Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] 07 вересня 2020 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 18 вересня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя . Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі. Позивачка [PERSON] просила суд визнати автомобіль марки "Volkswagen Transporter", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , автомобіль марки "Opel Movano", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] та автомобіль марки "Volkswagen Caravelle", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , що зареєстровані на ім"я [PERSON] та земельну ділянку, що розташована за адресою [ADDRESS] , об"єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутого [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] під час шлюбу. Здійснити розподіл майна, що є об"єктом спільної сумісної власності подружжя , набутого [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] під час шлюбу, наступним чином: визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 частку автомобіля марки (моделі) автомобіль марки "Opel Movano", державний номерний знак [NUMBER] , тип - легковий, категорія В - пасажирський , 2006 року випуску, номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] ; визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 частку автомобіля марки (моделі) та автомобіль марки "Volkswagen Caravelle", державний номерний знак [NUMBER] , тип - легковий , категорія В - пасажирський, 2011 року випуску. номер шасі (кузова) VIN - невідомий. визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 частку автомобіля марки (моделі) "Volkswagen Transporter", номерний знак [NUMBER] , тип загальний легковий пасажирський - В, 2004 року випуску , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] . Також просила суд визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 частку автомобіля марки (моделі) "Volkswagen Transporter", номерний знак [NUMBER] , тип загальний легковий пасажирський - В, 2004 року випуску , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] ; визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 частку автомобіля марки (моделі) автомобіль марки "Opel Movano", державний номерний знак [NUMBER] , тип - легковий, категорія В - пасажирський , 2006 року випуску, номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] ; визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 частку автомобіля марки (моделі) "Volkswagen Caravelle", державний номерний знак [NUMBER] , тип - легковий , категорія В - пасажирський, 2011 року випуску. номер шасі (кузова) VIN - невідомий; визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/2 частку земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] . Окрім того, позивачка просила суд стягнути із відповідача судові витрати, пов"язані зі сплатою судового збору. Ухвалою суду від 30 червня 2021 року суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 27 квітня 2021 року позивачка [PERSON] змінила предмет позову у даній справі, та з урахуванням зміненого предмета позову просила суд стягнути із [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки кожного з автомобілів, а саме: стягнути із [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки "Opel Movano", державний номерний знак [NUMBER] , тип - легковий, категорія В - пасажирський , 2006 року випуску, номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , вартість автомобіля становить 177020, 00 грн.; стягнути із [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки (моделі) "Volkswagen Caravelle", державний номерний знак [NUMBER] , тип - легковий , категорія В - пасажирський, 2011 року випуску. номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , вартість автомобіля становить 448026, 17 грн., стягнути із [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки (моделі) "Volkswagen Transporter", номерний знак [NUMBER] , тип загальний легковий пасажирський - В, 2004 року випуску , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , вартість автомобіля становить 191860, 00 грн. Разом вартість 1/2 частки перелічених автомобілів становить 408 453, 08 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що 15 лютого 1995 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися у зв`язку із різними поглядами на подальше спільне життя, тому, рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 січня 2020 року, шлюб між ними було розірвано. У період перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль марки "Volkswagen Transporter", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , автомобіль марки "Opel Movano", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] та автомобіль марки "Volkswagen Caravelle", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , які залишилися у користуванні та володінні відповідача. Беручи до уваги те, що автомобілі були придбані ними в період шлюбу за спільні кошти, вони належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому вона має право просити суд стягнути з відповідача грошову компенсацію за належну їй частку (в розмірі половини вартості кожного автомобіля), які вважаються неподільним майном. Вона згідна на припинення своєї частки 1/2 права власності на автомобілі з отриманням замість них грошової компенсації. Добровільної згоди щодо порядку користування автомобілями та компенсації вартості автомобіля між ними не досягнуто. Недоцільним є залишення автомобіля у спільній власності і надалі, оскільки встановлення спільного режиму користування автомобілем неможливе, виходячи із того, що вони із відповідачем припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, їхні стосунки на даний час є конфліктними і можуть розглядатися як такі, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним майном. Позивачка та її представник в судовому засіданні, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, нові позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд стягнути із [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки "Opel Movano", державний номерний знак [NUMBER] , тип - легковий, категорія В - пасажирський , 2006 року випуску, номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , вартість автомобіля становить 177020, 00 грн.; стягнути із [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки (моделі) "Volkswagen Caravelle", державний номерний знак [NUMBER] , тип - легковий , категорія В - пасажирський, 2011 року випуску. номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , вартість автомобіля становить 448026, 17 грн.; стягнути із [PERSON] на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки (моделі) "Volkswagen Transporter", номерний знак [NUMBER] , тип загальний легковий пасажирський - В, 2004 року випуску , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , вартість автомобіля становить 191860, 00 грн. Разом вартість 1/2 частки перелічених автомобілів становить 408 453, 08 грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та перевіривши матеріали справи, приходить висновку, що позов слід задовольнити частково із таких підстав. Як вбачається із копії рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 січня 2020 року (Т.1 а.с.8), 15 лютого 1995 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, що зареєстрований Дубровицьким відділом реєстрації актів громадянського стану Рівненської області, про що було складено відповідний актовий запис №14. Вищевказаним рішенням суду, шлюб між сторонами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 11 лютого 2020 року. Як вбачається із позовної заяви, сторонами у шлюбі було придбано майно, а саме: автомобіль марки "Volkswagen Transporter", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , автомобіль марки "Opel Movano", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] та автомобіль марки "Volkswagen Caravelle", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] . Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, а також пояснення сторін, приходить таких висновків. Відповідно положень до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному Цивільним процесуальним кодексом України порядку (стаття 4 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Ідея справедливості є взірцем правотворчості у Державі. Окрім того, справедливість є складовою Європейської правової традиції. Тобто, приймаючи рішення, судом окрім законності, також має бути дотримано і принцип справедливості. Постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року справа №537/78/19 вказує на те, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Відповідно до вимог статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У Рішення від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 Конституційним Судом України зазначено: "із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі". "Справедливість - одна із основних засад права, є вирішальною у визначеності його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права." (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004). В Рішенні КСУ від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 15 лютого 1995 року Дубровицьким відділом реєстрації актів громадянського стану Рівненської області, про що було складено відповідний актовий запис №14. Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 січня 2020 року, шлюб між сторонами було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 11 лютого 2020 року. За час шлюбу сторонами було придбано: автомобіль марки "Volkswagen Transporter", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , автомобіль марки "Opel Movano", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] та автомобіль марки "Volkswagen Caravelle", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] . Судом встановлено, що власником автомобіля марки "Volkswagen Transporter", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , є відповідач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 27 січня 2015 року (Т.1 а.с.9). Як вбачається із посвідчення про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , автомобіль марки "Volkswagen Caravelle", номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , був переміщений через митний кордон України 23 травня 2018 року громадянином [PERSON] (Т.1 а.с.113-114). Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу №5643/2019/1753931 від 05 листопада 2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] передав у власність [PERSON] автомобіль марки "Volkswagen Caravelle" (Т.1 а.с.119). Згідно договору дарування грошей, укладеного 25 травня 2021 року між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарований), сторони встановили, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (частина 3 статті 631 Цивільного кодексу України). [PERSON] (дарувальник), 20 травня 2018 року передав, а [PERSON] (обдарований) прийняв у дар гроші в сумі 556380 грн. (п`ятсот п`ятдесят шість тисяч триста вісімдесят гривень), що станом на дату передачі грошей є еквівалентом 18000 Євро. Вказані грошові кошти були використані обдаровуваним для придбання транспортного засобу "Volkswagen Caravelle", VIN [NUMBER] (Т.1 а.с.183). Як вбачається із договору комісії №6329/19/026145 від 05 листопада 2019 року та договору купівлі-продажу транспортного засобу №6329/19/026145 від 05 листопада 2019 року (Т.1 а.