Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

17.05.2019 [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м.Маріуполя із позовом, за яким просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2005 року народження, у твердій грошовій формі розміром 25000 грн, щомісячно, з дня подачі позову до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала в зареєстровану шлюбі із відповідачем, який розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 09.03.2017. За час шлюбного життя, у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні. Самостійно несе витрати з утримання дитини які складаються із необхідності придбання господарчих товарів, продуктів харчування, іграшок та всього іншого, що необхідно для життя та розвитку дитині відповідного віку. Відповідач сплачує аліменти самостійно, на власний розсуд. Зазначила, що відповідач працює за контрактом моряком, ходить у рейси на посаді другого механіка теплоходу, заробітна плата дорівнює 7000 доларам США, щомісячно, з огляду на що повинні сплачуватись аліменти. Посилаючись на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою зобов`язання обох батьків просила суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 25000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 10.06.2019 у справі відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження . Ухвалою суду від 26.06.2019 за клопотанням позивача [PERSON] витребуванні докази шляхом зобов`язання Головного центру обробки Спеціальної інформації надати відомості про перетини кордону відповідачем; у АТ «Перший Український Міжнародний Банк», АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про наявність грошових рахунків та рух коштів по них. Відповідач [PERSON] у передбачений строк звернувся до суду із відзивом на позовну заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] не визнав повністю. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що не ухиляється від обов`язку утримання доньки, та самостійно перераховує кошти на банківський рахунок дитини. Наполягає, що обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків, тому стягнення аліментів у розмірі 25\~000 грн на місяць, завелика сума, якщо інший з батьків також несе витрати у зазначеному розмірі. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] , підтримали позовні вимоги, наполягали, що відповідач має реальну можливість утримувати дитину у зазначеному розмірі, який обумовлений витратами на життя та розвиток дитини, яка відвідує танцювальні заняття, та отримує додаткові уроки з основних шкільних дисциплін у репетиторів. Власні витрати позивача на утримання дитини сягають 6000 грн на місяць, в той час коли відповідач на банківську картку дитині перераховує 4000 грн на місяць, але ці кошти знаходяться у розпорядженні дитини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні у задоволенні позову просив відмовити, оскільки вимоги позивача опираються на відомості про доходи, що мали місце станом на 2017 рік, та полягали в отриманні доходу протягом 5 місяців виконання роботи за контрактом. Відповідач не заперечує факту перебування у рейсах моряком на іноземних судах, однак дохід є врази меншим та лише на час роботи за контрактом. Отримані позивачем відомості про рух коштів за банківським рахунок не свідчить, що всі зазначенні кошти є доходом відповідача, більш того станом на 2019 рік. З часу припинення шлюбних відносин, та залишення спільного місця мешкання, за власної ініціативи, самостійно, перераховує дитині 4000грн на місяць. Наполягає, що мати також повинна нести витрати у вказаному розмірі, що за сукупністю є достатнім на потреби дитини відповідного віку. Суд, з`ясувавши думку учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши їх обставини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст.\~181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст.\~181\~СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст.\~182\~СК України 50 відсотків від прожиткового мінімуму, встановленого на відповідний вік дитини. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст.\~70\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Таким чином для правильного вирішення справи суду слід визначити, чи до належного відповідача заявлено позов (чи є відповідач батьком дитини) та враховуючи надані сторонами докази та пояснення щодо вказаних вище обставин стосовно стану здоров`я, матеріального становища дитини і платника аліментів, наявності в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.8) За довідкою про реєстрацію місця проживання №18-141-0902 від 22.04.2019 наданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради [PERSON] [INFO] , з 11.02.2011 по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Сторонами у справі не заперечувався факт проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матерю, за місцем мешкання останньої . Стосовно доказів про майновий стан відповідача та його місце роботи, суд зазначає наступне. Частиною 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81\~ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 2 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог ст.\~79\~ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З копії позивачем посвідчення особи моряка АВ 158460 зі строком дії з 28.04.1998 до 28.04.2003, продовженого до 24.07.2007 настає, що [PERSON] , [INFO] перебував на різноманітних судах, де виконував роботу механіка, при цьому період який освітлений за вказаним документом не відповідає часу виникнення аліментних зобов`язань. Так, з витребуваного за клопотанням сторони позивача доказу, а саме з листа ПП "Альфа Навігейшн" від 01.11.2019 за № 213 настає, що [PERSON] тричі укладав контракти за період з 01.03.2017 по час дання інформації, про що надана роздруківка відповідних відомостей. Зміст отриманої інформації не надає можливість зробити висновок про суму отриманого відповідачем доходу. З витребуваних судом відомостей про наявність у відповідача рахунків у ПАТ "ПУМБ" настає, що в банку за період з 09.11.2018 по 18.10.2019 [PERSON] відкрито поточний рахунок у валюті на який зараховано надходження 9\~000 доларів США. З наданої відповідачем роздруківки АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.03.2017 по 20.12.2019 [PERSON] мав витрати по сплаті аліментів у розмірі 4000грн., що визнано позивачем в залі судового засідання. Так, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не доведено перед судом належними і допустимими доказами обставини, на які вона посилається, як на підставу свого позову, а саме отримання відповідачем що місячного доходу на рівні 7000 доларів США. До того ж, суд вважає за необхідне зазначити, що сам факт документування відповідача [PERSON] посвідченням моряка не може свідчити про його доходи та роботу моряком закордонного плавання. Крім того суд зазначає, що вирішуючи спір щодо стягнення аліментів відомості про отримані у минулому стороною спору доходи не мають істотного значення, навіть при тому, що факт отримання доходу за минулий період не заперечувався відповідачем. При цьому щодо посилань позивача на те, що відповідач є працездатною особою і спроможною сплачувати аліменти в заявленому нею розмірі, то суд зазначає, що такі посилання не є обґрунтованими, оскільки зі сторони позивача такий розмір матеріальної допомоги не обґрунтовано жодними розрахунками, будь-якими офіційними відомостями. За таких обставин, суд приймаючи до уваги відомості про неможливість врегулювання спору у позасудовому порядку, враховуючи що відповідачем [PERSON] позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] не визнано у повному обсязі, враховуючи самостійне щомісячне перерахування грошових коштів у розмірі 4000 грн на утримання дитини, суд з урахуванням закріплених ч. 9 ст.\~7\~СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з урахуванням інтересів дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 2020 рік, приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 5000 гривень щомісячно. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні позовних вимог щодо стягнення аліментів на неповнолітню дитину, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн, який відповідає часу подання позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial