Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. В грудні 2019 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, визнати [PERSON] , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Аргументує свої\~вимоги тим,\~що вона\~є власником\~квартири,\~розташованої за\~адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрована [PERSON] , яка є членом сім`ї колишнього власника квартири [PERSON] , але з листопада 2017 року не проживає за адресою реєстрації. Добровільно знятися з реєстрації не бажає, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 28.12.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 08 год. 00 хв. 23 січня 2020 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 08 год. 10 хв. 14 лютого 2020 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14 лютого 2020 року відкладено розгляд справи до 08 год. 10 хв. 28 лютого 2020 року. У зв`язку з перебуванням судді у відпустці розгляд справи відкладено до 08 год. 15 хв. 05 березня 2020 року. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, у разі неявки відповідача в судове засідання проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини\~ встановлені судом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] більше двох років не проживає у спірній квартирі, на даний час ніхто в даній квартирі не проживає. Їй відомо, що [PERSON] купила цю квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] з осені 2017 року не проживає у спірній квартирі. Хто проживає в цій квартирі він не знає. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14 листопада 2017 року, [PERSON] продав [PERSON] , а остання прийняла у власність квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6,7). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на ім`я [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8) Згідно з акту № 024/1-09 № 324 від 02.12.2019 року виданої Комітетом самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону м.Прилуки, Чернігівська область, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2017 року(а.с.8) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно зі\~статтею 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на\~\~ підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Відповідно до\~статті 150 Житлового кодексу Української\~Радянської Соціалістичної Республіки (далі -\~ЖК УРСР) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із частиною 1\~статті 317 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України. Статтею 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового\~кодексу України\~до\~членів сім`ї власника будинку належать дружина (чоловік)\~власника, їх діти і батьки. Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідний правовий висновок, який в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов`язковим для інших судів при застосуванні аналогічних норм права, викладений Верховним Судом України в постанові від 05.11.2014 року за результатами розгляду справи № 6-158цс14. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що позивач є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не є членом сім`ї нового власника, право користування квартирою у відповідача було похідним від прав колишнього власника квартири, членом сім`ї якого вона була. Факт реєстрації відповідача у квартирі створює позивачу безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном. Відповідач фактично проживає за іншою адресою, а відтак позбавлення її права користування спірною квартирою не буде для неї обтяжливим. Оскільки право членів сім`ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, і з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Факт проживання відповідача в будинку після зміни власника за умови відсутності для того передбачених законом підстав є сам по собі достатнім доказом того, що такі перешкоди чиняться, оскільки унеможливлює користування та розпорядження власником належним йому майном на власний розсуд. За таких обставин суд визнає відповідача такою, що втратила право на житло, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved