Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

31 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовною заявою до Державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Сісайд Термінал» про відшкодування майнової шкоди. У вказаному позові позивач просить стягнути з відповідача на його користь 473 301 (чотириста сімдесят три тисячі триста одну) грн. 92 коп. на відшкодування майнової шкоди. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок ДТП, яке відбулось на залізничному переїзді 10 листопада 2016 за участю транспортного засобу «Маn FE 410А» д.н. [NUMBER] із причепом «KRONE», д.н. [NUMBER] , який належить позивачу та тепловоза, позивачу заподіяна майнова шкода у розмірі 473 301 грн. 92 коп. Посилаючись на те, що власником переїзду є ДП «Миколаївський морський торговельний порт», просив стягнути з нього вказану майнову шкоду, оскільки ним не виконано свого обов`язку щодо забезпечення безпеки руху на переїзді усіх учасників. 31.08.2017 головуючим у справі визначено суддю Біцюка А.В. 04.09.2017 вказану позовну заяву залишено без руху. 21.09.2017 року суддею Біцюком А.В. відкрито провадження у справі. 26.01.2018 ухвалою суду постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. призначено підготовче судове засідання. 23.04.2018 ухвалою суду залучено до участі у справі як третіх осіб [PERSON] , [PERSON] . 25.06.2018 закрито підготовче провадженні і справу призначено до судового розгляду. 24.01.2019 ухвалою суду замінено первісного відповідача - Державне підприємство "Миколаївський міський торговельний порт" на належного відповідача - Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України". 14.03.2019 ухвалою суду замінено відповідача у справі - Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на належного відповідача - Державне підприємство «Адміністрація морських портів України». Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2019, головуючим суддею по зазначеній справі призначено Сухаревич З.М. 13.05.2019 ухвалою суду цивільну справу за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сісайд Термінал», [PERSON] , [PERSON] про відшкодування майнової шкоди - прийнято до провадження. 18.10.2019 ухвалою суду у справі призначено судову залізнично-транспортну експертизу, проведення якої доручено експертам Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, зупинено провадження у справі. 18.12.2019 до суду надійшло повідомлення експерта, в якому зазначено, що на даний час в Миколаївському НДЕКЦ МВС відсутні працівники, які мають право на самостійне проведення судової залізнично-транспортної експертизи, що в свою чергу унеможливлює проведення вищевказаної експертизи. 19.12.2019 ухвалою суду поновлено провадження у справі, призначено судове засідання. Позивач до судового засідання надав заяву, про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, від проведення експертизи відмовився. Представник відповідача та третьої особи ТОВ «Сісайд Термінал», треті особи [PERSON] , [PERSON] до судового засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзиву та пояснень не надіслали. При цьому, суд враховує, що відповідач обізнаний про розгляд судом даної справи, оскільки 25 вересня 2019 та 17 жовтня 2019 подавали клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та 17.10.2019 представник відповідача ознайомлена з матеріалами справи (а.с. 128 том. 3), проте своїм правом надання відзиву та доказів на його обґрунтування не скористались. Враховуючи викладене та з огляду на тривалість розгляду даної справи через процесуальну поведінку сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: [PERSON] є власником транспортного засобу «Маn FE 410А» д.н. [NUMBER] із причепом «KRONE», д.н. [NUMBER] , який передав в оренду ТОВ «Зерноком Агроюг» у відповідності до договору найму (оренди) від 11 червня 2014 року, яке на підставі договору № Д-010116/2 від 01 січня 2016 року, 09 листопада 2016 року здійснювало таким транспортом перевезення пшениці, під керуванням водія [PERSON] 10 листопада 2016 року близько 06 год. 00 хв. у місті Миколаїв, за адресою: вул. Заводська, 23, на території ДП «Миколаївський морський торговельний порт» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Маn FE 410А» д.н. [NUMBER] із причепом «KRONE», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та за участю тепловоза 4МЄ ЗТ під керуванням машиніста [PERSON] В результаті ДТП транспортний засіб «Маn FE 410А» та тепловоз отримали механічні пошкодження. 24 січня 2017 року постановою Голопристанського районного суду Херсонської області [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн. 13 березня 2017 року апеляційним судом Херсонської області постанову Голопристанського районного суду Херсонської області від 24 січня 2017 року скасовано, прийнято нову постанову, якою провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Із вказаної постанови вбачається, що «з матеріалів справи, а саме з пояснень [PERSON] , які він давав працівникам поліції після ДТП, а також в судовому засіданні вбачається, що він зробив зупинку автомобіля на залізничному переїзді, який не регульований. Ніякого руху потягу по залізниці не було. Даний факт в своїх поясненнях працівникам поліції після ДТП фактично підтвердив машиніст тепловозу [PERSON] , який пояснив, що переставляв групу вагонів на іншу колію. Коли рухався, то на кривій ділянці шляху побачив на залізничному переїзді стоячий автомобіль. Застосував міри екстреного гальмування, але зіткнення не вдалося уникнути.» « Матеріалами справи підтверджується той факт, що на час того коли [PERSON] зупинив автомобіль на залізничному переїзді, руху поїзда, який наближався до переїзду не було. З схеми місця ДТП світлофор на залізничному переїзді не працював, шлагбаум відсутній, тобто відсутні інші випадки заборони переїзду через залізничний переїзд, як це передбачено п.20.3 ПДР.» Відповідно до п. 2.5. Інструкції з улаштування та експлуатації залізних переїздів, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.01.2007 № 54 (далі Інструкція) переїзди поділяються на регульовані та ті, що не регулюються. До регульованих належать переїзди, які обладнані пристроями переїзної сигналізації або такі, що обслуговуються черговим працівником та обладнані шлагбаумами. Регульовані переїзди, що обладнані пристроями переїзної сигналізації з автоматичними шлагбаумами, обслуговуються черговим працівником або на них встановлюють систему відеонагляду. До нерегульованих належать переїзди, які не обладнані пристроями переїзної сигналізації і не обслуговуються черговим працівником. Можливість безпечного проїзду (проходу) через такі переїзди визначається водієм транспортного засобу (пішоходом). Згідно п. 2.12. Інструкції, Переїзди, які не обладнані переїзною сигналізацією, обслуговуються черговим працівником у таких випадках: при перехрещенні автомобільної дороги трьох або більше головних залізничних колій; переїзди з незадовільними умовами видимості, а на ділянках з інтенсивністю руху понад 16 поїздів/добу - незалежно від умов видимості; III категорії з незадовільними умовами видимості, які розташовані на ділянках з інтенсивністю руху понад 16 поїздів/добу, а також розташовані на ділянках з інтенсивністю руху більше 200 поїздів/добу - незалежно від умов видимості. Відповідно до п. 3.1.3 Інструкції, на переїздах, що розташовані на головних коліях, повинна бути забезпечена водіям транспортних засобів на відстані 50 м від крайньої рейки видимість поїзда, що наближається з будь-якого боку за 400 м від переїзду. Для поїздів задовільною є видимість, за умовами якої машиніст поїзда, що наближається, міг бачити середину переїзду на відстані 1000 м. При незадовільних умовах видимості для водіїв транспортних засобів або машиністів поїздів перед переїздами без чергового працівника встановлюються додаткові сигнальні та відповідні дорожні знаки. У разі відсутності капітальних будівель у зоні переїзду видимість повинна бути відновлена в термін, що не перевищує 10 діб з часу виявлення. Окрім цього, згідно п. 3.1, 3.4, 4.17 Правил технічної експлуатації залізничного транспорту промислових підприємств, затверджених наказом Міністерства промислової політики України від 15.02.2010 № 70 (далі Правила), Працівники залізничного транспорту підприємств повинні своєчасно і якісно обслуговувати виробництва та контрагентів, відповідають за збереження рухомого складу і вантажів, що перевозяться, ефективне використання технічних засобів, споруд і пристроїв залізничного транспорту, дотримання нормативно-правових актів з охорони праці та безпеки руху. Працівник підприємства зобов`язаний подавати сигнал зупинки поїзду, передавальному чи маневровому составу, а також вживати інших заходів для їх зупинки у випадках, які загрожують життю та здоров`ю людей або безпеці руху. Споруди і пристрої на території підприємств, а також споруди і пристрої між територіями підприємств повинні відповідати вимогам габариту наближення споруд "Сп", встановленим ГОСТ 9238-83, і спеціальних габаритів. Проаналізувавши текст постанови апеляційного суду Херсонської області від 13 березня 2017 року, матеріали справи № 654/3556/16-п відносно [PERSON] , суд дійшов висновку, що вони в своїй сукупності підтверджують недотримання власником залізничної колії свого обов`язку щодо забезпечення безпеки руху на переїзді для всіх учасників руху, що є у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 10 листопада 2016 року на цій колії. Судом встановлено, що власником залізничної колії, на якій відбулась ДТП, є Державного підприємства «Адміністрація морських портів України». Відповідно до висновку судового експерта Булах І.О №08/17 від 20.01.2017, вартість матеріальної шкоди, завданої позивачу [PERSON] внаслідок ДТП, складає 473 301 грн. 92 коп. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі його невизнання, або порушення. Згідно з ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 3 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про дорожній рух", власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Власники доріг, вулиць та залізничних переїздів, керівні працівники дорожньо-експлуатаційних організацій несуть відповідальність, в тому числі і кримінальну, якщо дорожньо-транспортна пригода або несвоєчасне забезпечення екстреною медичною допомогою людини, яка перебуває у невідкладному стані сталася з їх вини. Статтею 53 Закону України "Про дорожній рух" передбачено, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України. Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А статтею 12 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Взявши до уваги всі вищезазначені положення законодавства, суд вважає необхідним стягнути заподіяну позивачу матеріальну шкоду, саме з власника залізничного переїзду - Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», у розмірі, визначеному висновком експерта, який ніким не оспорювався і не був спростований. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4733, 02 грн.

Outcome: approved