с.120-121), вказані договори стали підставою для перереєстрації автомобіля марки "Opel Movano" з відповідача [PERSON] на покупця - батька відповідача [PERSON] . Відповідно до Конституції України, засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Зі змісту статей 316, 317, 319 Цивільного кодексу України вбачається, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до частини 1 статті 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 Сімейного кодексу України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України. У частині першій статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина 1, 2 статті 71 Сімейного кодексу України). За вимогами частин 1, 2 статті 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною 3 статті 65 Сімейного кодексу України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до частини 4 статті 369 Цивільного кодексу України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя, яке залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто, лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Тобто, аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що автомобіль марки "Volkswagen Transporter", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] та автомобіль марки "Opel Movano", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу і як наслідок із належними позивачу та відповідачу рівними частками, по 1/2 кожному. Щодо автомобіля марки "Volkswagen Caravelle", номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , то суд зазначає, що вказаний транспортний засіб не є об`єктом права спільної сумісної власності з огляду на те, що він був придбаний за грошові кошти батька відповідача [PERSON] , які він передав [PERSON] . Як встановлено в судовому засіданні, свідок [PERSON] підтвердив суду той факт, що саме він надавав кошти своєму синові [PERSON] для купівлі автомобіля. А оскільки кошти надавав сину, то в той момент вони ніякого договору не оформлювали, договір дарування грошей оформили вже пізніше. Згідно пункту 2 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Предметом договору дарування може бути будь-яке майно (як індивідуально визначені речі, так і речі, визначені родовими ознаками), не вилучене з товарообороту і яке може бути у власності особи, якій воно дарується. Дарунком можуть бути рухомi речі. Договір дарування укладається у формі, яка визначається загальними правилами цивільного законодавства про форму договорів. Договір дарування може укладатися в усній, простій письмовій і письмовій нотаріальній формі. Форма договору визначається у залежності від виду майна, що є предметом договору дарування. Усна форма укладання договору дарування може мати місце при даруванні предметів особистого користування та побутового призначення, коли таке бажання висловлюється прямо й дарунок передається обдаровуваному в момент укладання договору. В даному випадку бажання подарувати грошові кошти [PERSON] було висловлене [PERSON] , і дарунок передався обдаровуваному [PERSON] . Тому, грошові кошти за договором дарування, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] , та в подальшому автомобіль марки "Volkswagen Caravelle", який був придбаний за вказані грошові кошти, є приватною власністю [PERSON] та не підлягає поділу. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина 4 статті 65 Сімейного кодексу України). Тому, приймаючи до уваги встановлені судом факти, що спірні автомобілі марки "Volkswagen Transporter", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] та марки "Opel Movano", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та набуте ними за час шлюбу та оскільки відповідно до наведених вище вимог Закону та досліджених в судовому засіданні наданих сторонами доказів, частки майна дружини та чоловіка є рівними, то суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] має право на половину вартості вказаних автомобілів. Згідно висновку експерта №139ЕД за результатами судової автотоварознавчої експертизи від 21 квітня 2021 року вбачається, що ринкова вартість (середня ринкова ціна) КТХ подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) до автомобіля марки "Volkswagen Transporter", номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , 2004 року випуску, тип - легковий, категорія В-пасажирський, станом на момент 20 квітня 2021 року, виходячи з наданих замовником вихідних даних становить 191860 грн. (Т.1 а.с.144-147). Згідно висновку експерта №СЕ-19/118-21/6868-АВ від 24 вересня 2021 року вбачається, що ринкова вартість автомобіля марки "Opel Movano", номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , 2006 року випуску, тип - легковий, категорія В-пасажирський, станом на 23 червня 2021 року, за умови його аналогічно технічного стану, що і на момент проведення експертизи, становить 175831,02 грн. (Т.2 а.с.24-32). Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя з відповідача [PERSON] , який не заперечував щодо визначеної вартості автомобілів, на користь позивачки [PERSON] грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки "Opel Movano", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , в розмірі 87915,51 грн. та грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки "Volkswagen Transporter", номерний знак [NUMBER] , номер шасі (кузова) VIN [NUMBER] , в розмірі 95930 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату правової допомоги, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частиною 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з наданого стороною позивача та дослідженого в судовому засіданні акту наданих юридичних послуг (правової допомоги) та відповідно до наданого розрахунку, загальна вартість виконаних робіт склала 10000 грн., яка і була сплачена позивачкою, що підтверджується наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами від 24 травня 2021 року, 03 грудня 2021 року та 15 грудня 2021 року (Т. 2 а.с.53-55). Частиною 4 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За викладених вище обставин та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані позивачем письмові докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму витрат, понесених останньою на оплату правової допомоги, та вважає за необхідне задовольнити їх на загальну суму 10000 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позовні вимоги позивача задоволено частково, а тому у порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial