Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] пред'явили до суду позовну заяву до відповідача Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, в якому просили визнати за ними право на проживання в кімнаті [ADDRESS] В процесі розгляду справи позивачі подали заяву на збільшення позовних вимог, згідно якої просили встановити факт проживання з 2003 року [PERSON] та [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] ти визнати за ними - [PERSON] та [PERSON] право на проживання в кімнаті [ADDRESS] В обгрунтування позовних вимог зазначили, що позивачка [PERSON] з 13 лютого 1985 року по 13 листопада 2006 року працювала на Тернопільському комбайновому заводі. У 2003 році їй ([PERSON].) як працівнику було виділено кімнату [ADDRESS]. У вказаній кімнаті гуртожитку вони ([PERSON] та [PERSON].) проживають по даний час, вчасно оплачують комунальні послуги, проводять ремонти, оскільки іншого житла не мають. При цьому, вказують, що вони неодноразово зверталися до відповідача з проханням визнати за ними право на проживання у кімнаті [ADDRESS], однак по даний час відповідач не вчинив жодних дій щодо вирішення їхнього прохання. Від відповідача надійшли заперечення, згідно яких просять відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на те, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження позовних вимог. Позивачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, подавши спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності, попередньо у судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Від відповідача виконавчого комітету Тернопільської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності їхнього представника, попередньо у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні покликаючись на письмові заперечення долучені до матеріалів цивільної справи. Як убачається із записів трудової книжки серії [NUMBER] позивачка [PERSON] 13 лютого 1985 року прийнята вахтером в житлово-комунальний відділ ВАТ "Тернопільський комбайновий завод". Згідно Протоколу спільного засідання правління та профкому ВАТ "Тернопільський комбайновий завод" №5 від 21 березня 2000 року вирішено покращити житлові умови працівниці [PERSON], склад сім'ї дві особи, яка працює на заводі з 13 лютого 1985 року, шляхом надання їй кімнати [ADDRESS] Як установлено судом, рішенням Тернопільської міської ради від 21 серпня 2008 року №5/20/5 погоджено прийняття гуртожитку по проспекту Степана Бандери, 74 у комунальну власність міста. Балансоутримувачем гуртожитку є приватне підприємство "Східний масив". На підставі наказу №83 від 13 листопада 2006 року [PERSON] звільнена з роботи за угодою сторін. Відповідно довідки ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" №111 від 18 липня 2016 року [PERSON] працює в ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" прибиральником територій з 10 вересня 2013 року по даний час. Згідно записів трудової книжки [NUMBER] [PERSON] 02 вересня 2009 року прийнята на роботу у Тзов "СЕ Берднетце-Україна" та 07 липня 2014 року звільнена згідно наказу №894-н за власним бажанням. Як установлено судом, позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) є дочкою [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого міським відділом ЗАГС м. Тернопіль, актовий запис №333. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 20 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області, 20 жовтня 2010 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис №129 Відділу реєстрації актів цивільного стану Збаразького районного управління юстиції Тернопільської області. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище [PERSON]Довідкою №2505 виданою 04 жовтня 2015 року Міським бюро технічної інвентаризації стверджується, що згідно обліку технічної інвентаризації в м. Тернополі [PERSON] не має зареєстрованого права приватної власності на будинок (квартиру) в м. Тернополі. Також, Довідкою №2506 виданою 04 жовтня 2015 року Міським бюро технічної інвентаризації стверджується, що згідно обліку технічної інвентаризації в м. Тернополі [PERSON] не має зареєстрованого права приватної власності на будинок (квартиру) в м. Тернополі. 03 вересня 2015 року позивачка [PERSON] звернулась із письмовою заявою до Виконавчого комітету Тернопільської міської ради із заявою, в якій просила видати їй ордер на кімнату [ADDRESS] Згідно Довідок б/н від 30 вересня 2015 року, б/н від 19 липня 2016 року, б/н від 25 квітня 2017 року виданих приватним підприємством "Східний масив" [PERSON] дійсно проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] з 2003 року. Разом із нею проживає без реєстрації дочка - [PERSON] та онук [PERSON]. Як убачається із Акту обстеження житлових умов від 19 липня 2016 року, комісія в складі заступника директора ПП "Східний масив" [PERSON], майстрів дільниці [PERSON] та [PERSON] при перевірці житлових умов [PERSON] за адресою [ADDRESS], встановила, що кімната в гуртожитку, житлова площа - 18, 3 кв.м. знаходиться на четвертому поверсі п'ятиповерхового будинку, кімната суха, ізольована. На вказаній площі проживає [PERSON], [PERSON] - дочка, [PERSON] - онук. Також Довідкою б/н від 25 квітня 2017 року виданою приватним підприємством "Східний масив" [PERSON] дійсно проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] з 2003 року. Разом із нею проживає без реєстрації дочка - [PERSON]. Наявними у матеріалах позовної заяви квитанціями стверджується факт оплати [PERSON] комунальних послуг, які надаються на адресу [ADDRESS] Згідно довідки б/н від 25 квітня 2017 року виданою приватним підприємством "Східний масив" [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] заборгованості по комунальних платежах немає. Також, в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], підтвердили, що позивачі [PERSON], [PERSON] проживають в кімнаті [ADDRESS] з 2003 року, здійснюють оплату комунальних послуг та періодично проводять ремонти у вказаній кімнаті. Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Відповідно до п.п.6,14 ст.18 вказаного Закону про права мешканців гуртожитків органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках: здійснюють володіння, використання, управління, експлуатацію переданих територіальним громадам згідно з цим Законом гуртожитків (безпосередньо чи через визначеного виконавчим органом ради управителя); укладають та розривають договори найму житла у гуртожитках, що є власністю відповідних територіальних громад. Режим проживання в гуртожитку регулюється нормами Житлового Кодексу Української РСР, а права та обов'язки сторін регламентуються також Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992р. №572. Відповідно до ст. 130 ЖК УРСР Порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом. В частині 1 ст.9 ЖК УРСР зазначено, що громади мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право, зокрема, на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, на підставах, передбачених законом. Статтею 16 ЖК України врегульовано, що до компетенції виконавчих комітетів селищних, сільських Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить, зокрема, право здійснювати облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; прийняття рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого жилого фонду; видають ордери на жилі приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ст.47 ЖК УРСР норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. Згідно зі ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення. Право користування жилим приміщенням у гуртожитку члена сім'ї є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи. Відповідно до ст.61 Житлового кодексу УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» місцем проживання фізичної особи вважається адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Статтею 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З метою реалізації житлових прав позивачам необхідно в судовому порядку встановити факт проживання у кімнаті 403 в гуртожитку, що знаходиться по вул. С. Бандери, 74, в м. Тернопіль, а також визнати за позивачами право користування на законних підставах вказаним житловим приміщенням. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, оскільки позивачі не мають власного житла, правомірно проживають та користуються гуртожитком, з 2003 року, здійснюють оплату за комунальні послуги, гуртожиток перебуває у комунальній власності та оскільки в позасудовому порядку позивачі позбавлені можливості встановити факт їхнього законного проживання у спірному гуртожитку та визнати за ними право на користування житловим приміщенням у гуртожитку, їхні житлові права підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved