Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконкому Будьоннівської у м. Донецьку районної ради про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS], в якому вказав наступне. На підставі рішення виконкому Донецької міської ради від 11 травня 1993 року за № 58/2 позивачу [PERSON] була надана земельна ділянка під будівництво індивідуального житлового будинку, згідно якого 28 червня 1993 року представником Головного архітектурно-планировочного управління м. Донецька відведено в натурі земельна ділянка площею 600 кв.м. та зроблений генеральний план будівництва на цієї земельної ділянки. У вересні 1993 року міською комісією був прийнятий до експлуатації житловий [ADDRESS], про що складено акт, який був затверждений рішенням виконавчого комітету Будьоннівської районної ради 15 вересня 1993 року №347. В 1993 році позивач отримав технічний паспорт на цей будинок, після чого була видана домова книга для реєстрації мешканців будинку. У 1996 році позивач [PERSON] був належним чином зареєстрований у будинку [ADDRESS] і почав користуватися одразу після прийняття комісією у 1993 році до цього часу. В 1997 році позивач зробив новий технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] Про те, що бюро технічної інвентаризації повинно було разом з виготовленням технічного паспорту надати свідоцтво про право власності, позивач не знав, та рахував, що право власності дає рішення Будьоннівської районної ради від 15 вересня 1993 року за №347. На цей час бюро технічної інвентаризації вже не виготовляє свідоцтва на власність. 24 липня 2013 року позивач звернувся з заявою до інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, які повідомили листом №21/1321 від 06.08.2013 року : "що відповідно до п.44 порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року №703 державна реєстрація прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно щодо новозбудованого або реконструйованого нерухомого майна проводиться на наявність державної реєстрації речового права на земельну ділянку, на якій розташовано таке майно, за заінтересованою особою". Таким чином, позивачу необхідно мати у наявності документ, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою. 24 липня 2013 року позивач звернувся з заявою до відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку з проханням зареєструвати право власності на житловий будинок, додавши до неї усі документи. У відповіді від 20 вересня 2013 року за №1155/033-08 зазначено, що потрібно надати "документ, який посвідчує зареєстроване речове право на земельну ділянку та витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку". Після цього позивач звернувся до управління Держземагенства у м. Донецьку Донецької області з заявою на отримання кадастрового номеру та державного акту на право власності на земельну ділянку, на що листом №01-17-4304/9159 від 27 листопаду 2013 року йому також було відмовлено у зв'язку із тим, що "земельна ділянка раніше не була сформована, проект землеустрою щодо її відведення не розроблявся, а здійснити присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці за вищевикладеною спрощеною процедурою на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) неможливо у зв'язку з тим, що на земельній ділянці розташована самобудова, право власності на яку не зареєстровано, підстави для внесення відомостей до Державного земельного кадастру шляхом відкриття поземельної книги на земельну ділянку відсутні". На цей час позивач не має права власності на будинок і не може отримати витяг з Державного земельного кадастру. Тому, позивач просить суд постановити рішення, яким визнати за ним право власності на будинок [ADDRESS] В судове засідання позивач [PERSON] та представник виконкому Будьоннівської в м. Донецьку районної ради не з'явились, але від них до суду надійшли заяви з проханням розглянути справу у їхню відсутність. Дослідивши матеріали по справі, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. До матеріалів справи приєднані рішення виконкому Донецької міськради за № 58/2 від 11 травня 1993 року, рішення виконкому Будьоннівської районної ради № 347 від 15 вересня 1993 року, генеральний план забудівлі земельної ділянки на імья позивача [PERSON], акт про відвод меж земельної ділянки в натурі від 28 червня 1993 року, акт приймання індивідуального домоволодіння, затвердженого 13 вересня 1993 року, технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] на імья позивача [PERSON] від 03 червня 1997 року, технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] на імья позивача [PERSON] від 17 травня 2013 року, відповідно до яких відповідачу [PERSON] була відведена земельна ділянка для будівництва житлового будинку в м. Донецьку, затверджений акт прийняття збудованого житлового будинку будинок [ADDRESS] та визнане право власності на цей будинок за позивачем [PERSON], домоволодіння за вказаною адресою складається з наступних будівель: житлового будинку літерою "А-1" площею 168,3 кв.м, погребу літерою "а" площею 37,6 кв.м., крильця літерою "а1" площею 2,3 кв.м, крильця літерою "а2" площею 3,2 кв.м., нежилої при будівлі літерою "а3" площею 3,9 кв.м., нежилої при будівлі літерою "а4" площею 7,5 кв.м., сараю літерою "Б" площею 26,5 кв.м., уборної літерою "В" площею 2,1 кв.м., душу літерою "Г" площею 2,1 кв.м., навісу літерою "Д" площею 11,8 кв.м., літньої кухні літерою "Е" площею 13,7 кв.м., тамбуру до літньої кухні літерою "е" площею 1,4 кв.м., бесідки літерою "Ж" площею 11,9 кв.м., навісу літерою "З" площею 18,7 кв.м.( а.с.2-20). Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З вказаних вище доказів вбачається, що позивач [PERSON] збудував і є власником закінченого будівництвом домоволодіння [ADDRESS]. Але, судом встановлено, що за даними ДП "Донецького державного проектного інституту "Донецькпроект", про що вказано в технічному паспорті на будівлю від 17 травня 2013 року, позивачем [PERSON] були прибудовані самовільно господарські прибудови, а саме: в 1997 році нежила прибудова "а3" площею 3,9 кв.м, в 2009 році нежила прибудова "а4" площею 7,5 кв.м, в 1997 році літня кухня літерою "Е" площею 13,7 кв.м. Відповідно до звіту проведеного експертного технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта від 05 лютого 2014 року, вказані вище прибудови, а саме: нежила прибудова "а3" площею 3,9 кв.м, нежила прибудова "а4" площею 7,5 кв.м, літня кухня літерою "Е" площею 13,7 кв.м., - відповідають вимогам надійності і безпечної експлуатації. Згідно до ст. 331 ЦК України, особа, яка виготовила / створила / річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно / житлові будинки, будівлі, споруди тощо/ виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Оскільки позивач [PERSON] є власником будинку домоволодіння [ADDRESS], а вказані вище самовільні прибудови є невід'ємною частиною вказаного домоволодіння, то позивач придбає право власності в тому числі і на самовільно розведені господарські прибудови до цього будинку. На підставі ст.ст.328, 331 ЦК України та

Outcome: approved