Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~У січні 2016 року Коростенський місцевий прокурор, який діє в інтересах держави в особі фінансового управління виконавчого комітету Коростенської міської ради звернувся до суду, в порядку цивільного судочинства, з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Свої позовні вимоги прокурор обґрунтовував тим, що згідно з обвинуваченням, [PERSON] 7 серпня 2014 року близько 15.30 год, керуючи технічно справним автомобілем марки "Volvo F 12", державний знак [NUMBER] з напівпричепом марки "Lamberet VFS-3Е", номерний знак [NUMBER], рухався по проїзній частині автодороги Київ-Ковель в напрямку Ковеля, зі швидкістю, яка не перевищувала дозволеної швидкості руху на автодорозі Київ-Ковель, на 153 км+100м, виявивши автомобіль марки "Daewoo Nexia 3L31UD",\~ номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався попереду в попутному напрямку, який зупинився для здійснення повороту ліворуч в порушення вимог пунктів 1.3, 2.3 б), 12.1, 12.3, 13.1 Правил Дорожнього Руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, виявивши небезпеку для руху транспортний засіб, що рухався попереду в попутному напрямку, не дотримуючись безпечної дистанції, не вжив заходу для безпечного його об'їзду та скоїв з ним зіткнення. В результаті зіткнення транспортних засобів пасажир автомобіля марки "Daewoo Nexia 3L31UD", номерний знак [NUMBER] малолітній [PERSON], [INFO], отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лонної кістки зліва, забою лівого г/ступневого суглобу, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 696 від 29 вересня 2014 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень\~ середнього ступеню тяжкості, що потягли за собою тривалий розлад здоров'я. В результаті дорожньо-транспортної пригоди малолітній потерпілий [PERSON], [INFO], отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Коростенської центральної міської лікарні у відділення травматології, де перебував на стаціонарному лікуванні з 01 серпня 2014 року по 27 серпня 2014 року. Витрати на стаціонарне лікування [PERSON] у відділенні травматології Коростенської центральної міської лікарні становлять 6608,00 гривень. Також від наслідків зазначеної дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження отримала [PERSON], [INFO], яка перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Коростенської центральної міської лікарні з 7 серпня 2014 року по 20 серпня 2014 року і на її лікування витрачено кошти в сумі 4295,20 гривень. Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2015 року [PERSON]\~\~визнано винуватим у вчиненні злочину за ст.286 ч.1 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді 5100,00 грн штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами . Посилаючись на наведене, а також у зв'язку з тим, що фінансове управління виконавчого комітету Коростенської міської ради заходи до примусового стягнення коштів не вживає, прокурор просив стягнути з відповідача на користь фінансового управління виконавчого комітету Коростенської міської ради 10903,20 гривень коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілих від злочину. Прокурор Ігнатенко А.П. у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги. Представник фінансового управління виконкому Коростенської міської ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду направив клопотання про слухання справи без його участі, позов просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 2 лютого 2016 року, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав того, що прокурор не обґрунтував наявність підстав для здійснення представництва фінансового управління виконавчого комітету Коростенської міської ради. Зазначив, що на дату звернення до суду, фінансове управління виконавчого комітету Коростенської міської ради мало статус юридичної особи і могло звертатися до суду для реалізації своїх повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Також представник відповідача в своєму письмовому запереченні вказав, що кошти на лікування потерпілого повинні відшкодовуватися ВАТ НАСК "Оранта". Вислухавши пояснення сторін та дослідивши їх в сукупності з письмовими матеріалами справи, суд дійшов до висновку про наступне. Так, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 березня 2015 року [PERSON]\~\~визнано винуватим у вчиненні злочину за ст.286 ч.1 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді 5100,00 грн штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами (а.с.5,6). Потерпілим у вказаному кримінальному провадженні є [PERSON], [INFO], який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася з вини відповідача, отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та був госпіталізований до Коростенської центральної міської лікарні у відділення травматології, де перебував на стаціонарному лікуванні з 01 серпня 2014 року до 27 серпня 2014 року (а.с.5,6). Витрати на стаціонарне лікування [PERSON] у відділенні травматології Коростенської центральної міської лікарні становлять 6608,00 гривень, згідно з даними довідки, яка видана Коростенською центральною лікарнею за № 2527 від 25 грудня 2014 року (а.с.4). Відповідно до\~ст.1166 Цивільного кодексу України\~шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Статтею 1187 Цивільного кодексу України\~\~закріплено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення\~ст.1206 Цивільного кодексу України\~\~передбачає, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з ч.3 ст.1206 Цивільного кодексу України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Положення п.7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 7 липня 1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат"\~передбачає, що у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду. Вина\~\~[PERSON]\~\~у вчиненні\~\~кримінального правопорушення, передбаченого\~\~ч. 1\~\~ст.286 Кримінального\~кодексу України доведена ухваленим 25 березня 2015 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області обвинувальним вироком. Пунктом 3 \~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 7 липня 1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат" закріплено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розмірі фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від\~16 липня 1993 року. Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обумовленість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Згідно з даними довідки - розрахунку від 25 грудня 2015 року, витрати на стаціонарне лікування [PERSON] у відділенні травматології Коростенської центральної міської лікарні становить 6608,00 гривень. Зазначені кошти винною особою в добровільному порядку не відшкодовано. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, які належать останній. Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 7 липня 1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат" визначено, що в разі, коли при постановленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку судового судочинства за позовом закладу охорони здоров'я, органу Мінфіну або прокуратури. Винна особа зобовязана відшкодовувати витрати на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи, оскільки неповернення [PERSON] до бюджету коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] є порушенням інтересів держави щодо надходження належних коштів до бюджетів всіх рівнів з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування. Щодо обґрунтованості прокурором у відповідності до рішення Конституційного суду представництва прокуратурою України інтересів держави слід звернути увагу, що в ч.4 рішення від 08 квітня 1999 року по справі № 3 - рп 99 Конституційний Суд\~\~ України зазначив, що\~\~інтереси держави\~\~можуть збігатися повністю, частково або не збігатися\~\~ зовсім\~\~з\~\~інтересами\~\~державних\~органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному\~\~фонді.\~\~Проте\~\~ держава може\~\~вбачати\~\~свої\~\~інтереси\~\~не тільки в їх діяльності,\~\~але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням\~\~ того,\~\~що\~\~"інтереси\~\~держави"\~\~є\~\~оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно\~\~визначає\~\~з\~\~посиланням на законодавство,\~\~на підставі якого подається позов,\~\~в чому саме відбулося\~\~чи\~\~може\~\~відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність\~їх захистутазазначає орган, уповноважений\~\~державою\~\~здійснювати\~\~відповідні функції у спірних відносинах. В ч.1 рішення Конституційний Суд України констатував право прокурора самостійно визначати і обґрунтовувати в позовній заяві,\~\~в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Не здійснення ж фінансовим управлінням дій, направлених на повернення до бюджету затрачених коштів закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи, є порушенням майнових інтересів держави, на що і вказав прокурор в своєму позові.\~\~\~\~ Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо неналежної обґрунтованості підстав для здійснення прокурором представництва фінансового управління виконавчого комітету Коростенської міської ради, оскільки прокурор в належний спосіб довів суть порушення інтересів держави. Позов в частині стягнення коштів в розмірі 4295,20 грн, витрачених на лікування [PERSON] задоволенню не підлягає, оскільки остання статус потерпілої в кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] не має. А законом, зокрема статтею1206 Цивільного кодексу України\~\~передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Крім того, виходячи із системного аналізу норм\~Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~слідує, що правовідносини в частині відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілих, не підпадають під дію останнього. Тому твердження представника відповідача щодо доцільності стягнення коштів, які витрачені на лікування потерпілої особи, із страхової компанії є хибним. Відповідно до\~ст.141\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Якщо сторону,\~на користь\~якої ухвалено\~рішення,\~звільнено від\~сплати судових\~витрат,\~з другої\~сторони стягуються\~судові витрати\~на користь\~осіб,\~які їх\~понесли,\~пропорційно до\~задоволеної чи\~відхиленої частини\~вимог. А тому, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви пропорційно до задоволених вимог в сумі, що складає 60 % від заявленої суми вимоги і становить 826,80 гривень.

Outcome: partial