Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом 01.10.2019 року, в якому просить стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника під час виконання трудових обов`язків, суму у розмірі 187 785,00 грн. без утримання податків та зборів. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що вона є вдовою [PERSON] , який працював гірничим робітником очисного забою на шахті ім. Артема Рудоуправління імені Кірова, правонаступником якого є ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг". [INFO] під час виконання трудових обов`язків помер її чоловік у віці 27 років на шахті ім. Артема Радоуправління імені Кірова про, що було складено акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. На момент смерті чоловіка у них був 4-річний син. Вона була у розпачі та не знала як жити далі та виховувати сина без батька. Вона втратила рідну людину, яку дуже сильно любила і поважала. Негативні зміни у її житті є незворотними, оскільки її чоловіка вже не повернути. Усвідомлення того, що життя могло скластися по іншому, якщо б її чоловік не загинув завдає їй страждань і ще більшого душевного болю. Смерть чоловіка призвела до сильного нервового потрясіння. Вона відчуває душевний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу. Ухвалою суду від 03.10.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи характер та предмет спору суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження, підстав для розгляду справи в порядку загального позовного провадження суд не вбачає. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник позивача подав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Свої заперечення відповідач мотивував тим, що обов`язок відшкодовувати позивачу моральну шкоду, спричинену смертю чоловіка внаслідок трудового каліцтва на підприємстві РУ ім. Кірова, відсутній, оскільки Цивільний Кодекс УРСР в редакції 1963 року на момент виникнення спірних правовідносин, не передбачав відшкодування моральної шкоди членам сімї потерпілого на відміну від ст. 1168 ЦК України, яка набрала чинності з 01.01.2004 року. Таким чином вважає, що на момент виникнення нещасного випадку, чинне на той час законодавство не містило норм, які б регламентували відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи родині померлого. Крім того вважають, що ПАТ "АреслорМіттал Кривий Ріг" не є правонаступником шахти ім. Артема Рудоуправління ім. Кірова. Так як право на отримання моральної шкоди виникло у позивача щодо підприємства, яке ліквідовано без правонаступництва, то виникає висновок про безпідставність позовних вимог. Вважає, що зазначена позивачем сума моральної шкоди заявлена всупереч вимогам розумності та справедливості та твердження позивача, які складають зміст позовної заяви не що інше, як припущення можливого розміру заподіяної позивачу шкоди, оскільки не підтверджуються жодними належними доказами. Позивач [PERSON] правом присутності не скористалась, надавши клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить врахувати обставини, що встановлені та викладені в рішення Саксаганського районного суд м. Кривого Рогу від 29.08.2019 року, яке змінено постановою Дніпровського апеляційного суду лише в частині судового збору. Представник відповідача Прус А.С. , правом присутності не скористалась, надавши заяву про розгляд справи без участі сторін, позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до наступних висновків. Так судом встановлено, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.13). 21.12.2007 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 12). Внаслідок нещасного випадку на виробництві, під час виконання трудових обов`язків на шахті імені Артема Рудоуправління імені Кірова (правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») [INFO] загинув [PERSON] про що відповідачем складено Акт №9/10 про нещасний випадок (а.с. 15-18). Згідно з Акту №9/10 про нещасний випадок, що стався [INFO] (форма Н-1), по письмовому наряду на І зміну [INFO], виданого начальником дільниці №4 Кравченко В.Г. через гірничого майстра [PERSON] , гірничий робітник очисного забою [PERSON] та [PERSON] повинні були виконувати роботи по скреперуванню руди по ортам №3,4,5 л/б штр.5 північ, прибрати металобрухт по орту №4л/б. Закінчивши роботи по орту №3,4 та прибравши металобрухт по орту 4л/б [PERSON] перейшов на орт № №5л/б, а [PERSON] приступив до кріплення руди по акумуляційному штреку 5 північ. В 4 год. 15 хв. по сигналу поданому [PERSON] пройшов із ніши скреперної лебідки в орт №5л/б . Почекавши деякий час та не отримавши сигналу на відновлення робіт, [PERSON] пішов в орт №5л/б, де побачив [PERSON] , який лежав на підножжі виробки між І т ІІ парами бурових ніш, про що повідомив гірничому майстру [PERSON] Сільно з ним направились до постраждалого та почали надавати допомогу. Прибувша медсестра та бійці ВГСО надавали допомогу, а потім видали [PERSON] на поверхню де лікарями швидкої допомоги була констатована смерть (а.с. 15-18). Згідно з свідоцтва про смерть виданого відділом Саксаганського РАГС м. Кривого Рогу, помер [INFO] [PERSON] (а.с. 14). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. На час виникнення спірних правовідносин - жовтень 1994 р., можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків за рахунок роботодавця на підставі рішення суду, передбачалась пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 № 472. Саме застосування цих Правил і перелік осіб, що мають право на відшкодування шкоди після смерті потерпілого, зазначені у ст.456 ЦК УРСР. Перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди також перелічений у п.8 Правил. Як роз`яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю моральну шкоду (п.5). Події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. Згідно з статті 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК Української РСР виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК Української РСР. Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю її чоловіка в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 427, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року. При цьому, відповідно до статті 441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі статтею 450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, враховуючи, що смерть [PERSON] сталася внаслідок нещасного випадку, що стався з ним під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим суд покладає обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, завдану смертю чоловіка, на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Судом встановлено, що позивачу, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини - чоловіка, та залишилась без його піклування, одна з малолітнім сином була спричинена моральна шкода, оскільки внаслідок втрати чоловіка вона переживала нервові потрясіння пов`язані з його смертю та з втратою турботи і підтримки та неможливість повернути до життя найріднішу людину. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Згідно з ст.440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди - не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Такий висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України висловленою у постанові № 6-156цс14 від 24 грудня 2014 року. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, виходячи із конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, а також беручи до уваги глибину і тривалість моральних страждань позивача, яка залишилась без чоловіка одна з малолітньою дитиною, характер психологічної травми, яку вона отримала у зв`язку зі смертю чоловіка, конкретні обставини по справі, наслідки, що наступили та виходячи із принципу диспозитивності сторін, суд вважає що визначений позивачем розмір моральної шкоди, відповідає засадам розумності, виваженості і тому з відповідача на користь позивача підлягає стягнення моральна шкода у розмір 187 785,00 грн. Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що позивачкою не доведено наявність моральних страждань, оскільки смерть рідної людини це не відновлювана втрата, що завжди спричиняє страждання та хвилювання. Крім того, посилання відповідача на те, що позивачкою не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення їй моральної шкоди у зв`язку з втратою чоловіка, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на незворотні негативні наслідки, які настали для позивачки внаслідок смерті чоловіка. Твердження представника відповідача про те, що ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" не є правонаступником не є правонаступником РУ ім. Кірова, до якої входила шахта ім. Артема, на якій працював чоловік позивача та помер внаслідок нещасного випадку на виробництві є необгрунтовани зважаючи на таке. Так згідно наказу Державного комітету Промислової політики України №165 від 19.04.2001 року "Про подальшу реструктуризацію РУ ім. Кірова" передано об`єкти та виробничі потужності Державного підприємства "Рудоуправління імені Кірова" на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату "Криворіжсталь" для збільшення статутного фонду, про що було складено баланс та акти приймання-передач. Таким чином на базі виробничних потужностей Рудуоуправління ім. Кірова утворено шахтоуправління з підземного видобутку руди, як підрозділ комбінату КДГМК "Криворіжсталь". Також відповідач надав суду відомості з ЄДПРОУ про те, що ДП «Рудоуправління ім. Кірова» припинено без правонаступництва 20.09.2011р. Однак вказана обставина не має жодного відношення до даного спору, адже дослідженню підлягають події 1994 р. коли вказане рудоуправління реорганізовувалось, а частина його майна, в тому числі й шахта ім. Артема, перейшла до відповідача, який в цій частині і є правонаступником Рудоуправління ім. Кірова. Враховуючи вище викладене суд вважає, що наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди позивачеві з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», а тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Відповідно до положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач [PERSON] подала позов про стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю працівника на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Таким чином враховуючи, те що рішення ухвалено на користь [PERSON] , яка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 слід стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1 877 грн.

Outcome: approved