Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 19.02.2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що з 2018 року разом зі своєю сім`єю проживає в [ADDRESS] , без централізованого водопостачання та каналізації. [PERSON] та [PERSON] поширювали усно серед мешканців будинку та в засобах масової інформації відносно позивача завідомо недостовірну інформацію про порушення [PERSON] та членами її сім`ї правил добросусідства та суспільного порядку. Зокрема, така неправдива інформацію була опублікована в газеті « [INFO] новини» за №4 (12013) від 30.01.2020 року в статті «Сусіда, який виливає лайно на клумби, зняли на відео, але він не покаявся», у зв`язку з чим, порушено честь, гідність та ділову репутації позивача. Через постійні поширення сусідами [PERSON] , [PERSON] неправдивої інформації відносно позивача, [PERSON] вимушена була продати квартиру, змінити місце проживання, що спричинило значну моральну шкоду, втрату душевного спокою, порушення загально соціальних прав та свобод і негативно вплинуло на стан здоров`я. Позивач просить суд визнати такими, що принижують честь, гідність і ділову репутацію [PERSON] неправдиву інформацію, що поширювалася [PERSON] та [PERSON] усно та в газеті «Малинські новини» за №4 (12013) від 30.01.2020 року; зобов`язати відповідачів спростувати письмово дану неправдиву інформацію; стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 100000 грн. \~ \~ \~ \~Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представником відповідача 1 та відповідача 2 [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно якого відносно позовних вимог заперечив в повному обсязі. Зазначив, що опублікована стаття жодним чином не порушує особисті немайнові права [PERSON] ; відсутнє посилання на особу, яка є джерелом цієї інформації; відсутні негативні твердження відносно позивача. В судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Представник Відповідача 3 [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі. Зазначила, що в опублікованій статті про позивача мова не йдеться. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що в газеті «Малинські [INFO] », без зазначення її номеру випуску, автором [PERSON] опубліковано статтю « [INFO] , який виливає лайно на клумби, зняли на відео, але він не покаявся» без жодних посилань на адресу та учасників події. Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст.12, ст.81\~ЦПК\~України передбачено,\~що кожна\~сторона зобов`язана\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 270 ЦК України\~передбачено, що особистим немайновим правом особи є право на повагу до гідності та честі. Відповідно до\~ст. 297 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Окрім цього, \~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації і може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації, що передбачено \~ст. 299 ЦК України. Згідно із ч.1\~ст.277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ч.7 цієї ж статті спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до ч. 1, 2, ст. 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»\~громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов`язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. \~ \~ \~ \~Разом з тим, як вбачається зі змісту ст. 30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Стаття «Сусіда, який виливає лайно на клумби, зняли на відео, але він не покаявся», опублікована в газеті « [INFO] » не містить будь-яких адрес, прізвищ чи імен, а тому не вбачається зв`язок змісту статті з [PERSON] . Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа \~у \~разі \~поширення \~про \~неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Всупереч вказаної норми, жодним доказом не підтверджено поширення недостовірної інформації відносно позивача, отже відсутній факт порушення особистих немайнових прав [PERSON] . Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідач у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції. Як встановлено в судовому засіданні, окрім особистих неприязних відносин між позивачем та [PERSON] , [PERSON] , відсутні докази їх авторства щодо опублікованої статті, а тому позовні вимоги відносно їх є безпідставними. При розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Жоден із елементів вказаного складу правопорушення не знайшов свого підтвердження та зв`язок з [PERSON] . Особисте сприйняття позивачем змісту опублікованої статті на свою адресу, не є підставою її спростування. Відповідно до п.19 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що стаття «Сусіда, який виливає лайно на клумби, зняли на відео, але він не покаявся», опублікована в газеті « [INFO] » не містить ні фактичних, ні оціночних суджень відносно позивача. Щодо змісту вказаної статті, суд зазначає, що згідно п.41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» №12/1984/84/131 від 08.07.1986 року,\~ що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї "інформації" чи тих "ідей", які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких "демократичне суспільство" неможливе. Враховуючи вище викладене, суд приходить, до висновку, що позовні вимоги щодо визнання інформації такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію і є неправдивою (брехливою) та відповідно її спростування є безпідставними. \~ \~ \~ \~Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 1167 ЦК України передбачано, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи, що позивачем не доведено жодним доказом факту порушення [PERSON] та [PERSON] її прав, вимога щодо стягнення моральної шкоди є безпідставною.

Outcome: dismissed