Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом 24 червня 2016 року, обґрунтовуючи його тим, що на прикінці 1989 року вона по домашній угоді придбала для проживання у гр. [PERSON] житловий будинок № 138 по вул. Вербова в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області. даному будинку позивач не реєструвалась, але зареєструвався 2 грудня 1994 року після демобілізації з збройних сил її син, [PERSON], який фактично проживає увесь час в с. Запорізьке, а зареєстрований в [INFO]. Оселившись в будинок, позивач за власні кошти та власними силами зробила в ньому ремонт, відремонтувала господарчі споруди. В подальшому завела власне господарство, розводили птицю та худобу, вирощувала продукти харчування на присадибній ділянці домоволодіння, сплачувала земельний податок. В 1991 році позивач газифікувала житловий будинок і до цього часу користується природним газом та газовими приладами, за що сплачує послуги Софіївській дільниці Нікопольського УЕГГ. Крім цього, нею сплачуються послуги за постачання електроенергії. З моменту вселення в будинок і до теперішнього часу, ніхто крім позивача будинком не користувався, вона є єдиною, хто утримує домоволодіння у сфері свого фактичного впливу. Житловий будинок № 138 по вул. Вербові в сел. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області розташований на неприватизованій присадибній земельній ділянці розміром 0,25 га, право власності на житловий будинок по вул. Вербову № 138 в сел. Софіївка не зареєстровано. Таким чином, з 1989 року по теперішній час, тобто протягом часу, що перевищує десять років, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє домоволодінням № 138 по вул. Вербова в смт. Софіївка, Софіївського району Дніпропетровської області, що відповідно до положення ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України свідчить про набуття нею права власності на цей об'єкт нерухомості за набувальною давністю, в зв'язку з чим просить визнати за нею, [PERSON], право власності за набувальною давністю на житловий будинок № 138 по вул. Вербова в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, загальною площею 30,5 м2, вартістю 53700 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву слухати справу без його участі та без фіксації технічними засобами. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовільнити. Відповідач - Софіївська селищна рада Софіївського району Дніпропетровської області - в судове засідання свого представника не направила, надала суду заяву слухати справу без участі їхнього представника. Проти заявлених вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов\~ підлягає задоволенню із наступних підстав: Звертаючись до суду з даним позовом, позивач керувався нормами ст.344 Цивільного кодексу України та виходячи з доведеності позовних вимог. А саме, акцентує увагу, що з 1989 року вона добросовісно заволоділа чужим майном, а саме будинком № 138 по вул. Вербова в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області та продовжує відкрито, безперервно володіти домоволодінням протягом більш, ніж десять років, а тому вважає, що позовні вимоги є законним та обґрунтованими. Згідно довідки Софіївської селищної ради Софіївського району [PERSON], [INFO] дійсно, з 1989 року проживає без реєстрації за адресою вул. Вербова, буд. 138, смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 28).\~ Згідно довідки начальника Софіївської дільниці Нікопольського УЕГГ № 94 від 13 червня 2016 року будинок [PERSON], яка мешкає в смт. Софіївка по вул. Вербовій, будинок № 138 був газифікований в 1991 році, згідно проекту С-З-90-0-ГСН, де абоненту був проведений інструктаж по безпечному користуванню газовими приладами і підключені газові прилади ПГ-3 і опалювальний котел АОГВ. З 1991 року і на теперішній час абонент [PERSON] користується природним газом і газовими приладами: ПГ-3 та АОГВ (а.с. 29). Згідно звіту про незалежну оцінку домоволодіння по вул. Вербовій № 138 в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області ринкова вартість об'єкта станом на 16 червня 2016 року становить 53700,00 грн. Замовником звіту про незалежну оцінку домоволодіння є [PERSON] (а.с. 8). Згідно домової книги, в будинку № 138 по вул. Вербовій в смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області [PERSON] внесена до домової книги, але не зареєстрована (а.с. 21). Згідно довідки ОКП "Софіївське БТІ" № 20 виданої в червні 2016 року, по даним архіву ОКП "Софіївське БТІ" житловий будинок розташований за адресою смт. Софіївка вул. Вербові, 138 в ОКП "Софіївське БТІ" не зареєстровано. Інформація актуальна станом на 31 грудня 2012 року (а.с. 27). Відповідно до довідки Запорізької сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області № 227 від 2 серпня 2016 року [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою [INFO], а фактично проживає за адресою [INFO] (а.с. 44). Приймаючи рішення про задоволенню позову, суд виходить з наступного . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема із правочинів. Згідно з ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, в розумінні вказаної статті ЦК України, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, тривалості та безтитульності володіння. У відповідності до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Таким чином, суд приймає до уваги те, що з 1 січня 2001 року по теперішній час минуло більше 10 років. Крім цього, відповідач в своїй заяві від 6 липня 2016 року (вих. № 453) вказує, що проти заявлених вимог не заперечує. Вирішуючи питання щодо даної позиції відповідача, суд бере до уваги наступне. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України та у відповідності до п.24 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визнання відповідачем позову може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в тому випадку, якщо таке визнання є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача ). Дана позиція відповідача дає суду підставу вважати, що останній позов визнає, тобто не заперечує проти визнання права власності на житловий будинок за позивачем. Отже, визнання позову зазначеним відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, позивач в частині визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно\~ надав суду достатньо доказів, а тому позов підлягає задоволенню. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат. На підставі вищевикладеного,\~ ст.344, 397 ЦК України,

Outcome: approved