справі №569/9992/13-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] В позовній заяві позивач посилається на те, що в березні 2017 року відкрито кримінальне провадження №12017180010001479 відносно [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України за ухилення від сплати аліментів на неповнолітнього сина, разом з тим, як слідує з постанови про закриття кримінального провадження від 29 травня 2017 року кримінальне провадження №12017180010001479 від 02 березня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України закрито, в зв'язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. З огляду на вищевикладене, судом не встановлено факту свідомого та умисного ухилення від виконання відповідачем батьківських обов'язків щодо утримання та виховання малолітньої дитини. Пунктом 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, врегульовано порядок розв'язання спорів між батьками, щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини. Відповідно до цього пункту, для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності). Служба у справах дітей з метою вивчення ситуації та підготовки висновку щодо визначення або зміни прізвища, імені та по батькові дитини проводить бесіду з матір'ю, батьком та дитиною, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку. Рішення органу опіки та піклування про розв'язання спору між батьками щодо визначення або зміни імені, прізвища, по батькові дитини приймається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об'єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. 03 січня 2017 року [PERSON] зверталася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради з заявою про вирішення питання щодо зміни прізвища дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.78). На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 01 березня 2017 року розглядалася вказана заява. Під час розгляду заяви [PERSON] заперечував щодо зміни прізвища його малолітнього сина. Голова комісії [PERSON] запропонувала поспілкуватися психологу з дитиною. [PERSON], завідувач Центру практичної психології і соціальної роботи, член комісії, поспілкувавшись з дитиною повідомила, що в дитини немає яскраво вираженого бажання щодо змін, хлопчик згадував м. Рівне, говорив, що воно йому більше подобається ніж м. Київ, що в нього мало друзів в садочку. Після розмови з психологом дитина без особливих вагань пішла до батька, обійнявшись з ним. Члени комісії обговорили дане питання та взявши до уваги наведену вище інформацію, пояснення батьків вирішили, що недоцільно змінювати прізвище малолітнього [PERSON] з «[PERSON]» на «[PERSON]». 11 членів комісії за таке рішення проголосували одноголосно (а.с.81). В судовому засіданні представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Мазанович Н.П. дане рішення підтримала. Таким чином, з урахуванням відсутності згоди батька на зміну прізвища дитини та наведених обставин судом не встановлено підстав для зміни прізвища малолітнього [PERSON], [INFO], з «[PERSON]» на «[PERSON]» і що зміна прізвища на даний час буде відповідати його інтересам. Посилання позивача та її представника на висновок психолога від 13 червня 2017 року (а.с.10), висновок практичного психолога ДНЗ №672 [PERSON] №174 від 15 червня 2017 року (а.с.11-12), інформаційну довідку про результати діагностичної роботи з неповнолітнім на момент обстеження №4/167 від 22 лютого 2018 року суд не бере до уваги, оскільки при даних обстеженнях була присутня лише матір дитини, в той же час на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 01 березня 2017 року, де були присутні обоє батьків, малолітній [PERSON] яскраво вираженого бажання щодо змін не виявив. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась сторони, перевірених в судовому засіданні, оцінивши належність та допустимість доказів у справі, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не доведені та не знайшли свого обґрунтування, а отже задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed