Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ "Банк "Київська Русь" про стягнення банківського вкладу. Свої вимоги мотивує тим, що 04 листопада 2013 року між нею та відповідачем був укладений договір № 98536-44.14 банківського вкладу в банківських металах (золото). На підставі договору банк прийняв на зберігання, а вкладник передав в управління банку метал загальною вагою 60 грам або 1,93 тройських унцій, строком по 04.11.2015 року, зі сплатою процентів у банківському металі за ставкою 4,00 % річних. Зазначила, що 07 жовтня 2015 року вона звернулася до відповідача з заявою про задоволення вимог кредитора, однак Банк свої зобов'язання за договором не виконав. Посилаючись на вищевикладені обставини та ст. 1060 ЦК України, позивачка просила стягнути з ПАТ "Банк "Київська Русь" на свою користь кошти у золоті вагою 60 грам або 1,93 тройських унцій, суму неповернутих процентів у розмірі 3 792 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив до суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги вони не визнають та просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що оскільки вимоги позивача є вимогами кредитора, а тому не можуть бути виконані відповідачем в силу положень ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із введенням у ПАТ "Банк "Київська Русь" тимчасової адміністрації. Крім того, просили розглядати справу у їх відсутність (а.с. 34-35). Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №98536-44.14 банківського вкладу в банківських металах (золото) (а.с. 6-9). Відповідно до п. 1.1. - 1.3. договору позивач надав Банку, а Банк прийняв на зберігання банківські метали вагою 60 грам або 1,93 тройських унцій, строком до 04 листопада 2015 року, з процентною ставкою 4,00% річних. З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2013 року відповідач відкрив позивачу у банківській установі поточний рахунок у національній валюті № [NUMBER] та рахунок в банківських металах (а.с. 10-17). З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було внесено банківський метал на рахунок ПАТ "Банк "Київська Русь", що підтверджується квитанціями від 04 листопада 2013 року (а.с. 18-19). 07 жовтня 2015 року позивачка звернулася до ПАТ "Банк "Київська Русь" з заявою про задоволення вимог кредитора ( а.с. 21). Як пояснила у судовому засіданні представник позивача, відповідач свої зобов'язання за договором банківського вкладу в банківських металах не виконав, у зв'язку з чим позивачка звернулася з даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 від 19 березня 2015 року з 20 березня 2015 року по 19 червня 2015 року включно в ПАТ "Банк "Київська Русь" було запроваджено Тимчасову адміністрацію, а Рішенням Виконавчої Дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 138 від 17 липня 2015 року в ПАТ "Банк "Київська Русь" було розпочато процедуру ліквідації (а.с. 36-37). У зв'язку з тим, що відповідач не повернув вклад за договором №98536-44.14 банківського вкладу в банківських металах (золото), позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно з главою 16 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та розділом 8 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 110 ЦК України особливість ліквідації банків встановлюється законом про банки і банківську діяльність. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» ліквідацію банку визначено як процедуру припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до положень ст. 77 цього ж Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону. Судом встановлено, що стосовно відповідача триває ліквідаційна процедура відповідно до положень Закону. Статтею 45 Закону визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. Відповідно до вимог ст. 48 Закону уповноважена особа Фонду не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення складає перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів. Після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч. 2 ст. 45 цього Закону уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами (ст. 49 Закону). У подальшому протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 52 Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом у четвергу чергу. Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що в межах ліквідаційної процедури банку статусу кредитора набувають дві категорії осіб: 1) фізичні особи-вкладники у межах гарантованої Фондом суми відшкодування; 2) особи, вимоги яких заявлені протягом 30 днів з дня опублікування відомостей (про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду), та які акцептовані та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Встановлено, що у ПАТ «Банк «Київська Русь» запроваджено тимчасову адміністрацію, а тому Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним, всі інші закони України можуть застосовуватись до правовідносин з банком лише в тій частині, що не суперечить положенням спеціального закону. Процедура ліквідації банківської установи, зокрема повернення коштів вкладникам неплатоспроможного банку, здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що із заявою про повернення суми вкладу та відсотків за договором вона зверталася до відповідача, а саме 07 жовтня 2015 року. З позовом до ПАТ "Банк "Київська Русь" про стягнення вкладу [PERSON] звернулася 12 жовтня 2015 року. Обставин звернення протягом 30 днів із вимогами кредитора щодо повернення коштів до уповноваженої особи Фонду (ліквідатора) позивачем не доводилось. Оскільки ч. 4 ст. 49 Закону передбачено вирішення у судовому порядку будь-яких спорів саме щодо акцептування вимог кредиторів, відсутність такої кредиторської вимоги з боку [PERSON], заявленої уповноваженої особи Фонду у визначених законом порядку та строки, унеможливлює захист прав позивача в судовому порядку та є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed