Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Представник Акціонерного товариства \~Комерційний банк\~"ПриватБанк"\~(далі\~ АТ\~КБ "ПриватБанк", позивач,\~банк)\~звернувся до\~суду із вищевказаним позовом до\~ [PERSON] (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 04.01.2011 в розмірі 37 342,68 грн., обґрунтовуючи підставність позову тим, що 04.01.2011 між позивачем і відповідачем було укладено вищевказаний кредитний договір, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 6 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, утім в порушення узятих на себе зобов`язань станом на 30.09.2018 допустив заборгованість за договором, в розмірі 37342,68 грн., з яких: 8454,99 грн. - заборгованість за кредитом; 25043,23 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 1590,05 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1754,41 грн. - штраф (процентна складова), які у добровільному порядку не погашає, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд присудити їх із відповідача в примусовому порядку та вирішити питання судових витрат. Ухвалою суду від 23.05.2019 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачеві строк для подання відзиву. Відповідач надав\~до суду\~відзив,\~в якому\~просив суд\~в задоволенні\~позову відмовити,\~аргументуючи свою\~позицію тим,\~що він\~являється військовослужбовцем,\~учасником бойових\~дій,\~про що\~позивача довів\~до відома,\~а тому\~на час\~особливого періоду\~звільняюся від\~сплати процентів,\~штрафних санкцій\~та пені,\~відповідно до\~п.15\~ст.\~14\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей»,\~тобто з\~2014\~року по\~даний час.\~Крім цього,\~вважає,\~що не\~підлягає стягненню\~із нього\~тіло кредиту,\~адже протягом\~2014-2018\~рр.\~він сплачував\~усі необхідні\~платежі,\~які в\~загальному склали 15 202,97 грн.. у той час як тіло кредиту становить 8 454.99 грн. Також у позові зазначив, що не може нести подвійну цивільно правову відповідальність одного і того ж виду та сплачувати витрати за послуги банку, так як це є порушенням діючого законодавства. Відповіді на відзив позивачем не було надано у визначений судом строк. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що 04.01.2011 [PERSON] , [INFO] , виявив намір на отримання кредиту у «ПриватБанк». Вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком Договір про надання банківських послуг. Із статуту АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ПАТ КБ "ПриватБанк". На підставі вказаної заяви позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Обставини щодо передачі грошових коштів обумовлених кредитним договором позивачем та отримання їх відповідачем визнавалися сторонами, про що вони зазначили в заявах по суті справи, отож в силу приписів ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, а у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що він являється військовослужбовцем на підтвердження цього надано до відзиву довідку видану [INFO] , відповідно до якої встановлено, що [PERSON] дійсно був призваний на військову службу за контрактом 16.07.2014 та проходить службу і на даний час, приймав участь в АТО на території Донецької та Луганської областей (а.с.118, 122). Згідно із повідомленням Військової частини [NUMBER] від 16.05.2019 за №599, [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] із 06.05.2019 по теперішній час (а.с.119). Із довідки виданої командиром військової частини польова пошта [NUMBER] (а.с.120) встановлено, що [PERSON] дійсно в період з 27.11.2015 брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення терористичної операції в Луганській та Донецькій областях. На підтвердження статусу учасника бойових дій на ім`я [PERSON] видано посвідчення серія [NUMBER] (а.с.121). У відзиві відповідач зазначив, що він повідомив позивача про те, що він є військовослужбовцем та учасником бойових дій, про що надав останньому підтверджуючі матеріали. Позивач не використав своє право на подачу відповіді на відзив та не спростував обставин наведених відповідачем у відзиві. Згідно зі статтею 5\~Закону України\~"Про\~статус ветеранів\~війни,\~гарантії їх\~соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Згідно зі статтею 6\~Закону України\~"Про\~статус ветеранів\~війни,\~гарантії їх\~соціального захисту" до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції. Законом України\~від 20\~травня 2014\~року N\~1275-VII\~"Про\~внесення змін\~до деяких\~законодавчих актів\~України щодо\~удосконалення оборонно-мобілізаційних\~питань під\~час проведення\~мобілізації" внесено зміни до статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно із Законом України\~"Про\~мобілізаційну підготовку\~та мобілізацію" особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року і триває по теперішній час. Крім того, Національний банк України у своєму листі від\~02\~вересня 2014\~року N\~18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року N 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Із розрахунку заборгованості за Договором №б/н від 04.01.2011 укладеним між ПриватБанк та [PERSON] (а.с.4, 5) встановлено, що штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед позивачем, а також проценти за користування кредитом нараховано позивачеві з 08.08.2014, тобто у період коли він проходив військову службу та на нього поширюються приписи пункту 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання спору, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкції, пені за невиконання зобов`язань, а також процентів за користування кредитом, з яких: 25 043,23 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 1590,05 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1754,41 грн. - штраф (процентна складова). Також суд вважає, що не підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача 8 454,99 грн. - заборгованість за кредитом, оскільки як убачається із розрахунку та Виписки по рахунку відповідача ним сплачувались грошові кошти на виконання зобов`язань за кредитним договором від 04.01.2011, сума погашення за наданим кредитом з 08.08.2014 станом на 30.09.2018 склала 15\~221, 14 грн. (а.с.4, 5), тобто у період коли відповідач проходив військову службу та на нього поширювались приписи пункту 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відтак такі грошові кошти мали бути спрямовані на погашення заборгованості за тілом кредиту. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках(стаття 13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розподіл між сторонами тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Зважаючи на встановлені судом обставини та перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Розподіл витрат суд здійснює згідно Глави 8 ЦПК України, а так як в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені на його рахунок.

Outcome: dismissed