Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора філії комунального підприємства Главанської сільської ради «АБСОЛЮТ» у м. Києві Хмельницького Сергія Юрійовича від 12 грудня 2017 року про державну реєстрацію права власності приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.05.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту №10-29/3455. В подальшому, у відповідності до положень ст. 5 «Про акціонерні товариства» назву Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». В якості забезпечення позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором, 24.05.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 02-10/1706. 12.12.2017 державним реєстратором філії комунального підприємства Главанської сільської ради «АБСОЛЮТ» у м. Києві Хмельницьким С.О. було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Перехід права власності на квартиру [ADDRESS] до ПАТ «Укрсоцбанк» позивач вважає незаконним, оскільки суперечить положенням ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", тому звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року відкрите загальне позовне провадження у справі. В підготовчому судовому 04.04.2019 замінено неналежного відповідача на КП Главанська сільська рада «АБСОЛЮТ». Протокольною ухвалою від 21.02.2020 задоволено клопотання позивача та замінено ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника ПАТ «Альфа-Банк». Протокольною ухвалою від 12.04.2021 задоволено клопотання позивача, виключене з кола відповідачів Міністерство Юстиції України та залучено останнє в якості третьої особи без самостійних вимог на боці відповідачів. 14.03.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» зазначив, що підписавши іпотечний договір, сторони обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору. ПАТ "Укрсоцбанк" надіслало позивачу повідомлення-вимогу від 18.09.2017 про обов`язок сплатити заборгованість за кредитним договором із попередженням, що у разі невиконання вимоги протягом тридцятиденного строку відповідач має намір звернути стягнення на предмет іпотеки, а іпотечне застереження, на думку відповідача, є договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідач КП Главанської сільської ради «АБСОЛЮТ» своїм правом на надання відзиву на позов не скористалося. 12.03.2021 на адресу суду від Міністерства юстиції України в особі Фартушної В.Л. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач не вказав у позові якими саме діями Міністерства юстиції були порушені його права. 07.05.2019 позивачем подано відповідь на відзив, в якій він зазначає, що застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб врегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, який між [PERSON] та АКБСР "Укрсоцбанк" не укладався. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, окремо зазначивши, що, на його думку, застосування мораторію можливе лише на примусове стягнення нерухомого житлового майна, в той час, як умови іпотечного договору передбачають іпотечне застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності в добровільному порядку, адже сторони узгодили такі умови договору. Відповідач КП Главанської сільської ради «АБСОЛЮТ» в судове засідання свого представника не направило, про час, місце та дату слухання справи повідомлялось належним чином. Представник третьої особи в судовому засіданні у вирішенні справи по суті поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив. 24.05.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту № 10-29/3455. Відповідно до п. 1.3. Договору кредиту № 10-29/3455 від 24.05.2007, в якості забезпечення позивачем виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення зобов`язань за цим Договором, кредитор укладає в день укладення цього Договору - з позивачем іпотечний договір. 24.05.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 02-10/1706, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В. 24.05.2007 та зареєстровано в реєстрі за №1857. Відповідно до п. 1.1. Іпотечного договору № 02-10/1706 від 24.05.2007, позивач передає в іпотеку відповідачу у якості забезпечення позивачем зобов`язань за Договором кредиту № 10-29/3455 від 24.05.2007, нерухоме майно, а саме двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Право власності позивача на вказану квартиру підтверджується Договором купівлі-продажу від 31.12.2004, який посвідченим Першою київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 17-12868, право власності зареєстроване Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 17.01.2005, за реєстровим номером № 2503. Вказане нерухоме майно є єдиним житлом позивача та його родини, що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Тобто, в забезпечення виконання зобов`язання за умовами Кредитного договору та Договору іпотеки, в іпотеку передана квартира [ADDRESS] , яка є єдиним житлом позивача та його родини, та придбана позивачем за Договором купівлі-продажу квартири від 31.12.2004, а не за кредитні кошти, надані відповідачем, відповідно до умов Договору кредиту № 10-29/3455 від 24.05.2007. 12.12.2017 державним реєстратором філії комунального підприємства Главанської сільської ради «АБСОЛЮТ» у м. Києві Хмельницьким С.О. було винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Враховуючи, що позичальник не виконав вимог банку про усунення порушень основного зобов`язання, тому відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та іпотечного договору у банку виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Як було встановлено судом, пп. 4.5.3. п. 4.5 Іпотечного договору № 02-10/1706 від 24.05.2007 передбачено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із способів, зокрема, шляхом передачі Іпотекодржателю права власності на Предмет Іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку». Таким чином, доводи позивача про те що він, не надавав згоди на відчуження квартири є необґрунтованими, оскільки підписавши Іпотечний договір, сторони обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності іпотекодержателю (пункт 4.5.3. Іпотечного договору). При цьому саме по собі застереження у Іпотечному договорі, і є відповідним договором про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому укладення окремого договору чинним законодавством не вимагається. Відповідно ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і при чинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку встановленому законом. Згідно вимогам ст.