Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

17 листопада 2014 року позивач Веселинівська селищна рада Миколаївської області звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач просив визнати інформацію, відносно дирекції КП"Новий ринок" надану [PERSON], а саме "про привласнення дирекцією КП "Новий ринок" коштів за паркування автомобілів на прилеглій території" недостовірною . Та зобов'язати [PERSON]. не пізніше наступного дня з моменту набрання чинності рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію шляхом публічного виступу або опублікування в районній газеті "Зоря". В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 27.06.2014 року відповідач [PERSON] на особистому прийомі у прокурора Веселинівського району усно звернувся з інформацією про неправомірність дій працівників КП "Новий ринок" . Неправомірність дій, на думку відповідача полягає в тому, що працівники незаконно привласнюють кошти за стоянку автомобілів на території прилеглій до КП "Новий ринок". Після отримання такої інформації Веселинівським РВ УМВС України було відкрито кримінальне провадження за фактом привласнення дирекцією КП "Новий ринок" коштів за паркування автомобілів, яке в подальшому було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Крім того було проведено позапланову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності підприємства, якою було встановлено лише порушення у веденні бухгалтерського обліку. Дане усне звернення завдає шкоди діловій репутації Веселинівської селищної ради, так як саме рада створила комунальне підприєство "Новий ринок" відповідно до чого всі економічні та фінансові питання вирішує саме вона. Посилаючись на те, що вказана інформація має характер наклепу, є недостовірною , ганбить ділову репутацію селищної ради в очах невизначеного кола осіб, позивач просив задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача змінив предмет свого позову та просив визнати недостовірною інформацію відносно дирекції КП "Новий ринок" надану [PERSON], а саме "про привласнення дирекцією КП "Новий ринок" коштів за паркування автомобілв на прилеглій території. Та просив зобов'язати [PERSON] не пізніше наступного дня з моменту набрання чинності рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, шляхом опублікування в районній газеті "Зоря" текту про недостовірність наданої ним інформації. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, зазначив, що він не поширював недостовірну інформацію відносно Веселинівської селищної ради, а звернувся до прокурора з заявою, в якій вказував на порушення вимог закону з боку дирекції КП "Новий ринок", таким чином реалізуючи свої законні права, та вході перевірки такі порушення були встановленні, однак до сьогоднішнього дня винні особи не притягнуті до відповідальності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Веселинівська селищна рада Миколаївської області є засновником Комунального підприємства "Новий ринок" відповідно до рішення Веселинівської селищної ради від 12.07.2000 року за №2 . Майно підприємства складається з майна Веселинівської селищної ради, переданого йому в постійне користування. Органом управління є виконавчий комітет Веселинівської селищної ради. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту особистих немайнових прав, які, на думку позивача, були порушені відповідачем під час знаходження останього на особистому прийомі у прокурора прокуратури Веселинівського району під час якого від [PERSON] було отримано усне звернення стосовно неправомірних дій працівників КП "Новий ринок", а саме на думку заявника незаконно отримуються та привласнюються кошти за стоянку автомобілів на території прилеглій до КП "Новий ринок". По факту даного звернення було відкрито кримінальне провадження за фактом привласнення дирекцією КП "Новий ринок" коштів за паркування автомобілів на прилеглій території, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України. Під час досудового розслідування 22.09.2014 року було прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Також, як наслідком такого звернення була проведена позапланова ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності комунального підприємства "Новий ринок" Вознесенською об'єднаною державною фінансовою інспекцією Державної фінансової інспекції в Миколаївській області. Під час перевірки було встановлено, що плата за стоянку автомобілів на прилеглій території КП "Новий ринок" справляється з порушенням Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою КМУ № 1342 від 03.12.2009 року, а також вимог Податкового кодексу України. (лист порокурора Веселинівського району Миколаївської області від 13.06.2014 року № 270-10). Згідно з ч.3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Питання практичної реалізації громадянами цих прав регулюються, зокрема, Законом України "Про звернення громадян", який забезпечує їм можливість брати участь в управлінні державними і громадськими справами, впливати на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, відстоювати свої права і законні інтереси та поновлювати їх у разі порушення шляхом викладення в письмовій або усній формі пропозицій (зауважень), заяв (клопотань) і скарг. Згідно висновку, що викладений у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей) звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу. Проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах "Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти Польщі" та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Згідно із ч.1 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право містить свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Крім того, статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. На підставі вищевикладеного, враховуючи встановлені в суді обставини, суд прийшов висновку, що позивачем не обґрунтовано наявність шкоди внаслідок інформації висловленої відповідачем та вказані висловлення не вважаються неправомірним посяганням на його ділову репутацію, а тому не підлягає спростуванню на підставах, визначених Законом.

Outcome: dismissed