Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

У липні 2016 року позивачі по справі звернулись до Криворізького районного суду м. Кривого Рогу з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі. 02 грудня 2016 року суддею Криворізького районного суду м. Кривого Рогу-Коваль Н.В. було заявлено самовідвід по вказаній цивільній справі та Ухвалою Криворізького районного суду м. Кривого Рогу справу було передано до канцелярії суду для повторного автоматичного перерозподілу. 02 грудня 2016 року цивільні справи за позовом [PERSON], до Товариства з обмеженою відповідальністю «МіК», третя особа про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі та [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «МіК», третя особа про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі Ухвалою Криворізького районного суду м. Кривого Рогу були передані на розгляд до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу. Відповідно до Протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 22 грудня 2016 року цивільна справа за позовом [PERSON], до Товариства з обмеженою відповідальністю «МіК», третя особа про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі та [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «МіК», третя особа про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі надійшли до провадження судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Ступак С.В. 06 січня 2017 року Ухвалою суду цивільні справа за позовом [PERSON], до Товариства з обмеженою відповідальністю «МіК», третя особа про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі та [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «МіК», третя особа про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі були об'єднанні в одне провадження та присвоєно номер справи № 177/1521/16-ц , провадження № 2/210/50/16. 06 січня 2017 року Ухвалою суду за клопотанням представника відповідача ТОВ «МіК» [PERSON]було залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача розпорядника майна [PERSON]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що з 16.07.2012 року по 23.07.2014 рік вона працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю «МіК», у якості кондитера 3-го розряду. На порушення ст.. ст. 47,116 КЗпП України у день звільнення з роботи позивачу не були виплачені грошові кошти, які належали від підприємства та не було видане письмове повідомлення про розмір заборгованості. Заочним рішенням Криворізького районного суду м. Кривого Рогу від 18.06.2015 року частково були задоволені вимоги позивача та з відповідача були стягнуті грошові кошти у розмірі 102440,96 грн. Позивач у позові зазначила, що згідно вимог ст.. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак, станом на час звернення до суду кошти відповідачем не сплачено, у зв'язку з чим, позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь за затримку виплати заборгованості по заробітній платі за період з 19 червня 2015 року по 24 лютого 2017 року 11 463,66 грн. без урахування стягнення податку з доходів фізичних осіб. Позивач [PERSON] у позові зазначила, що з 20.09.2010 року по 23.07.2014 рік працювала на підприємстві відповідача Товаристві з обмеженою відповідальності «МіК» на посаді укладаника-пакувальника. Наказом по підприємству за № 97-к від 23.07.2014 року позивач звільнилась з підприємства за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України. На порушення ст.. ст. 47,116 КЗпП України у день звільнення з роботи позивачу не були виплачені грошові кошти, які належали від підприємства та не було видане письмове повідомлення про розмір заборгованості. Заочним рішенням Криворізького районного суду м. Кривого Рогу від 18.02.2015 року частково були задоволені вимоги позивача та з відповідача були стягнуті грошові кошти у розмірі 4922,58 грн. Позивач у позові зазначила, що згідно вимог ст.. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак, станом на час звернення до суду кошти відповідачем не сплачено, у зв'язку з чим, позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом та просила суд стягнути з відповідача на її користь за затримку виплати заборгованості по заробітній платі за період з 19 листопада 2015 року по 24 лютого 2017 року 15209,37 грн. без урахування стягнення податку з доходів фізичних осіб. Представник позивачів за довіреність [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути в його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення позивачів та відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивачів та їх представника вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Рішенням Криворізького районного суду м. Кривого Рогу від 18 червня 2015 року встановлено, що згідно трудової книжки [PERSON] наказом № 159-к від 12.07.2012 року прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» на посаду учня кондитера, на підставі наказу від 01.02.2013 року № 35-к найменування посади змінено на кондитера та наказом від 23.07.2014 року № 97 звільнена за згодою сторін. Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Криворізького районного суду від 18 червня 2015 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідністю «МІК», про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та моральної шкоди задоволений частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» на користь [PERSON], 2136 (дві тисячі сто тридцять шість) грн. 39 коп. в рахунок заборгованості по заробітній платі при звільненні, 6108 (шість тисяч сто вісім) грн. 57 коп. в рахунок відшкодування середнього заробітку за весь час затримки виплати заборгованості по заробітній платі за період з 24.07.2015 року по 18.06.2015 року включно та 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. в рахунок стягнення моральної шкоди та судовий збір в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.). Рішення суду вступило в законну силу 21 липня 2015 року. (а.с.3-6 том № 1) Рішенням Криворізького районного суду м. Кривого Рогу від 18 лютого 2015 року встановлено, що згідно трудової книжки 19.10.2010 року [PERSON] наказом №297к від 19.10.2010 року прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» на посаду учня кондитера, наказом № 273 к від 01.12.2012 року переведена з 01.12.2012 року на посаду укладальника-пакувальника, з якої звільнена 23.07.2014 року наказом № 97-к від 23.07.2014 року за згодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України Рішенням Криворізького районного суду від 18 лютого 2015 року позов [PERSON] до Товариства з обмеженої відповідальністю «МІК», Криворізької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» на користь [PERSON], [INFO], 1703, 99 грн. (одна тисяча сімсот три) грн.. 99 коп. в рахунок заборгованості по заробітній платі при звільненні, 2218,59 грн. (дві тисячі двісті вісімнадцять) грн.. 59 коп., в рахунок відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.07.2014 року по 18.11.2014 року, 1 000 (одну тисячу) грн.. 00 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього стягнути з ТОВ «МІК» на користь [PERSON], 4 922,58 грн. (чотири тисячі дев'ятсот двадцять дві) грн.. 58 коп. та судовий збір в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.). Рішення суду вступило в законну силу 17 березня 2015 року. (а.с.3-6 том № 2) Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Судом встановлено, що при звільненні позивача не було нараховано та виплачено середній заробіток за час затримки виплати несплаченої заробітної плати. Розмір невиплаченої заробітної плати, що належить [PERSON] згідно довідки виданої ТОВ «МІК» станом на 21.10.2014 року складає 2 136,39 грн., з яких: за січень 2014 року - 95,44 грн., за лютий 2014 року - 420,75 грн., за березень 2014 року - 565,39 грн., за квітень 2014 року - 317,61 грн., за травень 2014 року - 385,07 грн., за червень 2014 року - 352,13 грн. (а.с.7, том № 1). Розмір невиплаченої заробітної плати, що належить [PERSON], згідно довідки № 203 від 03.11.2014 року виданої ТОВ «МІК», за період з 01.01.2014 року по 31.07.2014 року складає 1 703,99 грн., з яких: за січень 2014 року - 97,41 грн., за лютий 2014 року - 44,23 грн., за березень 2014 року - 137,89 грн., за квітень 2014 року - 305,17 грн.; за травень 2014 року - 324,50 грн., за червень 2014 року - 688,14 грн., за липень 2014 року - 106,65 грн. (а.с. 7, том № 2). Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" необхідно враховувати, що згідно зі ст. 21 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки [PERSON] звільнена з ТОВ «МІК» 23.07.2014 року, який є останнім робочим днем, ТОВ «МІК» в добровільному порядку не виплатило [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заборгованості, 18 червня 2015 року винесено рішення Криворізького районного суду м. Кривого Рогу, то періодом затримки слід вважати період з 19.06.2015 року по 20.07.2017 рік. Оскільки [PERSON] звільнена 23.07.2014 року, який є її останнім робочим днем, ТОВ «МІК» в добровільному порядку не виплатило [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заборгованості, 18 лютого 2015 року винесено рішення Криворізького районного суду м. Кривого Рогу, то періодом затримки слід вважати період з 19.02.2015 року по 20.07.2017 рік. Однак,

Outcome: approved