ст. 8, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган держаної реєстрації прав. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Приймаючи рішення про державну реєстрацію, державний реєстратор повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надані, рішення повинно бути обґрунтованим, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. З 01 січня 2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2013 за № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб» визначено, що у разі подання до територіальних органів Мін`юсту, посадовим особам органів місцевого самоврядування, адміністраторам центрів надання адміністративних послуг, нотаріусам заяв щодо державної реєстрації права власності або інших речових прав на нерухоме майно (далі - речові права на нерухоме майно), що виникають в тому числі на підставі договорів іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, рішення щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно приймаються державними реєстраторами прав на нерухоме майно Укрдержреєстру відповідно до додатка до цього наказу. Відповідно до Порядку взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб, який зазначений у додатку до вищевказаного Наказу. Протягом одного робочого дня з дати прийняття заяви орган державної реєстрації прав, посадова особа органу місцевого самоврядування, адміністратор центру надання адміністративних послуг, нотаріус, який прийняв заяву, забезпечує виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування оригіналів документів, що подаються для проведення державної реєстрації прав, та копій документів, що пред`являються для державної реєстрації прав, засвідчені в установленому порядку та розміщення у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Електронні документи, подані для проведення державної реєстрації прав, оформляються згідно з вимогами законодавства у сфері електронних документів та електронного документообігу, а також електронного цифрового підпису. Орган державної реєстрації прав, посадова особа органу місцевого самоврядування, адміністратор центру надання адміністративних послуг, нотаріус у день прийняття відповідної заяви у випадках, передбачених пунктом 1 наказу, та виконання дій, передбачених пунктом 3 цього Порядку, за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передає таку заяву на розгляд до Мін`юсту. Державний реєстратор прав на нерухоме майно Мін`юсту з дотриманням процедури, визначеної Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, розглядає заяву, додані до неї електронні копії документів, поданих для державної реєстрації прав, та приймає відповідне рішення. У випадку прийняття державним реєстратором прав на нерухоме майно Мін`юсту рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, рішення про відновлення розгляду заяви про державну реєстрацію, рішення про розгляд заяви, рішення про відмову в державній реєстрації один примірник рішення надсилається рекомендованим листом безпосередньо заявникові, а інший примірник - органу державної реєстрації прав за місцезнаходженням нерухомого майна. Орган державної реєстрації прав за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна після прийняття рішення державним реєстратором прав на нерухоме майно Мін`юсту забезпечує внесення запису про державну реєстрацію на підставі рішення, прийнятого державним реєстратором прав на нерухоме майно Мін`юсту. Державним реєстратором комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» Хмельницьким С.Ю було здійснено реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] у порушення вищевказаного Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2013 за № 607/5 «Про заходи щодо взаємодії органів державної реєстрації прав та їх посадових осіб». Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна. Як вбачається з матеріалів справи, місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна є м. Київ, при цьому орган реєстрації, який виніс спірне рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки, розташований в Одеській області. Доказів того, що державний реєстратор комунального підприємства Главанської сільської ради «Абсолют» Хмельницький С.Ю. дотримався процедури щодо здійснення реєстраційних дій поза межами округу, суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк» проведена всупереч нормам чинного законодавства. Відповідно до приписів статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Разом з тим, суд не може погодитися з доводами представника відповідача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014року №1304-VII, оскільки зазначений закон передбачає мораторій на примусове звернення стягнення на нерухоме майно, а Банк здійснив стягнення на підставі іпотечного застереження, що є добровільною згодою іпотекодавця на перехід права власності на Квартиру до Банку в рахунок виконання зобов`язань за договором кредиту. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) зробила висновок, що Закон України Про іпотеку прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що окрема згода позивача на відчуження предмету іпотеки не надавалась. Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами позивача про те, що на дані правовідносини поширюються обмеження, установлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином, враховуючи відсутність згоди власника, на відчуження спірної квартири, а також те, що реєстрація права власності здійснена державним реєстратором з порушенням вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора філії комунального підприємства Главанської сільської ради «АБСОЛЮТ» у м. Києві Хмельницького Сергія Юрійовича від 12 грудня 2017 року про державну реєстрацію права власності приватного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved