Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

21.05.2017 (дата згідно з штемпелем на конверті) до суду поштою надійшов даний позов, в якому[PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Свій позов позивач мотивує тим, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15.03.2003 до 19.04.2007. Від шлюбу відповідачем позивач має неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільно сім'єю сторони проживали з квітня 2003 року до грудня 2004 року. Протягом спільного проживання всі обов'язки по догляду за дитиною, її вихованню, розвитку та лікуванню були покладені на позивача. Допомогу позивачеві надавали також його батьки, з якими сторони на той час проживали. Відповідач донькою не займався. В грудні 2004 року подружні відносини між сторонами припинились. Певний час після припинення подружніх відносин, близько 6 місяців, відповідач відвідував доньку, спочатку 3-4 рази в місяць, а потім все рідше і рідше. Приблизно з кінця 2005 року [PERSON] з донькою не спілкувався. Певний час позивач намагався привернути його увагу до доньки, але бажання спілкуватись у відповідача з донькою не виникало. Участі в утриманні дитини [PERSON] не брав з січня 2005 року і не бере й до цього часу. Протягом більше одинадцятьох років [PERSON] не зустрічається і не спілкується з дочкою, не цікавиться її навчанням, розвитком та вихованням, не приймає участі ні в утриманні дитини, ні в її лікуванні та оздоровленні, не вітає з святами та важливими датами в житті дитини. Разом з тим, що відповідач не бере жодної участі в житті доньки більше одинадцяти років, взагалі не цікавиться дитиною, він ще й своєю бездіяльністю та ігноруванням створює перешкоди у розвитку дитини, фактично використовує свої батьківські права на шкоду інтересам, потребам та правам доньки. Тому позивач звернувся до суду з цим позовом. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, вказавши що позов підтримують повністю, проти винесення заочного рішення не заперечують. Представник органу опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вказавши що при винесенні рішення просить врахувати інтереси дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив, відзив до суду не направив. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 23.06.2017 позовна заява [PERSON] була залишена без руху у зв'язку з тим, що позивач не вказав в позовній заяві статус третьої особи по справі. Позивач виправив недоліки позовної заяви і ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 07.11.2017 було відкрите провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 25.12.2017 у зв'язку з тим, що 15.12.2017 набрав чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-19 вирішено розгляд цивільної справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначити підготовче засідання. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15.03.2003, що підтверджується свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 15.03.2003, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №260. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.5). [PERSON] народилась [INFO], батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.10.2003, виданимвідділом реєстрації актів громадянського стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №1950 (а.с.6). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 190.2007, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №365 (а.с.9) та заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.02.2007 (а.с.7-8). Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.02.2007 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] , аліменти в розмірі 25 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову 20.12.2006 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-8). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністраціїбатьки дитини перебували у шлюбі до квітня 2007 року, спільно сім'єю проживали до грудня 2004 року. З кінця 2005 року батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків, з донькою не спілкувався, не бачився, не цікавиться станом здоров'я та розвитку дитини. За ініціативою [PERSON] в 2012 році відбулась єдина з того часу зустріч батька з дитиною, після чого батько взагалі зник з життя дитини. Згідно з рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.02.2007 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини. З виконавчим листом [PERSON] до виконавчої служби не зверталась. Зслів, [PERSON] періодично (тричі на рік) до 2010 року надсилав кошти на утримання дитини. Відповідно до інформації, наданої спеціалізованою школою-дитячим садочком І ступеня «Золотий ключик», де протягом 2005 - 2013 років [PERSON] була вихованкою та ученицею початкової школи, батько жодного разу не з'являвся, з вихователями та вчителями не спілкувався, донькою не цікавився, дитячі виховні заходи не відвідував. Відповідно до інформації, наданої гімназією «Міленіум» № 318 м. Києва, де з 2013 року навчається [PERSON], батько успіхами дитини та її потребами жодного разу не поцікавився. Згідно з психологічною характеристикою, наданою практичним психологом гімназії «Міленіум» № 318 м. Києва, емоційної прихильності та психологічного зв'язку з батьком [PERSON] не має, відсутні емоційно забарвлені спогади про спілкування з батьком. [PERSON] не включає батька до складу сім'ї, не має бажання і потреби у відновленні спілкування з батьком. Під час бесіди зі співробітниками служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації 14.12.2017 [PERSON] повідомила, що з батьком бачилась давно, не пам'ятає останньої зустрічі з ним, не спілкується з ним по телефону. Орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої [PERSON], 2003 року народження (а.с.48-49) Згідно довідки №241 від 22.05.2017 [PERSON] навчається у гімназії «Міленіум» № 318 м. Києва та згіднохарактеристики на [PERSON], 2003 року народження, емоційної прихильності та психологічного зв'язку з батьком [PERSON] не має, а також і не має емоційно забарвлених спогадів про спілкування з батьком та не включає його до складу своєї сім'ї, не має бажання та потреби у відновленні спілкування з ним. З мамою у дитини добрі стосунки. Відповідач протягом 2005-2013 років під час навчання [PERSON] у початковій спеціалізованій школі - дитячому садку 1 ступеня «Золотий ключик» дитину не відвідував, що підтверджується довідкою №106 від 22.05.2017. Відповідно до характеристики позивача, [PERSON] характеризується за місцем роботи позитивно та отримує заробітну плату в середньому 25 000,00 грн. щомісяця, що підтверджується довідкою про доходи від 12.12.2017 №9-1-15/941. Згідно до акту обстеження умов проживання позивача з донькою від 14.12.2017 умови проживання добрі. Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідача від виконання його обов'язку по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-сторони зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до Принципу 2 Декларації прав дитини - «ребёнку законом и другими средствами должна быть обеспечена специальная защита и прредоставлены возможности и благоприятные условия, которые позволяли бы ему развиваться физически, умственно, нравственно, духовно и в социальном отношении здоровым и нормальным путём в условиях свободы и достоїнства». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати ну, піклуватись про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН про права дитини Держави-сторони докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). В Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами та поясненнями позивача суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON], не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров'я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON] Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 27.02.2007 аліменти з відповідача на утримання [PERSON] вже стягнуті, тому суд не розглядає заново дане питання. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 640,00 грн. на користь позивача. На підставі ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини, принципу 2 Декларації прав дитини, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства, ст. 60 ЦК України, п.2 ч.1 ст. 164, ст. ст. 165, 166, 180-182, 191 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved