Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, додаткових витрат, аліментів за минулий час. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги заяви про збільшення позову підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що 7.06.1996 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб, який було розірвано 25.12.2001 року. В період зареєстрованого шлюбу у сторін народилась дитина: син - [PERSON] , [INFO] . По досягненню шістнадцятирічного віку син [PERSON] самостійно виявив бажання змінити своє прізвище з „ [INFO] " на „ [INFO] ". Після розірвання шлюбу син постійно проживає разом з матір`ю, відповідач при цьому будь-якої матеріальної допомоги не надавав. Сину сторін [PERSON] [INFO] виповнилось 18 років. 1.09.2016 року він вступив до Київського інституту інтелектуальної власності та права Національного університету „Одеська юридична академія" на денну форму навчання, який закінчив 10.01.2020 року, отримавши диплом магістра. Оскільки [PERSON] навчався на стаціонарній денній формі, не мав часу працювати, а навчання потребувало значної витрати часу та фінансових витрат, тому просять стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 10 000 грн. щомісяця з 1.10.2018 року і до досягнення дитиною 23 років, оскільки відповідач має можливість надавати таку допомогу, має у своїй власності рухоме і нерухоме майно. Позивач купує канцтовари, одяг та взуття, витрачає кошти на проїзд до місця навчання дитини. Всі ці витрати здійснюються за рахунок матері дитини. Крім того, просять стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на навчання дитини в розмірі 55 813 грн. 50 коп., що є 1/2 частиною сплаченої позивачкою вартості навчання у вказаному учбовому закладі за період з 2014 року по 2020 рік, а також 1 200 000 грн. аліментів за минулий час за період з 1.10.2008 року по 1.10.2018 року, виходячи з розрахунку 10 000 грн. щомісяця, оскільки позивачка неодноразово зверталась до відповідача про надання коштів на утримання дитини, але останній ігнорував її звернення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши суду, що позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог надала на 100 сторінках ксерокопії фіскальних чеків на придбання сину різноманітних товарів, однак вивчивши вказані докази, стає зрозумілим, що вказані товари не могли купуватись 3-й особі, а якщо і купувались, то не відносяться до потреби 3-ї особи, а саме: придбано було алкоголь, тютюн, корм для котів, дизпаливо, набір для плавання, рюкзак жіночий, капці жіночі, квіти, омивач скла, круг надувний, окуляри дитячі, мильні бульбашки, дитячі повітряні кульки, послуги по догляду за дитиною, жіночі блузки, тощо. Також не підтверджені витрати на сина у придбанні послуг з масажу, фітнес інструктора - 6 000 грн. щомісяця, необґрунтовані щомісячні оплати поповнення мобільного зв`язку в розмірі 800 грн., тоді як річна вартість користування послугою коштує 1200-1500 грн., 600-850 грн. щомісяця на квіти, 4 000 грн. - 5 000 грн. витрати на розваги. Крім того, позивач надала чеки на купівлю ліків, оскільки син переніс операцію на серці, однак згідно медичної документації операцію на серці [PERSON] робили в 2013 році з наступним контролем у лікаря через місяць, а ліки купувались у 2019 році. Тому позивач не довела судові її витрати на дитину в період його навчання у навчальному закладі. Крім того, слід врахувати, що відповідач має на своєму утриманні батька [PERSON] , 1946 року народження, який є пенсіонером за віком, інвалідом 2 групи, хворіє на цукровий діабет, нещодавно ампутовані обидві ноги, тому він потребує сторонньої допомоги. Відповідач також має дружину та сина - [PERSON] , 2005 року народження. Крім того, він з 2010 року по 2012 рік та з 2014 року і по 2016 рік ніде не працював. Тому підстав для стягнення аліментів у суду немає, оскільки відповідач не в змозі надавати таку допомогу синові [PERSON] . Щодо стягнення аліментів за минулих 10 років, то така вимога також не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надала будь-яких письмових доказів щодо її звернення до відповідача і не реагування останнім, поясненнями свідків такі обставини не доводяться. Також не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення додаткових витрат, оскільки на повнолітню дитину, яка продовжує навчання згідно ст.199 СК України можуть бути стягнуті виключно тільки аліменти. Тому у задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. 3-тя особа [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні за змістом поясненням позивача та її представника. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх, непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено у судовому засіданні, 7.06.1996 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали між собою шлюб (т.1, а.с.14), який було розірвано 25.12.2001 року (т.1, а.с.15). В період зареєстрованого шлюбу у сторін народилась дитина: син - [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.16). По досягненню шістнадцятирічного віку син [PERSON] самостійно виявив бажання змінити своє прізвище з „ [INFO] " на „ [INFO] " (т.1, а.с.17-19). Після розірвання шлюбу син постійно проживає разом з матір`ю (т.1, а.с.6, зворот. бік, 19; 156), відповідач при цьому будь-якої матеріальної допомоги не надавав. До досягнення сином повноліття позивач з позовом до суду до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітнього або неповнолітнього сина не зверталась. Вказані обставини не заперечувались і визнані учасниками справи, тому не підлягають доказуванню в порядку ч.1, ст.82 ЦПК України. Згідно ч.1, ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як наголошує п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. [INFO] сину [PERSON] виповнилось 18 років (т.1, а.с.16-18), який на даний час також зареєстрований та проживає в [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] (т.1, а.с.6, зворот. бік, 19; 156). Як вбачається з довідки №75-105 від 23.05.2018 року [PERSON] на даний час (час видачі довідки) є студентом 4 курсу денної форми навчання Київського інституту інтелектуальної власності та права Національного університету „Одеська юридична академія", строк навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр закінчується 30.06.2018 року (т.1, а.с.30). Тобто, на час розгляду даної цивільної справи сторони повідомили суд, що [PERSON] 10.01.2020 року отримав диплом магістра у вказаному навчальному закладі, що також не підлягає доказуванню разом з описаними вище обставинами. Як передбачає ч.3, ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1, ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом довідки №19/73 від 1.06.2018 року [PERSON] працює на посаді помічника Прем`єр-міністра України в Секретаріаті Кабінету Міністрів України і з 16.03.2016 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] без збереження заробітної плати (т.1, а.с.33). Відповідач [PERSON] має на праві власності 1/3 частину квартири [ADDRESS] (т.1, а.с.149), за даними декларації НАЗК - автомобіль „Mерседес Е220", 2013 року випуску (т.1, а.с.145). За змістом трудової книжки відповідач [PERSON] працює на посаді начальника відділу господарського та інформаційного забезпечення Головного Управління Держпраці у Київській області і має постійний стабільний щомісячний дохід, тому суд приходить до висновку, що аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі щомісяця, як бажає позивач, а не у частці від щомісячного доходу відповідача. Як регламентує ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2021 рік" - установити у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає, що оскільки син відповідача [PERSON] навчався у вищому навчальному закладі на денній формі з 1.09.2016 року по 10.01.2020 року, при цьому він не мав часу на працевлаштування і потребував матеріальної допомоги на харчування, одяг, взуття, витрати, пов`язані з проїздом до місця навчання, тощо, а відповідач, його батько, мав і має можливість надавати йому таку матеріальну допомогу, так як є працездатною особою і працевлаштований, враховуючи його фінансовий, майновий стан (наявність у його власності рухомого та нерухомого майна, описаного вище) та стан його здоров`я, наявність на його утриманні іншої неповнолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] (т.2, а.с.20), а також його батька - [PERSON] , 1946 року народження, який є пенсіонером за віком, інвалідом 2 групи загального захворювання по опорно-руховому апарату Міноборони - довічно (т.2, а.с.19), хворіє на цукровий діабет, нещодавно ампутовані обидві ноги, потребує постійного соціально-побутового догляду (т.2, а.с.100-102), відсутність доказів, які перешкоджають надавати йому таку допомогу, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , який навчався, в розмірі 4 000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду - 1.10.2018 року, як передбачено ч.1, ст.191 СК України, і до 10.01.2020 року - дня закінчення навчання дитини у зазначеному вище закладі, як зазначено у диспозиції ст.199 СК України, а не до досягнення 23 років, оскільки відсутні докази про продовження його навчання у будь-якому іншому виші, тому в задоволенні решті позовних вимог необхідно відмовити. За змістом ч.1, ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Оскільки вказана норма права глави 15 СК України про присудження додаткових витрат на утримання дитини стосується виключно тільки неповнолітніх дітей і не відноситься до глави 16 СК України, яка регулює аліменти на інші витрати саме повнолітніх дітей, яким є третя особа [PERSON] , тому підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки 55 813 грн. 50 коп. додаткових витрат, що є 1/2 частиною сплаченої позивачкою вартості навчання сина у вказаному учбовому закладі за період з 2014 року по 2020 рік необхідно відмовити. За приписами ч.2, ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Оскільки позивачем та її представником не надано доказів відповідно до змісту ст.76-80 ЦПК України про те, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, тому в задоволенні частини позову про стягнення аліментів за минулий час так необхідно відмовити. Крім того, суд не може покласти в основу рішення показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про те, що позивач неодноразово зверталась до позивача про надання коштів на утримання неповнолітнього сина, оскільки вони не бачили безпосередньо самого спілкування між сторонами по справі, а також не змогли пояснити суду конкретну дату, час та місце таких розмов між ними, а в основному знають такі обставини зі слів позивача [PERSON] . Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 5.08.2019 року під головуванням судді Даниленка В.В. даний позов [PERSON] був частково задоволений (т.1, а.с.201-206). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.03.2020 року під головуванням судді Даниленка В.В. заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 5.08.2019 року було скасоване, а справу призначено до нового судового розгляду (т.2, а.с.34-35). В період часу між 5.08.2019 роком та 11.03.2020 роком позивач [PERSON] пред`явила виконавчий лист №753/18934/19 за вказаним заочним рішенням до виконання і постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Данилюк О.Б. було відкрито виконавче провадження ВП №60175723 та з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , який продовжив навчання, (т.2, а.с.77-82), в розмірі 65 181 грн. (т.2, а.с.83-86). Про отримання вказаної суми позивач в судовому засіданні не заперечувала. За таких обставин згідно ст.265 ЦПК України суд вважає необхідним зарахувати [PERSON] в рахунок стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання повнолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] , який навчався, в розмірі 4 000 грн. щомісяця за період з 1.10.2018 року по 10.01.2020 року, суму, стягнену з нього ( [PERSON] ) на користь [PERSON] у виконавчому провадженні ВП №60175723, яке перебувало в провадженні Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 908 грн. судового з бору, від якого була звільнена позивач при зверненні до суду.

Outcome: partial