Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить суд визнати кредитний договір № 041/1-950 від 30.05.2008 року укладений між ПАТ "КБ "СоцКом Банк" та [PERSON] недійсним з моменту укладення; стягнути з ПАТ "КБ "СоцКом Банк" на користь [PERSON] сплачений судовий збір, а також грошові кошти, сплачені [PERSON] за проведення експертного дослідження у розмірі 3196,80 грн. Позивач, будучи сповіщеним належним чином, до суду не з'явився, представник позивача подав заяву, по якій просить суд справу розглянути за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи сповіщеним належним чином, до суду не з'явився, у зв'язку з чим суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 25.01.2011 року ПАТ « КБ « Соцком Банк» звернулось до суду з позовом, по якому просило суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ « КБ «Соцком Банк» суму заборгованості 3 735 895,78 грн. за кредитним договором, а також судові витрати. У позовній заяві позивач посилався не те, що 30.05.2008 року між ПАТ « КБ « Соцком Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 041/1-950, за яким [PERSON] надано кредит в сумі 397 630 дол. США строком до 27.05.2009 року. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.05.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07.10.2014 року, по справі за позовом ПАТ « КБ « СоцКомБанк» до [PERSON], стягнуто з відповідача на користь банку суму заборгованості в розмірі 3 735 895, 78 грн. та судові витрати в розмірі 1820 грн. Позивач просить суд, визнати кредитний договір № 041/1-95, укладений з ПАТ « КБ « Соцком Банк» недійсним, посилаючись на ту обставину, що він даного договору не укладав та підпис від його імені виконаний іншою особою. Ухвалою Апеляційного суду Одеської облсаті від 07.10.2014 року по справі № 22-ц/785/7069/14 встановлено, що в рамках даної справи проведена судова почеркознавча експертиза, згідно висновку якої № 1043/02 від 16.06.2014 року підпис від імені [PERSON] у кредитному договорі № 041/1-950 від 30.05.2008 року, укладеному між ТОВ «КБ « Соцком банк» та [PERSON], розміщений на четвертому аркуші документу у розділі « Позичальник…» ліворуч від друкованого запису « С.Б. Укураїнець» виконаний не самим [PERSON], а іншою особою ( а.с.23). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, осбавини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці факти. Відповідно до ст. 15 ЦК України,ю кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспарювання. Згідно ст 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1-3, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу , іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовленні ним. Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків встановлених законом Підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків є юридичні факти, якими в цивільному праві є обставини, наявність, яких тягне встановлення, зміну, припинення або інші трансформації цивільних прав і обов'язків (цивільних правовідносин). Як зазначено в п.п.19,20 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними», відповідно до ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину ( ст.229 ЦК ( 435-15)), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Норми ст. 230 ЦК України ( 435-15) не застосовуються щодо однорідних правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України одним із юридичних фактів, який є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, є договори та інші правочини. Правочином (різновидом яких є договори) є дії особи, безпосередньо спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Стаття 202 ЦК України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин являє собою вольові дії, спрямовані на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон пов'язує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин. Двосторонній правочин - це погоджена дія двох сторін, спрямована на встановлення, зміну, припинення тощо цивільних правовідносин. Двосторонні правочини є договорами, для яких характерне узгодження волевиявлення двох сторін. Право на захист є складовою частиною самого суб'єктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобов'язаних осіб. Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). З наведеного вище вбачається, що кредитний договір № 041/1-950 від 30.05.2008 року, укладний між ПАТ « КБ « Соцком Банк» та [PERSON] підписаний не самим [PERSON], а іншою особою, даний факт не підлягає доказуванню, оскільки встановлений іншим судовим рішенням, яке набрало законної сили, а отже не може породжувати для останнього прав та обов'язків. Предстаквник відповідача до судового засідання не з'явилась, не скористався своїм правом надати суду докази на підставу своїх заперечень проти позову. Через порушення відповідачем прав позивача, останній був змушений звернутися до суду та сплатив судовий збір в розмірі 243, 60, що підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах спарви. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого судового збору в сумі 243, 60 грн. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за проведення експертного дослідження у розмірі 3 196, 80 грн. Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України, судовфі витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Оскільки судово-почеркознавча експертиза по встановленню чи був підпис від імені [PERSON] виконаний самим [PERSON], а не іншою особою була проведена в рамках розгляду справи Апеляційним судом Одеської області в рамках розгляду іншої спарви, а не в рамках даної справи, суд вважає за необхідне в задоволенні даної частини позовних вимог - відмовити. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. При розгляду справи суд всебічно і повно з'ясував суть договору, дійсне волевиявлення їх учасників, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, який виник по даній справі. Ухвалюючи рішення по справі, суд забезпечує законність у сфері майнових відносин сторін, охорони інтересів суспільства, прав громадян, у запобіганні цивільним правопорушенням. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі викладеного й

Outcome: partial