Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

05.09.2016 року [PERSON], [INFO], громадянка України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], ІПН [NUMBER], звернулася до суду з позовною заявою, а 30.11.2016 року та 05.12.2016 року - з уточненими позовними заявами, до [PERSON], [INFO], громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], ІПН [NUMBER], та його малолітнього сина [PERSON], [INFO], громадянина України, зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], з вимогами про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви позивачкою [PERSON] зазначено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та з 13.05.2016 року його малолітній син [PERSON] Вона (позивачка) в цій квартирі проживає з дня реєстрації з 15.02.2005 року. [PERSON] після розірвання шлюбу не мешкає в квартирі №29 з грудня 2007 року, а його син [PERSON] взагалі ніколи не проживав у цій квартирі. Після розірвання шлюбу [PERSON] вивіз всі свої речі та став проживати з новою сім'єю за іншою адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, право на жиле приміщення за тимчасово відсутнім наймачем зберігається протягом шести місяців, а відповідач не проживає в спірній квартирі майже дев'ять років. Він не сплачує комунальні послуги, які надаються в дану квартиру. Протягом тривалого часу вона сплачувала комунальні послуги за [PERSON] Відповідно до відповіді Зміївської ТЕС №19/5460 від 10.08.2016 року [PERSON] як наймач квартири договір про надання житлово-комунальних послуг він не укладав. Ні вона, ні члени її сім'ї не чинили перешкод для проживання [PERSON], що підтверджується довідкою Зміївської ТЕС №19/5461 від 10.08.2016 року, відповідно до якої відповідач скарг щодо місця проживання не подавав. Таким чином, вважала, що [PERSON] втратив право користування спірним житловим приміщенням. Що стосується малолітнього [PERSON], то його право користування спірним житловим приміщенням є похідним від його батька [PERSON] На думку позивачки, єдиною метою реєстрації свого малолітнього сина [PERSON] [PERSON] є створення перешкод їй та членам її сім'ї для проживання в спірній квартирі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлений позов з підстав, викладених у заяві. Після перерви в судове засідання позивачка не з'явилася. Представники позивачки: [PERSON], адвокат Кошма О. Г. підтримали позов з підстав, викладених у позовній заяві. Наполягали на тому, що відповідач [PERSON] без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад строки, протягом яких за наймачем зберігається житлове приміщення, не здійснює витрат на оплату комунальних послуг. Малолітній [PERSON] взагалі ніколи не проживав у цій квартирі, незважаючи на реєстрацію у ній з травня 2016 року. зазначена обставина, на думку представника позивачки адвоката Кошми О. Г., взагалі свідчить, що він і не набув права користування цією квартирою. Просили задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON], який діяв у своїх інтересах, а також як законний представник малолітнього сина [PERSON], та представник відповідача [PERSON] позов не визнали та заперечували проти його задоволення посилаючись на наступні обставини. Вказану квартиру отримано відповідачем [PERSON] як військовослужбовцем, згідно пільгової черги у 2004 році, для чого квартира була придбана Зміївською районною державною адміністрацією. З цього часу відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі та постійно її використовує для проживання. А з травня 2016 року [PERSON] зареєстрував у вказаній квартирі і свого малолітного сина [PERSON] Позивачкою безпідставно стверджується, що він не мешкає у квартирі [ADDRESS] з грудня 2007 року, що вивіз усі свої речі, не сплачує комунальні послуги, договір про надання житлово-комунальних послуг не укладав. Насправді, ним укладався договір №196144 від 09.02.2007 року на користування електричною енергією, договір [NUMBER] від 01.11.2007 року на надання житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] Позивачка у позовній заяві вказала, що не чинила йому перешкод для проживання у вказаній квартирі, посилаючись на довідки Зміївської ТЕС №15-к від 20.07.2016 року та №16-к від 22.07.2016 року. Однак, Зміївська ТЕС є лише постачальником комунальних послуг і не в її компетенції надавати інформацію про наявність у нього скарг, вирішувати питання про проживання в квартирі тощо. Позивачкою надано акт обстеження квартири, де міститься інформація про відсутність там його власних речей, а також "зі слів сусідів" вказано. що він там не мешкає з 2007 року. Відповідач стверджував, що свідки [PERSON] та [PERSON], які вказані у акті обстеження від 21.07.2016 року, не заходили до його квартири, не підтверджували відсутність його речей та факт його виїзду з квартири у 2007 році. [PERSON] мав заборгованість по житлово-комунальним послугам в квартирі на суму 4881 грн. 13 коп., через що 01.04.2011 року Зміївським районним судом Харківської області був виданий судовий наказ про стягнення з нього вказаної заборгованості, яка була ним сплачена, виконавче провадження за вказаним фактом закрито. У відповідача в квартирі знаходяться особисті речі (одяг, диван, спінінги, домашній кінотеатр "Панасонік" та інше), які [PERSON] поклав в одну з житлових кімнат, зачинивши на замок двері кімнати в присутності свідків та слюсаря, який і встановив замок. Користувався квартирою для ведення підприємницької діяльності весь період з 2008 року по останній час, доки декілька місяців назад не виявив, що на вхідних дверях квартири замінено замок, доступ до квартири йому було закрито. Неодноразово безрезультатно він звертався до колишньої дружини, її дочки [PERSON], її матері [PERSON] з проханням надати йому доступ приходити та мешкати у квартирі, користуватися залишеними там речами. Коли ж у переліку документів, що додано до позову [PERSON] побачив акт від 21.07.2016 року про відсутність в квартирі його майна, він припустив, що воно викрадено, тому звернувся з відповідною заявою до Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області. 14.11.2016 року разом зі співробітниками поліції в ході огляду місця події [PERSON] оглянув свою квартиру та виявив, що двері у його кімнату поламані, його майно викрадено. За даним фактом слідчим Павловим В. О. 15.11.2016 року порушено кримінальне провадження №12016220300001283 за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України, ведеться розслідування. Крім того, вважали, що оскільки [PERSON] не є власником квартири, то вана є неналежним позивачем у даній справі. Власником квартири є Зміївська районна державна адміністрація, яка, на думку відповідача, й має право подавати відповідні позовні заяви. Просили у позові відмовити. Представники належним чином повідомлених третіх осіб в судове засідання не з'явилися. Директор Зміївської ТЕС [PERSON], який діяв від імені Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на підставі довіреності №952/22 від 24.12.2015 року, подав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутністю представника ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (а. с. 38, 39). Начальник служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за відсутністю представника Служби у справах дітей та ухвалити рішення враховуючи інтереси дитини (а. с. 184). Заступник селищного голови Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за відсутністю представника Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області. Також надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що квартира [ADDRESS] була придбана у 2004 році Зміївською районною державною адміністрацією в числі інших квартир, що передбачалися для забезпечення житлом військовослужбовців, які відносяться до категорій, зазначених у постанові КМУ від 02.10.2003 року №1550 "Про затвердження порядку використання субвенції з державного бюджету місцевими бюджетами на будівництво та придбання житла окремим категоріям громадян". Ордер на згадане приміщення був виданий виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради [PERSON], із складом сім'ї з трьох осіб ([PERSON], [PERSON], [PERSON].) Квартира не приватизована. Таким чином, [PERSON] є основним квартиронаймачем цього житла. Крім того, 01.12.2016 року [PERSON] повідомив селищну раду про те, що квартира зачинена, опечатана слідчими органами і з 14.11.2016 року в ній ніхто не проживає. На підтвердження цього факту він надав копію листа слідчого Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 30.11.2016 року. По суті заявлених позовних вимог вважала необхідним зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчання закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. На підставі цієї норми [PERSON], [INFO], був зареєстрований разом із своїм батьком [PERSON] Визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, може позбавити малолітню дитину прав на будь-яке житло взагалі. За таких обставин Виконавчий комітет Комсомольської селищної ради не може погодитися із заявленими позовними вимогами (а. с. 90-93, 97-100, 114). Комсомольський селищний голова [PERSON] направив до суду заяву про судовий розгляд справи за відсутністю представника селищної ради, з урахуванням раніше наданих пояснень (а. с. 104). Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України 2017 року (чинний з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання позивачки, якщо з'явилися її представники, а також представників третіх осіб, від яких надійшли заяви про судовий розгляд за їх відсутності, не перешкоджає розгляду справи по суті. Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Спірним є право користування відповідачів [PERSON] та малолітнього [PERSON] житловим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS]. На підставі рішення виконавчого комітету Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області №365 від 22.10.2004 року, [PERSON] та членам його сім'ї (дружині [PERSON], дочці [PERSON].) був виданий ордер на право зайняття трикімнатної квартири [ADDRESS] (а. с. 56). Відомостями довідок, виданих Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області №1318 від 22.07.2016 року та №2026 від 02.11.2016 року, з урахуванням інформації, викладеної Комсомольським селищним головою у листі на адресу суду від 03.11.2017 року, підтверджується, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с. 13, 47, 48). Крім того, згідно відомостей, отриманих судом відповідно до положень ч. 3 ст. 122 ЦПК України 2004 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 18.11.2004 року, [PERSON] з 13.05.2016 року (а. с. 20, 21). За даними інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №69122473 від 27.09.2016 року, актуальна інформація про об'єкт нерухомого майна у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], у тому числі: відомості про права власності, про реєстрацію іншого речового права, про державну реєстрацію іпотеки, обтяжень, - відсутня (а. с. 57). Отже, підтверджується письмовими доказами, а також і не заперечується учасниками справи, що [PERSON] є наймачем спірного житлового приміщення, у якому також зареєстрував місце проживання свого малолітнього сина [PERSON] Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 191 ЖК України передбачено, що житлові спори вирішуються відповідно до закону. Позивачкою у позовній заяві стверджувалося, що відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу з 2007 року у спірному житловому приміщенні не проживав без поважних причин, витрати по оплаті житлово-комунальних послуг не здійснював. На підтвердження доводів позовної заяви позивачкою надано копію свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого [PERSON] 14.12.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі до 04.12.2007 року (а. с. 6), а також акт від 21.07.2016 року, складений депутатом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області [PERSON], у присутності свідків [PERSON], [PERSON], у якому вказано, що проведено перевірку за місцем проживання [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою [ADDRESS]. В ході перевірки встановлено, що [PERSON], [INFO] та його дитина [PERSON], 2009 року народження, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] зі слів сусідів фактично за даною адресою не мешкають. При обстеженні квартири власних речей вищезазначених громадян не виявлено. Зі слів свідків [PERSON] не мешкає в зазначеному помешканні з 2007 року (а. с. 7). Крім того, позивачкою надано копії листів Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" №19/5460 та 19/5461 від 11.08.2016 року вбачається, що основним квартиронаймачем є [PERSON], який не укладав договір на надання житлово-комунальних послуг із Зміївською ТЕС та в 2016 році не звертався зі скаргами, заявами про неможливість мешкання в квартирі [ADDRESS] не подавав. (а. с. 4, 5). Проте з такими доводами позивачки не можна погодитись, а надані нею письмові докази не містять достатньо відомостей для висновку про відсутність відповідачів у спірній квартирі понад строки, протягом яких за ними зберігається житлове приміщення. Так, відповідачем [PERSON] надано копію договору до особового рахунку [NUMBER] на надання житлово-комунальних послуг з водопостачання, водовідведення та опалення від 01.01.2005 року, укладеного між [PERSON], який проживає в [ADDRESS], та ВАТ "Центренерго" в особі директора Зміївської ТЕС [PERSON], та додаткової угоди до вказаного договору від 01.11.2007 року, укладеного між [PERSON], який проживає в [ADDRESS], та ВАТ "Центренерго" в особі заступника директора Зміївської ТЕС [PERSON] (а. с. 58-59). Відомостей про розірвання чи припинення зазначеного договору позивачкою не надано. 01.04.2011 року Зміївським районним судом Харківської області був виданий судовий наказ №2-н-159 про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ "ДЕК "Центренерго" заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 4881 грн. 13 коп., що надавалися боржнику за адресою: [ADDRESS] (а. с. 62). Даними постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.09.2016 року, складеної державним виконавцем Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області [PERSON], підтверджується, що відповідно до заяви стягувача ПАТ "Центренерго" Зміївської ТЕС Боржником [PERSON] борг за судовим наказом №2-н-159 від 21.05.2011 року сплачено у повному обсязі (а. с. 63, 64). З акту звірки між Зміївською ТЕС ПАТ "Центренерго" та [PERSON] вбачається, що станом на 01.08.2016 року з боку [PERSON] ([ADDRESS]) по особовому рахунку [NUMBER] відсутня заборгованість за житлово-комунальні послуги. (а. с. 65). Також, 09.02.2007 року був укладений Договір №196144 про користування електричною енергією між [PERSON], який проживає в [ADDRESS], та АК "Харківобленерго" в особі керівника Зміївського РВЕ [PERSON] (а. с. 60, 61). Даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 28.08.2014 року підтверджується, що [PERSON] 01.08.2008 року зареєстрований як фізична особа - підприємець за місцем проживання: [ADDRESS] (а. с. 66, 67). Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10.09.2008 року, яким скасовано рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18.07.2008 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, третя особа - КП "Зміївське БТІ" про визнання незаконним розпорядження органу приватизації житлової квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], та про визнання недійсним виданого на підставі цього розпорядження свідоцтва про право власності [NUMBER] від 04.11.2005 року на зазначену квартиру на ім'я [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині за кожною (а. с. 212-216). Таким чином, відповідачем [PERSON] надано письмові докази, якими підтверджується, що з моменту виникнення у нього права користування спірною квартирою він, як наймач житлового приміщення, користувався спірною квартирою, не втрачав з нею зв'язок, звертався до суду за захистом своїх порушених прав наймача житлового приміщення, здійснював витрати на житлово-комунальні послуги. Крім того, з витягу з ЄРДР вбачається, що 15.11.2016 року відкрито кримінальне провадження №12016220300001283 за заявою [PERSON] за фактом крадіжки належного йому майна із квартири за адресою: [ADDRESS] (а. с. 54). Таким чином, існують фактичні дані щодо зберігання відповідачем [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання належних йому речей. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо не проживання відповідача [PERSON] у спірній квартирі суд оцінив критично. Так, свідок [PERSON] є дочкою позивачки, зареєстрована у спірній квартирі, однак фактично, з її слів, мешкає у м. Харкові. Таким чином, вона особисто не мала змоги бути очевидцем проживання чи відсутності відповідача у спірній квартирі. Свідок [PERSON] проживає у будинку, в якому відповідач має квартири, що належать йому на праві власності. ЇЇ показання ґрунтуються та тому, що вона регулярно бачила відповідача біля цього будинку. Однак, свідок жодного разу не була у спірній квартирі і не може свідчити про осіб, які там проживають та зберігають свої речі. Крім того, квартири №203 та №207 у будинку [ADDRESS] [PERSON] набув на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17.08.2016 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., реєстр №1413 (а. с. 207-210) та договору міни, посвідченого 05.08.2016 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., реєстр №1276 (а. с. 202-206). Тобто ці квартири були придбані відповідачем у власність протягом одного місяця, що передував зверненню позивачки з позовом до суду 05.09.2016 року. Отже, свідок [PERSON] не могла бути очевидцем проживання [PERSON] в іншому місці, ніж його зареєстроване місце проживання, понад строки, протягом яких за ним зберігається жиле приміщення. За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, наданою на запит СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області від 13.06.2017 року, [PERSON] протягом 2012-2017 років неодноразово виїздила за межі України, у тому числі у 2016-2017 роках була відсутня в Україні з 12.01.2016 року по 30.04.2016 року, з 09.05.2016 року по 01.07.2016 року, з 28.07.2016 року по 14.09.2016 року, з 24.09.2016 року по 27.11.2016 року, з 10.12.2016 року по 01.01.2017 року, з 07.01.2017 року по 30.04.2017 року. (а. с. 217). Таким чином, і сама позивачка [PERSON], внаслідок своєї відсутності на території України, була позбавлена можливості спостерігати відсутність відповідача [PERSON] у спірному житлі понад строки, встановлені статтею 71 ЖК України. Що стосується малолітнього відповідача [PERSON], то його місце проживання на законних підставах було зареєстровано відповідачем [PERSON] у спірному житловому приміщенні 13.05.2016 року. З цього моменту [PERSON] як член сім'ї наймача, який проживає разом з ним, користується нарівні з наймачем усіма правами і несе усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Таким чином, у позивачки відсутні підстави для тверджень, що його право користування житловим приміщенням є похідним від батька [PERSON], або, що він взагалі не набув такого права. З дня реєстрації у спірному житловому приміщенні до дня пред'явлення позову не пройшло шість місяців, тому позивачка взагалі не мала підстав стверджувати про тимчасову відсутність малолітнього [PERSON] понад встановлені законом строки. Крім того, сам факт використання відповідачем [PERSON] спірного житлового приміщення для реєстрації у ньому свого малолітнього сина свідчить про здійснення ним свого права користування житловим приміщенням. Таким чином, позивачкою та представниками відповідачки не надано доказів наявності підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням внаслідок їх відсутності без поважних причин понад строки, передбачені ч. 1 ст. 71 ЖК України. Наявність відомостей щодо належності як позивачці (а. с. 218), так і відповідачеві (а. с. 202-210) на праві власності іншого житла, не впливають на обсяг їх права користування спірним житловим приміщенням. Доводи позивачки про те, що відповідач [PERSON] зареєстрував у спірній квартирі свого малолітнього сина лише з метою чинити перешкоди їй та членам її сім'ї у проживанні у спірному житловому приміщенні носять характер припущень і до уваги судом не беруться. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачкою не доведено ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог, тому у задоволенні позовної заяви належить відмовити.

Outcome: dismissed