Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

22 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрон" (далі - ТОВ "Агрон"), в якому просить стягнути з останнього грошові кошти за час затримки розрахунку в сумі 6666,67 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 6833,33 грн., а також моральну шкоду заподіяну порушенням його трудових прав у сумі 2000,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що з 21.10.2013 по 20.02.2014 рр. він працював у ТОВ "Агрон" на посаді начальника бази мінеральних добрив. Наказом № 12-К від 20.02.2014 р. його було звільнено із займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України - за власним бажанням, у зв'язку з сімейними обставинами. При звільненні йому не було виплачено заробітну плату в сумі 6666,67 грн. та не видано трудової книжки. Також, відповідачем не виплачено йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 20.02.2014 р. по 04.04.2014 р. виходячи з розміру середньої заробітної плати (166,67 грн. за два місяці) в сумі - 6833,33 грн. Зазначив, що незаконні дії підприємства поставили його у скрутне матеріальне становище, так як він не міг влаштуватися на нову роботу або стати на облік у центрі зайнятості та був позбавлений можливості утримувати себе та свою сім'ю, в зв'язку з чим просив стягнути з відповідача також 2000,00 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги посилаючись на надану представником відповідача довідку про середню заробітну плату №426 від 04.07.2014 р., та просив суд стягнути з відповідача грошові кошти за час затримки розрахунку в сумі - 3374,56 грн.; середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 3374,56 грн. та моральну шкоду в сумі - 2000,00 грн., а всього - 8749,12 грн. Просив суд задовольнити уточнені позовні вимоги. Представник позивача в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги свого довірителя та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача Половець М.М. та Шлапак І.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в задоволенні позову відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість. Вислухавши сторін по справі, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.10.2013 р. на підставі Наказу №103 р від 21.10.2013 р., [PERSON]. був прийнятий на роботу до ТОВ "Агрон" на посаду начальника бази мінеральних добрив, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с.3). Як вбачається із заяви позивача, останній просив звільнити його з займаної посади за власним бажанням, у зв'язку з сімейними обставинами (а.с.35). Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. На підставі наказу 12-К від 20.02.2014 р. (а.с.4) [PERSON] було звільнено із посади начальника бази мінеральних добрив, за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України, із внесенням відповідного запису до трудової книжки (а.с.3). Судом встановлено, що позивача було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України за його заявою без зазначення конкретної поважної причини звільнення. При цьому позивач не відпрацював 2 тижні, тобто підприємство зі шкодою для себе, яка виразилась у відсутності керівника бази, задовольнив заяву [PERSON] Відповідно до довідки про середню заробітну плату (дохід), розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 62,63 грн. (а.с.34). Судом встановлено, що позивач був присутній на роботі в день звільнення та відмовився підписати акт приймання - передачі матеріальних цінностей, що належить ТОВ "Агрон" та отримати трудову книжку і заробітну плату за відпрацьований період часу. Крім того, відсутня заява позивача з проханням про пересилання йому трудової книжки поштою на адресу проживання. Дана обставина підтверджується актом від 20.02.2014 року, з якого вбачається, що [PERSON]. відмовився підписати акт приймання - передачі матеріальних цінностей, що належить ТОВ "Агрон" і отримати трудову книжку разом із заробітною платою за відпрацьований період часу (а.с.36) та підтверджується показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON]. та [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] відмовився належним чином передати при звільненні ввірені йому як директору бази товарно - матеріальні цінності. Свідок також показала суду, що останній неодноразово з'являвся на території бази, але на її пропозиції отримати трудову книжку та належні йому при звільненні грошові кошти не реагував. Свідок [PERSON] у судовому засіданні також підтвердив ту обставину, що позивач відмовився від підписання акту про передачу товарно - матеріальних цінностей та покинув територію бази. Як вбачається, з договору (а.с.51) від 21.10.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до п.1 зазначеного договору відповідач, як директор бази мінеральних добрив виконував роботу безпосередньо пов'язану із зберіганням, обробкою, прийманням, продажем (відпуском), перевезенням, застосуванням у процесі роботи матеріальних цінностей. А пп.«г» п.2 цього договору на нього покладався обов'язок брати участь у інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Тому суд приходить до висновку про те, що у позивача були законні підстави при звільненні відповідача ставити питання про передачу ввірених йому матеріальних цінностей. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Посилання позивача на те, що на день звільнення з роботи він не мав можливості ознайомитись з наказом, отримати трудову книжку, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та були спростовані показами свідка [PERSON] У своїй заяві від 01.04.2014 року (а.с.5) позивач доводить до відома керівництва ТОВ "Агрон" наявність порушення його прав при звільненні, але у судовому засіданні було встановлено, що позивач після написання заяви про звільнення за власним бажанням, ані ознайомитися з наказом про своє звільнення, ані отримувати належну йому трудову книжку та розрахункові грошові кошти не забажав. Під час розгляду справи було встановлено, що в день звільнення [PERSON] дійсно не було видано трудову книжку та не виплачено належні йому при звільненні суми, але роботодавець довів суду відсутність у цьому своєї вини. Отже, відповідач діяв виключно в рамках діючого в Україні трудового законодавства. Відповідно до п.4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власник або уповноважений ним орган має провести відшкодування моральної шкоди працівнику. В судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт заподіяння моральної шкоди позивачу неправомірними діями відповідача, що полягають у невиплаті заробітної плати протягом останніх двох місяців роботи [PERSON], не проведенні з ним розрахунку при звільненні. Тому позовні вимоги останнього в частині стягнення з відповідача 2000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачеві у задоволенні позову.

Outcome: dismissed