Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: стягнути з КП "Дорожник" на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 5801,98 грн.; стягнути з КП "Дорожник" на його користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку в розмірі 10297,21 грн.; стягнути з КП "Дорожник" на його користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн.; застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на всі розрахункові рахунки відповідача в межах заявлених позовних вимог; допустити негайне виконання судового рішення; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що згідно наказу № 291-к від 01 грудня 2011 року він був прийнятий на роботу до КП "Дорожник" сторожем ремонтної служби. Наказом № 164-к від 24 липня 2014 року він був звільнений з роботи за згодою сторін. Його середньоденна заробітна плата складала 133,73 грн. В день звільнення відповідач відмовився виплачувати йому заробітну плату. Згідно довідки № 299 від 16 вересня 2014 року заборгованість КП "Дорожник" з виплати йому заробітної плати складає 5801,98 грн. Вважає, що з КП "Дорожник" на його користь необхідно стягнути вказану заборгованість та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 24 липня 2014 року до дня звернення до суду з позовом, тобто до 10 листопада 2014 року, у розмірі 10297,21 грн. Той факт, що відповідач у день його звільнення та до теперішнього часу не провів повний розрахунок з ним, заподіяло йому величезні моральні страждання, він весь час хвилювався з приводу засобів на існування своєї сім'ї, і, як слідство, він та його сім'я були позбавлені нормального життєвого спілкування з близькими людьми, що їх оточують. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу за її відсутності та надала письмові заперечення, відповідно до яких у задоволенні вимог позивача просила суд відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що у зв'язку з відсутністю фінансування на підприємстві виникла заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати, що підлягала сплаті в день звільнення 24 липня 2014 року. У відповідності до норм чинного законодавства та КЗпП на підприємстві було створено комісію по трудовим спорам. За заявою [PERSON] розглядався трудовий спір, за результатами якого було винесено рішення від 14 липня 2014 року, щодо стягнення на його користь заборгованість по заробітній платі за квітень-травень 2014 року в розмірі 2 739,58 грн. Позивачем рішення комісії по трудовим спорам в десятиденний строк оскаржено не було, тому вважає, що звернення до суду про стягнення заборгованості з заробітної плати в розмірі 2 739,58 грн. є безпідставним. Рішення комісії по трудовим спорам у передбачені законодавством строки підприємством не виконано добровільно, у зв'язку з чим було видано посвідчення [NUMBER] від 27 липня 2014 року на примусове виконання рішення комісії по трудовим спорам, за яким на даний час Дніпровським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області вже закрите виконавче провадження, у зв'язку з виконанням у повному обсязі. Також зазначає, що позивач, пред'явивши вимоги про стягнення моральної шкоди не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що з 01 грудня 2011 року до 24 липня 2014 року позивач працював у КП "Дорожник" на посаді: "сторож ремонтної служби". Його середньоденна заробітна плата становила 133,73 грн. В день звільнення позивача, відповідач не провів з ним повний розрахунок, розмір заборгованості з невиплаченої заробітної плати становив 5801,98 грн. Ці факти підтверджуються наказом (розпорядженням) № 291-к про прийом на роботу від 01 грудня 2011 року, наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) № 164-к від 24 липня 2014 року, копією трудової книжки [PERSON], довідками № 298 від 16 вересня 2014 року, № 299 від 16 вересня 2014 року. Позивачеві на підставі Посвідчення № 02 від 27 липня 2014 року була виплачена заробітна плата у розмірі 2739,58 грн., а 24 жовтня 2014 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська було видано судовий наказ про стягнення з КП "Дорожник" на користь [PERSON] заробітної плати у розмірі 3062,40 грн., наказ не виконано. Отже відповідачем з дня звільнення до часу звернення позивача до суду з позовом, тобто за період з 24 липня 2014 року до 10 листопада 2014 року, не проведено фактичний розрахунок та не виплачено у повному обсязі заборгованість по виплаті заробітної плати, час затримки виплати становить77 днів, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 17 листопада 2014 року ВП № 44248926, постановою про відкриття виконавчого провадження від 01 серпня 2014 року ВП № 44248926, рішенням Комісії по трудовим спорам КП "Дорожник" від 14 липня 2014 року по справі № 02/2014, копією Посвідчення № 2 на примусове виконання рішення комісії по трудовим спорам по справі № 2-2014 від 27 липня 2014 року, судовим наказом про стягнення з КП "Дорожник" нарахованої, але не виплаченої заробітної плати по справі № 209/5891/14-ц, а також визнано сторонами. Відповідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Виходячи з кількості робочих днів за період з 24 липня 2014 року до 10 листопада 2014 року - 77 та розміру середньоденної заробітної плати - 133,73 грн., розмір середнього заробітку за весь час затримки становить: 133,73 грн. * 77 днів = 10297,21 грн. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини щодо виплати позивачеві заробітної плати у розмірі 2739,58 грн., а також видання судового наказу про стягнення з КП "Дорожник" на користь [PERSON] заробітної плати у розмірі 3062,40 грн., суд дійшов висновку, що повторне стягнення заборгованості по заробітній платі з КП "Дорожник" на користь [PERSON] неможливе, тож позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Суд вважає обґрунтованою вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, починаючи з дня звільнення до дати звернення до суду в період з 24 липня 2014 року до 10 листопада 2014 року, розмір якого становить 10297,21 грн. Відповідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадах, встановлених законом. Відповідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. З урахуванням рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику у справах про стягнення моральної (немайнової) шкоди", а також критеріїв моральної шкоди: характеру моральних страждань, виду психічних страждань, глибини моральних страждань, тривалості негативних дій, часу, що сплинув з моменту виникнення підстав для стягнення моральної шкоди, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 500 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Outcome: partial