Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 08-660/055-302 від 25.03.2008 року у розмірі 514052,42 доларів США, що еквівалентно 11587686,86 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок: літ. «А» - житловий будинок - 66,20 кв.м., І-цистерна, що розташований за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк» та визнати за ПАТ «Укрсоцбанк» право власності на вище зазначений житловий будинок, за яку майно буде прийнято у власність ПАТ «Укрсоцбанк» та встановити на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на момент реєстрації права власності, також виселити без надання іншого житлового приміщення усіх фізичних та юридичних осіб, що зареєстровані або проживають у житловому будинку. Свої вимоги мотивує тим, що 25.03.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 08-660/055-302, відповідно до умов якого останній був виданий кредит в сумі 228000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 23.03.2023 року зі сплатою 13,5 % на рік. В забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 25.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луняченко Н.В. та зареєстрований під номером 1057, згідно якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: житловий будинок: літ. «А» - житловий будинок - 66,20 кв.м., І-цистерна, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Однак, в порушення відповідачкою вимог вказаних у договорі кредиту та сплати відсотків за кредит здійснювалось із простроченням, [PERSON] всупереч умовам договору кредиту та діючому законодавству, взяті на себе зобов'язання по сплаті відсотків та внесення чергових частин кредитних коштів припинила виконувати належним чином, чим порушила умови кредитного договору, у зв'язку з чим представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Представник позивача до судового засідання не з`явився, але подав заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог, просив справу розглянути у його відсутність, і не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з`явилася, але надіслала до суду заяву, в якій вказала, що проти задоволення позовних вимог не заперечує і просить справу розглянути у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 25.03.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 08-660/055-302, відповідно до умов якого останній був виданий кредит у сумі 228 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 23.03. 2023 року, зі сплатою 13,5 % на рік (а.с.7-11). В забезпечення належного виконання вказаного договору 25.03.2008 року між банком і [PERSON] був укладений договір іпотеки, відповідно до якого в іпотеку банку було передано: житловий будинок: літ. «А» - житловий будинок - 66,20 кв.м., І- цистерна, що розташований за адресою: [ADDRESS], який належать на праві приватної власності [PERSON] (а.с.12-17). Відповідно до п. 1.3 договору іпотеки сторони визначили, що загальна вартість предмета іпотеки становить 1 537 000 грн., що в еквіваленті складає 304 356,43 доларів США. АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином - надав [PERSON] кредит у розмірі 228000 доларів США. Відповідачка у свою чергу свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала - не погасила кредит, відсотки та пеню за кредитом не сплатила, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості у сумі 11 587 686,86 грн., в еквіваленті грошового зобов'язання 514052,42 доларів США за курсом НБУ на 23.04.2015 рік, яка складається: сума заборгованості за кредитом - 226723,48 доларів США (еквівалент у гривні 5110844,44 грн.), сума заборгованості за відсотками - 203711,06 доларів США (еквівалент у гривні 4 592 093,98 грн.), розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 29343,57 доларів США (еквівалент у гривні 661468,37 грн.), розмірі пені за несвоєчасне повернення відсотків - 54274,31 доларів США (еквівалент у гривні 1223462,07 грн.), що підтверджується розрахунком (а.с. 27-28). Про порушення зобов'язання, необхідність виконання порушеного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі незадоволення вимоги іпотекодержателя відповідачка [PERSON] була повідомлена належним чином (а.с. 22-24), крім того, їй було роз'яснено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги банком буде звернуто стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений вищевказаними іпотечними договорами та чинним законодавством України, в тому числі і законом України «Про іпотеку». Відповідно до п.4.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмету іпотеки. Статтею 589 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. За умовами ч.2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредиторів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Як вбачається з постанови Верховного Суду України від 27 травня 2015 року, за своїм змістом Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних відносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Як вбачається з позовної заяви, ПАТ «Укрсоцбанк» просить виселити без надання іншого житлового приміщення усіх фізичних та юридичних осіб, що зареєстровані або проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 37 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Такий порядок встановлюється ч. ч. 2, 3 ст. 40 цього Закону, згідно з якими після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Враховуючи зазначене, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Відповідна позиція викладена в п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Суд касаційної інстанції роз'яснив, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК Української РСР, ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Разом із тим на час ухвалення рішення банком не було надано доказів щодо письмового повідомлення відповідачів про необхідність виселення, отже відсутнє виконання приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України, отже вимога про виселення є передчасною. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовна заява в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню. Натомість в частині виселення позовна заява задоволенню не підлягає з вищенаведених підстав.

Outcome: partial