Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач [PERSON], уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду з позовом в якому просить постановити рішення, яким визнати його звільнення з роботи на підставі п.1 ч.1 ст. 41 Кодексу Законів про Працю України незаконним та поновити його на роботі в Державному підприємстві «Стрийський вагоноремонтний завод» на посаді першого заступника директора державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод». В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 жовтня 2014 року на підставі наказу (розпорядження) № 321, виданого директором підприємства, головою комісії з реорганізації Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" [PERSON], він звільнений із займаної посади першого заступника директора на підставі п. 1\~ч.1 ст. 41 КЗпП України\~за одноразове грубе порушення трудової дисципліни. Так у наказі (розпорядженні) № 321 від 28.10.2014 року про припинення трудового договору, вказується що причиною звільнення є п.1 ч.1\~ст. 41 КЗпП України\~за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Обставинами вчинення правопорушення є те, що він 20.10.2014 р. дав команду економісту ВЗК [PERSON] підготувати договір на реалізацію металобрухту з ПП "Магніт" і в порушення вимог наказів генерального директора про порядок реалізації металобрухту і без отримання дозволу управління залізниці сам його підписав, чим порушив вимоги посадової інструкції, довіреність. В продовження злочинних дій сам дав команду бригадиру [PERSON] на завантаження вагону четвертим видом металобрухту (осями б/в), яке відбувалося після 17 год. І після закінчення робочого дня, без повідомлення комірника [PERSON], яка веде облік металобрухту і процес відвантаження, підписання договору на реалізацію металобрухту без попереднього погодження Укрзалізниці та в порушення порядку укладання договорів на підприємстві (протокол оперативної наради при директорі від 28.10.2014 р.). Усі порушення, зазначені в наказі від 28 жовтня 2014 року № 321, які стали підставою для його звільнення з посади першого заступника директора, не є одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків, стягнення у вигляді звільнення застосовано відповідачем із порушенням вимог\~ст. 149 КЗпП України, у зв'язку із чим цей наказ є незаконним. Оскільки він діяв у межах повноважень наданих йому керівництвом підприємства, підписував договір з ПП "Магніт" на підставі діючої довіреності та після його візування відповідальними працівниками. У даному наказі зазначається, що він порушив ряд норм, і вказується "в продовження злочинних дій", роботодавець звинувачує його у порушенні декількох норм, хоча звільняє за одноразове порушення трудових обов'язків. Зі змісту наказу так і не зрозуміло за яке саме порушення його звільнено з посади. Звільнення за пунктом 1 ч.1\~ст. 41 КЗпП\~є дисциплінарним стягненням і має проводитись із додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень згідно з чинним законодавством. Відповідно до\~статті 148 КЗпП\~дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку. [PERSON] порушення (виявлення проступку) фіксується у відповідному акті, який складає або власник, або контрольні органи (ревізійна комісія господарського товариства, служба внутрішнього аудиту, незалежні аудитори, працівники прокуратури та ін.). Рекомендується ознайомити працівника з актом під підпис. Зазначеного не було здійснено. Таким чином, вважає, що його абсолютно безпідставно звільнено на підставі п.1\~ч.1 ст. 41 КЗпП України, оскільки відповідач на власний розсуд трактує його дії, не беручи до уваги його пояснень і те, що він діяв виключно в межах посадової інструкції та довіреності. Окрім того відповідач звільняє його за одноразове грубе порушення трудових обовязків і не може обґрунтувати, за яке саме порушення, вказуючи на ряд порушень. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд такі задовольнити. Пояснив суду, що дії відповідача щодо його звільнення з посади першого заступника директора Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» незаконні, оскільки підписуючи договір з ПП «Магніт» він діяв на підставі довіреності, з якої вбачається, що він має право на підписання від імені підприємства (укладення, зміну чи розірвання) господарських договорів. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні, уточнені позовні вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі, просив суд такі задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог. Вважає, що позивача [PERSON] законно звільнено із колись займаної ним посади, оскільки він вчинив одноразове грубе порушення, яке виразилось в тому, що на Державному підприємстві «Стрийський вагоноремонтний завод» виявили 46 (сорок шість) тон недостачі металобрухту. Внаслідок цього на підприємстві було проведено службове розслідування, матеріали якого в подальшому були скеровані в Стрийський МВ ГУМВС України у Львівській області. Також підтвердив той факт, що доказів завдання Державному підприємству «Стрийський вагоноремонтний завод» матеріальної шкоди, які б спричинили тяжкі наслідки для підтприємства в ході проведення службового розслідування не виявлено. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі , виходячи з наступного. Згідно з частиною першою\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 05 серпня 2014 року позивача було прийнято на посаду першого заступника ДП «Стрийський вагоноремонтний завод» за переводом з локомотивного депо «Львів-Захід» Львівської залізниці. 28 жовтня 2014 року на підставі наказу (розпорядження ) № 321 позивача [PERSON] було звільнено із займаної посади першого заступника директора на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудової дисципліни. З вищезгаданого наказу вбачається, що підставою звільнення позивача [PERSON] на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України стало те, що 20.10.2014 року позивач, як перший заступник директора підприємства підписав договір про постачання металобрухту № СВРЗ-04-(П-355/05)-14-15-Ю з порушенням вимог наказу Укрзалізниці від 17 травня 2010 року № 344-Ц та в порушення порядку укладання договір на підприємстві. Внаслідок вищеописаної події, на державному підприємстві «Стрийський вагоноремонтний завод» було проведено службове розслідування, що стверджується наявними в матеріалах письмовими доказами та в подальшому матеріали були скеровані в Стрийський МВ ГУМВС України у Львівській області. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема у випадку одноразового грубого порушення трудових обовязків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Суд вважає, що зазначені в наказі від 28.10.2014 року № 321 обставини, які стали підставою для звільнення [PERSON] з посади першого заступника директора не є одноразовим грубим порушенням, оскільки як було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] діяв у межах повноважень наданих йому керівництвом підприємства, підписував договір з ПП «Магніт» на підставі діючої довіреності та після його візування з відповідальними працівниками. Із згаданої вище довіреності, копія якої наявна в матеріалах справи, вбачається, що директор підприємства голова комісії з реорганізації [PERSON] уповноважує першого заступника підприємства [PERSON] на підписання від імені підприємства (укладення, зміну чи розірвання) господарських договорів. Таким чином, посилання відповідача на те, що позивач по даній справі не вправі був підписувати вищенаведений договір та порушив вимоги наказу Укрзалізниці № 344-Ц від 17.05.2010 року є необґрунтованими, оскільки спростовуються наведеною вище довіреністю, яка була досліджена в судовому засіданні. Пленум Верховного Суду України в п. 27 постанови від 6 листопада 1992 р. із змінами, внесеними постановою Пленуму від 1 квітня 1994 p., роз'яснив, що на підставі п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірваний лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Як уже зазначалось вище, після події, яка мала місце 20.10.2014 року, на державному підприємстві «Стрийський вагоноремонтний завод» було проведено службове розслідування. З пояснень представника відповідача в судовому засіданні зясовано, що розмір завданої матеріальних збитків не встановлено, а тому неможливо встановити, які наслідки це потягнуло для підприємства. Щодо збитків як явища, то вони полягають в тому, що субєкт господарювання зазнає додаткових майнових втрат та (або) не отримує доходи порівняно з витратами і доходами, що здійснюються та отримуються при оптимальному розвитку господарської операції. При цьому можуть бути збитки у формі додаткових витрат та у формі неодержаних доходів (упущеної вигоди). Відповідачем до матеріалів справи не надано жодного належного та допустимого доказу, який би свідчив про завдання позивачем [PERSON], будь-яких збитків підприємству. Враховуючи наведене вище, про жодні тяжкі наслідки для підприємства говорити не приходиться, як і про порушення п.1 ч.1 ст.41 КЗпПУ. А, якщо відсутні тяжкі наслідки, то як вказав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 21.10.2015 року: «А за відсутності шкідливих наслідків порушення трудових обовязків може бути визнане таким, що підлягає під вказану вище норму кодексу, за наявності прямого умислу». Жодного прямого умислу на порушення трудових обовязків позивач [PERSON] не допускав, оскільки діяв правомірно в межах наданих йому повноважень. Крім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що особисто знає [PERSON], оскільки той працював першим заступником директора державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод». Йому було доручено зайнятись перевіркою щодо відгрузки металу, яка мала місце в 20-х числах 2014 року. Внаслідок проведення службового розслідування, яке завершилось 03.11.2014 року, всі матеріали були направлені в Стрийський МВ ГУМВС України у Львівській, які перед цим для ознайомлення були надані керівнику підприємства. Жодних фактів заподіяння матеріальних збитків та спричинення підприємству тяжких наслідків внаслідок проведеного службового розслідування не виявлено. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. На підставі вищенаведеного, суд вважає недоведеним факт грубого порушення позивачем [PERSON] вимог пунктів 15, 16 Порядку підготовки та розгляду проектів господарських договорів, які укладаються державним підприємством «Стрийський вагоноремонтний завод», затвердженого наказом від 15 січня 2015 року № 12 в частині непогодження проекту договору, оскільки відповідно до наданих йому повноважень, зазначених у довіреності, мав право на підписання від імені підприємства (укладення, зміну чи розірвання) господарських договорів, а також враховуючи те, що представник відповідача в ході розгляду справи не довів факту завдання державному підприємству «Стрийський вагоноремонтний завод» матеріальних збитків, які спричинили б для даного підприємства тяжкі наслідки та взявши до ваги покази свідка [PERSON], яким суд надає віри, так як вони є логічними та послідовними і відповідають дійсним обставинам справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими, належним чином підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а відтак його позов до Державного підприємства «Стрийський вагоноремонтний завод» про поновлення на роботі підлягає до задоволення.

Outcome: approved