Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

02.02.2015 позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку, який знаходиться по [ADDRESS], та належить позивачу на праві приватної власності. Свій позов позивач мотивує тим, що він є власником будинку розташованого по [ADDRESS], який належить йому на праві приватної власності. З 12.02.2013 в будинку позивача з його дозволу зареєструвалася [PERSON], [INFO], зі своєю малолітньою дитиною - сином [PERSON], [INFO]. З 20.05.2013 відповідачі у вказаному будинку не проживають та протягом зазначеного часу до будинку не з'являлися. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не знімаються з реєстрації із спірного будинку, участі у витратах на його утримання не беруть, а їх реєстрація за вказаною адресою створює позивачеві перешкоди, як власнику в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, то позивач вважає, що його права порушені і підлягають захисту в судовому порядку. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет та підставу позову і протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. У суд представники позивача з'явилися, підтримали позов, дали пояснення аналогічні до позову. Відповідачі до суду з'явилися, надали телеграми про розгляд справи без їх участі та вказали, що проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Державної міграційної служби України Корсунь-Шевченківського сектору у справах громадянства і міграції та реєстрації фізичних осіб у судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просить розглядати дану справу без його участі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Органу опіки та піклування Сахнівської сільської ради до суду не з'явився, надали заяву про розгляд справи без їх участі та вказали, що проти задоволення позову не заперечують. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі наступного. У суді встановлено, що [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12.11.2014 (а.с.20). Згідно довідки виконавчого комітету Сахнівської сільської ради №537 від 01.07.2013 (а.с.25) відповідачі зареєстровані в [ADDRESS] у господарстві [PERSON] з 12.02.2013 та з травня 2013 не проживають по місцю реєстрації відповідно до довідки виконавчого комітету Сахнівської сільської ради №856 від 14.10.2013 (а.с.26). Допитаний в суді свідок [PERSON] підтвердив, що відповідачі дійсно відсутні у спірному будинку понад рік, а саме з 20.05.2013 року. Відповідачами не наведено поважних причини відсутності у будинку за місцем реєстрації, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачами будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було, що також було підтверджено показаннями свідка. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права". Статтями 8, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що "Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції" та "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження". Необхідність дотримання даних норм Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод знайшло своє вираження в рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.06.2013 року у справі "Цибулько та інші проти України" та від 01.06.2006 року "Федоренко проти України". Відповідно до ст. 41, 55 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідачем не надано доказів того, що позивач перешкоджає у користуванні житловим приміщенням, в тому числі доказів того, що дані особи звертались до суду з вимогами про усунення перешкод в користуванні спірним будинком. Отже, приватна власність громадян охороняється законом і її захист здійснюється судом, а тому власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" фізичні особи зобов'язані зареєструватися за новим місцем свого проживання в 10-денний строк після прибуття на нове місце проживання. Стаття 7 цього ж Закону передбачає, що однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з п. 2.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 № 1077, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за № 2109/22421, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. При розгляді даної справи судом встановлено, що спірне приміщення дійсно є житлом, яке є власністю позивача; відповідачі дійсно відсутні у спірному приміщені понад один рік; відповідачами не наведено поважних причини відсутності, крім того судом з'ясовано, що між власником та відповідачами будь-якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності не було, що також було підтверджено показаннями свідка. Відповідачі не проживають у спірному житловому будинку з травня 2013 без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст. 72 ЖК України втратили право на користування цим житлом. Так, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Неповнолітній [PERSON] не досяг десяти років, проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-Х11 від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, суд вважає, що позивач на законних підставах пред'явив позов до відповідача, який належить до задоволення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Підстав для звернення рішення суду до негайного виконання не має. Оскільки позивач є інвалідом 2 групи та звільнений від сплати судового збору відповідно до п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України стягує з відповідачів на користь держави судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved