Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому остаточно просив винести рішення, яким стягнути з відповідача фізичної особи [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 3\~213,50 доларів США за кредитним договором б/н від 13.09.2007 року та судовий збір в розмірі 1 378 грн. 00 коп. Свої позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.09.2007 року [PERSON] 13.09.2007 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного Договору є прямою безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, що укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Таким чином, станом на 31.10.2016 рік за відповідачем по укладеному з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 5138,42 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 1387,54 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом 3330,47 доларів США; заборгованості за пенею та комісією 420,41 доларів США. Від вказаної суми заборгованості віднімається сума у розмірі 2263,88 доларів США, яка була стягнута судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 09.04.2010 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Так, різниця заборгованості становить 3213,50 доларів США, яка складається з 2796,38 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 245,41 доларів США заборгованість за пенею та комісією; 19,62 доларів США штраф (фіксована частина); 152,09 доларів США штраф (процентна складова). Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх зобовязань за кредитним договором та заборгованість за договором не погашає, представник позивача звернувся до суду за захистом прав ПАТ КБ «ПриватБанк». Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Також, представник позивача надала заяву про приєднання до матеріалів справи доказів про понесені судові витрати. Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку через оголошення в пресі про його виклик в судові засідання, про причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача відповідно до поданої заяви, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно проаналізувавши представлені докази, дослідивши наявні матеріали справи, приходить до наступних висновків. Так, судом встановлено, що відповідно до заяви б/н від 13.09.2007 року [PERSON] отримав від ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно статуту є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ «ПриватБанк». Заявою передбачено, щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно яких клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банка, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою та безумовною згодою позичальника відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підписавши зазначену заяву погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк» та про те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При укладені договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 5.5 Правил користування платіжною карткою Банк нараховував відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Згідно п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Відповідно до п. 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу банку позичальник має виконати зобовязання з повернення кредиту ( в тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. В п. 6.7 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Згідно п. 5.6 Правил користування платіжною карткою, власник карти доручає Банку списувати з будь-якого рахунку власника картки, відкритого в Банку, зокрема з карткового рахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобовязань. На підставі п.п. 5.3, 6.4 Умов та Правил надання банківських послуг банк має право на зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. У разі незгоди з змінами Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобовязується надати банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити заборгованість. Відповідно до п. 5.7 Правил користування платіжною карткою, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Згідно п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, що підтверджується письмовими документами. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599, 601, 604, 609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. В позовній заяві з наступними уточненнями позивач зазначив, що заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.10.2016 року становить 3213,50 доларів США, (що за курсом 24,85 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 31.10.2016 року складає 81912 грн. 12 коп.), в т ч. заборгованість по відсоткам за користування кредитом 2796,38 доларів США, заборгованість за пенею та комісією 245,41 доларів США, штраф (фіксована частина) 19,62 доларів США, штраф (процентна складова) 152,09 доларів США, (розрахунок заборгованості за договором № б/н від 13.09.2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом [PERSON] станом на 31.10.2016 рік). Позивач надаючи суму боргу, віднімає суму у розмірі 2263,88 доларів США, яка була задоволена судовим наказом Київського районного суду м. Полтави від 09.04.2010 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується світлокопією зазначеного судового наказу від 09.04.2010 року по справі №2н-153/10. Суд вважає проведений позивачем розрахунок частково невірним зважаючи на наступне. Так, 09.04.2010 року Київським районним судом м. Полтави був винесений судовий наказ №2н-153/10, яким задоволено заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 2263,88 доларів США, з яких 1387,54 заборгованість по кредиту; 534,09 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 175,00 доларів США заборгованість по комісії; 62,42 доларів США та 104,83 доларів США штрафів. Дана заборгованість сплачена відповідачем, що підтверджується копією постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 25.03.2015 року, де зазначено, що борг сплачено в повному обсязі згідно п/д № 2937 від 23.03.2015 року. Однак, з довідки наданої позивачем вбачається, що заборгованість на рахунок банку зараховано 30.03.2015 року. Отже, на даний час заборгованість за [PERSON] по кредитному договору №б/н від 13.09.2007 року становить 2989,58 доларів США, яка складається з 2846,77 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 142,81 доларів США заборгованість за пенею та комісією. Таким чином, зважаючи на те, що відповідачем основне зобовязання у вигляді повернення кредиту остаточно виконане лише 30.03.2015 року, наявність судового рішення від 17.06.2010 року про задоволення вимог позивача не припинило правовідносин сторін кредитного договору, не звільнило боржника від обовязку щодо щомісячної сплати процентів за користування коштами та від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач зобовязання за кредитним договором виконав лише 30.03.2015 року (довідка ПАТ КБ «ПриватБанк» про зарахування коштів на рахунок банку), суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та заборгованості за пенею та комісією за період з 01.01.2010 року по 30.03.2015 рік є законними та обґрунтованими, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. При цьому, відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст. 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15. З матеріалів справи вбачається, що підставами стягнення як штрафу, так і пені, як різновидів неустойки, є порушення позичальником строків повернення кредиту та сплати відсотків за його користування. Отже, по суті таке стягнення є подвійною цивільно-правовою відповідальністю одного й того ж виду за одне й теж порушення договірного зобовязання. \~Тому не підлягають задоволенню вимоги банку про стягнення штрафу (фіксована частина) в розмірі\~19,62 доларів США та штрафу (процентна складова) в розмірі 152,09 доларів США. Таким чином враховуючи вищевикладене позовні вимоги позивача до відповідача підлягають частковому задоволенню в наступному розмірі: 2846,77 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 142,81 доларів США - заборгованість за пенею та комісією. В п.12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року дано роз'яснення, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Також в п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" №14 від 18.12.2009 року дано роз'яснення, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~ з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп. Окрім того, частина 1 ст. 79 ЦПК України передбачає такі види судових витрат як судовий збір та витрати, повязані із розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у звязку із чим суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» витрати, понесені у звязку із публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача в судове засідання в розмірі 1890 грн. 00 коп.

Outcome: partial