Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

02.03.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи його тим, що з 2014 року проживала з відповідачем спільно однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO]. На даний час [PERSON] проживає окремо від сім'ї, у витратах на утримання їх сина [PERSON] участі не бере, матеріально не допомагає, вихованням дитини не займається. В той же час, залишившись одна, самостійно доглядаючи за малолітнім сином, позивач змушена припинити підприємницьку діяльність, тому доходів у неї не має. На неодноразові звернення до [PERSON], щодо матеріальної допомоги на утримання їх сина, останній не реагує. Відповідач офіційно не працевлаштований та має нерегулярний, мінливий дохід. Крім того, [PERSON] отримує дохід у вигляді орендної плати за земельну ділянку площею 3,3462 га. Тому, позивач просить суд постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні позов підтримала за обставин викладених у позовній заяві.Суду додатково пояснила, що оскільки відповідач є батьком їх сина, то він зобов'язаний допомагати його утримувати. Також зазначила, що відповідач періодично привозить продукти харчування (молоко, яйця) та іграшки сину, проте цього недостатньо для утримання дитини. Коштів, які вона одержує від держави, як соціальну допомогу на дитину до 3-х років у сумі 850 грн. на місяць їм із сином на життя не вистачає. Матеріально допомагає мати позивача. [PERSON] звертає увагу суду, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки він неофіційно працює таксистом. Просила позов задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Погоджується сплачувати аліменти у мінімально встановленому законодавством розмірі. Вказав, що допомагає утримувати дитину, намагається проводити із нею час під час прогулянок. Доказів на підтвердження матеріальних витрат на утримання сина суду надати не може. Зазначив, що ніде не працює, живе за рахунок своєї матері, хоча фізично є здоровим. Інших осіб на утриманні не має. Звертає увагу суду на те, що позивач вказує неправдиву інформацію про припинення її підприємницької діяльності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що у сторін є спільна дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується витягом з актового запису про народження № 69 від 15.12.2014 (а.с. 3-4) Сторони припинили сімейні відносини. Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Дитина проживає разом з позивачем (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі (ч. 1 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів та виду їх стягнення суд враховує добрий стан здоров`я дитини і платника аліментів, незадовільне матеріальне становище дитини та відсутність офіційного доходу у батька, а також те, що дитина, проживаючи разом з матір'ю, знаходиться на її повному утриманні, що потребує певних коштів. Зважаючи, що утримання дітей є обов'язком обох батьків, суд вважає, що сума аліментів в розмірі 1000 грн., яка стягуватиметься на дитину, буде обґрунтованою та законною. При цьому, суд приймає до уваги, що доказів неможливості надавати матеріальну допомогу синові відповідач суду не надав. Оскільки спроможності відповідача сплачувати аліменти в більшому розмірі належними доказами в ході судового розгляду доведено не було, тому в задоволенні решти позовних вимог позивачеві слід відмовити. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач має у власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,3462 га., що знаходиться на території Дорофіївської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області. Відносно вказаної земельної ділянки відповідачем 23.08.2011 на 10 років укладено договір оренди, згідно з якого розмір орендної плати становить 6% від розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки або у натуральній формі (а.с. 9). Суд не бере до уваги пояснення відповідача, що вказаний договір оренди є недійсним, оскільки жодних доказів на підтвердження цього [PERSON] суду не надав. Стосовно посилання відповідача на те, що у позові [PERSON] вказує неправдиву інформацію про припинення нею здійснення підприємницької діяльності, суд зауважує, що [PERSON] не надано доказів на підтвердження вказаного, а також суд звертає увагу на таке. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд зобов'язаний врахувати наступні обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, сімейне законодавство України визначення розміру аліментів не ставить у залежність від матеріального становища особи на користь якої вони стягуються. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: partial