Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

[PERSON], звернувся з позовом до територіальної громади в особі Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області про визнання права власності на самочинне будівництво, посилаючись на наступне. Він є власником земельної ділянки площею 1,6859 га, кадастровий номер № 6320655100:01:004:0025, що розташована за адресою: Харківська область смт. Близнюки в'їзд Механізаторів, 1/1.Цільове призначення ділянки - ведення особистого селянського господарства. Зазначає, що відповідно до Закону України "Про особисте селянське господарство" він може самостійно здійснювати матеріально-технічне забезпечення власного виробництва, а отже і будувати на земельній ділянці складські та інші та інші приміщення. У 2007 та у 2010 роках на вищезазначеній ділянці він самочинно збудував два нежитлових приміщення відповідно: літер «В-1Н» площею 323,9 кв.м. та літер «Г-1Н» площею 103,4 кв.м., а у 2016 році і вагову - літер «Б-1Н», площею 17,7 м2, без отримання відповідного на те дозволу. Під час проведення будівельних робіт були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми. З початку будівництва ніяких заяв, претензій та скарг щодо збудованих приміщень від фізичних чи юридичних осіб не надходило, тобто зазначеним будівництвом не були порушені права інших осіб. Після завершення будівництва Близнюківським малим підприємством технічної інвентаризації 30 листопада 2016 р. був виготовлений технічний паспорт, який містить характеристику вказаних приміщень. Відповідно до постанови ДАБІ від 11.10.2016 року №396-П, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за самочинне будівництво. При цьому встановлено, що єдиним виявленим порушенням Закону України «Про основи містобудування» є виконання будівельних робіт без відповідного дозволу та їх використання без прийняття в експлуатацію. 05 листопада 2016 року він звернувся із заявою до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області з вимогою про введення в експлуатацію будівель. На час звернення до суду відповіді не отримав, що розцінює як невизнання права на будівлі що і є підставою для звернення до суду. Посилаючись на ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» яким передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, вказує, що вищенаведене позбавляє його можливості провести державну реєстрацію права власності на вказані будівлі. Зазначає, що наданий ним [PERSON] про технічне обстеження зведених будівель, складений експертом, свідчить про їх надійність та можливість безпечної експлуатації. Свої вимоги також обґрунтовує посиланням на приписи ст.ст. 328,375,376 ЦК України. Зокрема стверджує наявність усіх підстав до задоволення його позову на підставі ч.5 ст. 376 ЦК України. Сторони та третя особа, будучи належним чином та своєчасно повідомленим про дату, час та місце судового засідання, у судове засідання не зявилися. Сторони надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, при цьому позивач на задоволенні позову наполягає, а відповідач позов визнав повністю. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа - Департамент державної архітектурно будівельної інспекції у Харківської області, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками і судову повістку про виклик до суду отримали завчасно, у судове засідання не зявилися, клопотань не заявили. За таких обставин суд розглядає справу за відсутності сторін та третьої особи та на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України - без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] - громадянин України про що свідчить фотокопія його паспорта(а.с. 55,56). Як громадянин України він є власником земельної ділянки, площею 1,6850 га (кадастровий номер № 6320655100:01:004:0025) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яку отримав на підставі рішення ХLІІ сесії V скликання Близнюківської селищної ради №984-У від 19.11.2009 року. Ділянка розташована за адресою: Харківська область смт. Близнюки в'їзд Механізаторів, 1/1, що підтверджується фотокопією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №986013, виданого 29 грудня 2005 року і цього ж дня зареєстрованого реєстратором Близнюківського РВ ХРФ ДП « Центр ДЗК», що посвідчується фотокопією зазначеного акту(а.с.7). Згідно із ч. 1\~ст. 126 ЗК України\~право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. В 2007 та в 2010 роках, без відповідного на те дозволу, на вищезазначеній ділянці [PERSON] самочинно збудував два нежитлових приміщення: -приміщення літер «В-1Н» площею 323,9 кв.м.; -приміщення літер «Г-1Н» площею 103,4 кв.м.. Крім того у 2016 році ним збудована і вагова літер «Б-1Н», площею 17,7 м2. Із фотокопії технічного паспорту, виготовленого Близнюківським малим підприємством технічної інвентаризації 30 листопада 2016 р., наданого позивачем, вбачається, що замовником технічної інвентаризації є [PERSON] Технічний паспорт містить характеристику вказаних приміщень, опис основних конструктивних елементів та інженерного обладнання, та вказує на те, що вони розташовані в межах належної [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки(а.с.8-19). За ст.1 Закону України "Про особисте селянське господарство", особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму. Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів. Відповідно до ч. 5 зазначеного Закону, для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.6 цього ж Закон, до майна, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, належать земельні ділянки, жилі будинки, господарські будівлі та споруди, тощо. До прав та обов'язки членів особистого селянського господарства крім інших належать і такі: самостійно господарювати на землі; реалізовувати надлишки виробленої продукції на ринках, а також іншим юридичним і фізичним особам; самостійно здійснювати матеріально-технічне забезпечення власного виробництва (ст.7). Отже суд погоджується з твердженням позивача, що законодавцем презюмується наявність складських та інших приміщень на землях особистого селянського господарства. Оскільки членам господарства дозволено використовувати жилі будинки й господарські будівлі та споруди у своїй діяльності, то їх можна і будувати на належній земельній ділянці. Крім того ні Земельний кодекс, ні Закон України "Про особисте селянське господарство" не містять прямої заборони або дозволу на будівництво капітальних споруд на земельній ділянці з цільовим призначенням особисте селянське господарство. Такими доказами як Протоколом про адміністративне правопорушення від 29.09. 2016 та Постановою по справі про адміністративне правопорушення №396- П від 11.10. 2016, складеними головним інспектором будівельного нагляду відділу контролю та нагляду за проведенням перевірок Департаменту Державної архітектурно - будівельної інспекції у Харківській області [PERSON] підтверджено, що [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.12 ст. 96 КУпАП та накладено штраф у розмірі 8500 грн. При цьому вбачається, що компетентним органом єдиним виявленим порушенням є виконання будівельних робіт з будівництва складського приміщення та вагової без відповідного дозволу та їх використання без прийняття в експлуатацію. Тобто інших порушень не встановлено. Згідно з п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 750) у випадку визнання права власності на самочинно збудований обєкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого обєкта. Позивачем до суду як письмовий доказ надано [PERSON] про технічне обстеження спірних обєктів, виконаний експертом [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат серія АЕ №000414 від 14.06. 2012) (а.с.47). [PERSON] вбачається, що експерт прийшов до таких висновків по кожній спірній споруді, а саме: нежитлових приміщень літер «В-1Н» площею 323,9 кв.м. та літер «Г-1Н» площею 103,4 кв.м. і вагової - літер «Б-1Н, площею 17,7 кв.м., розташованих за адресою Харківська область смт. Близнюки вїзд Механізаторів, 1/1,: встановлена можливість їх надійної та безпечної експлуатації (а.с.20-42). Відділ містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та цивільного захисту на заяву [PERSON] від 22 листопада 2016 року повідомив, що згідно п.10. Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04. 2011 №461 «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів», Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №880 «Про внесення змін до порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів», самовільно побудовані [PERSON] приміщення не порушують будівельні норми та правила»(а.с.37). Зауважень щодо самовільно збудованих обєктів не має і Близнюківський районний сектор Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області на підтвердження чого служить лист від 28.11. 2016 № 510-2537(а.с.53). Відповідно до ч. 1\~ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», \~ прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до I-III категорій складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. 04 листопада 2016 року [PERSON] складена заява, адресована Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області, про введення в експлуатацію спірних будівель(а.с.48). Департаментом вона отримана 10.11. 2016 що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 6114504324181(а.с.49). На час розгляду справи відсутні докази про прийняття Департаментом рішення по цій заяві, у судове засідання заперечень проти позову тощо ними не надано. В ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладене таке правило: «Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених\~статтею 31\~цього Закону». Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже державна реєстрація спірного нерухомого майна можлива тільки після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст.376 ЦК України). Відповідно до вимог\~ч. 1 ст. 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З урахуванням положення ч. 7\~ст. 376 ЦК України\~та відповідно до\~ч. 3\~ст. 375 ЦК України\~право власника на забудову визнається за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням, при якому не порушуються права інших осіб. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно ( ч. З ст. 376 ЦК); за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст. 376). Відповідно до абз. 1 і 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до\~ст. 26 Закону «Про основи містобудування»\~спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Крім того, у п. 12 зазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судам роз'яснено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч. 2\~ст. 376 ЦК України). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч. 2 ст.\~375 ЦК\~України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5\~ст.\~376 ЦК України). Відповідно до пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до 31 грудня 2015 року діяв «спрощений» порядок, відповідно до якого Орган державного архітектурно-будівельного контролю безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені обєкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію: - індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року; - збудовані до 12 березня 2011 року громадські будинки І і II категорій складності; будівлі і споруди сільськогосподарського призначення І і II категорій складності. Порядок прийняття в експлуатацію таких обєктів і проведення технічного обстеження визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. При цьому технічне обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно проводиться в ході їх технічної інвентаризації з відповідною відміткою в технічному паспорті. Перелік документів, необхідних для прийняття в експлуатацію визначений п.2 Розділу III Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 24.04.2015 № 79, серед яких: - звіт про проведення технічного обстеження обєкта з інформацією щодо можливості його надійної та безпечної експлуатації (крім індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів включно, господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно); - засвідчені в установленому порядку копії документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено обєкт; Згідно зі\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.. Отже позивачем, в силу свого процесуального обовязку, (ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України), надано достатньо належних та допустимих доказів про те, що самочинно збудоване ним нерухоме майно відповідає архітектурним, будівельним іншим нормам і правилам, про звернення до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, які відповідачем не заперечуються, унаслідок чого є усі підстави для визнання права власності на самочинно збудоване [PERSON] нерухоме майно. Згідно зі статтею\~11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до Стаття 26. ЗУ «Про основи містобудування», спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. Отже обставини справи свідчать про наявність підстав, передбачених ч.5 ст.376 ЦК України для визнання за позивачем права власності на спірні будівлі, оскільки вони збудовані на належній йому земельній ділянці і їх будівництво не порушує права інших осіб. Будь яких других умов для визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно закон не встановлює. Порушено право позивача підлягає захисту саме в обраний ним спосіб. Вартість самовільно збудованих обєктів визначена Товариством з обмеженою відповідальністю «АКР-2008» (а.с.54). Судовий збір позивачем сплачений повністю. Клопотання про стягнення на свою користь із відповідача понесених і документально підтверджених витрат по сплату судового збору позивачем не заявлене.

Outcome: approved