Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 8 981.04 гривен та суму судових витрат у розмірі 1 762.00 гривен судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до умов кредитного договору № б\\н від 16.01.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 9000.00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в звязку з чим у нього перед позивачем станом на 16.01.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ "Привабанк" на ПАТ КБ "ПриваБанк". 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. 30.04.2013 року позичальник, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.05.2013 року. 03.06.2014 року позивачем було отримано відповідь Болградської районної державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлої [PERSON], який звернувся із заявами про прийняття спадщини є [PERSON]. 21.09.2017 року до спадкоємця, [PERSON], було направлено лист-претензія, згідно яких позивач пред'явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано. Представник позивача в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.42, 88). Подав заяву про підтримання позовних вимог, задоволення їх у повному обсязі та розгляд справи у його відсутність в заочному порядку (а.с.34). Відповідач в судове засідання не прибув, причини неявки не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою свого постійного місця реєстрації: вул. Училищна, № 48, м. Болград, Одеська область (а.с.42,88), що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області та довідкою міської ради (а.с.40,92). Суд направляв повідомлення про виклик в судове засідання на 24.04.218 року, який отриманий адресатом (а.с.45) та на 24.05.2018 року, повідомлення повернулося до суду без вручення з відміткою листоноші, за закінченням терміну зберігання (а.с.89). Згідно ст.128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою (ч.2). Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи. Будь-яких заяв, заперечень, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві, до суду наданих ним не було. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України (а.с.40). Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобовязаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № б\\н від 16.01.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 9000.00 гривен у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору (а.с.8, 9-14). На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ "Привабанк" на ПАТ КБ "ПриваБанк". 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (а.с.28). У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в звязку з чим у нього перед позивачем станом на 16.01.2018 року виникла заборгованість по кредитному договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на дату смерті має заборгованість 8 981.04 гривен, яка складається з наступного: - 8877.59 гривен - заборгованість за кредитом; - 103.45 гривен - заборгованість за відсотками. Таким чином, боржником [PERSON] порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості. 30.04.2013 року позичальник, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.05.2013 року (а.с.15). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.608, 1218, 1219 ЦК України, у звязку зі смертю боржника припиняються лише ті зобовязання, які нерозривно повязані з його особою і не можуть бути виконанні іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобовязанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обовязки померлої особи за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкодавців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобовязанням. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 1281 ЦК України кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги». На виконання вимог вищезазначеної норми закону позивачем 31.05.2014 року була направлена претензія кредитора до Болградської районної державної нотаріальної контори (а.с.20). 03.06.2014 року позивачем було отримано відповідь Болградської районної державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємцем померлої [PERSON], який звернувся із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] (а.с.21). Згідно спадкової справи за № 316/2013 року наданої приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] слідує, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 30 квітня 2013 року, звернувся чоловік померлої [PERSON], та 14.02.2014 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину житлового будинку (а.с.49-86). 21.09.2017 року до спадкоємця, [PERSON], було направлено лист-претензія, згідно яких позивач пред'явив свої вимоги, але ніякий дій не було виконано (а.с.23, 24-27). Однак, на даний лист відповідач ніяким чином не відреагував. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. Таким чином, відповідач знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості, а також щодо спростування доводів позовної заяви. Вимогами ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. За викладених обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати: …. п. 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Однак, позивачем на час розгляду справи, до суду не надіслано належних і необхідних доказів, понесених ним витрат на розміщення оголошення про виклик відповідача, а тому відсутні у суду підстави для стягнення названих витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 1762.00 гривен судового збору.

Outcome: approved