Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

У лютому 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, уточнивши його у червні 2014 року, в обґрунтування якого вказує, що 24.10.2013р. між ним і відповідачем у м. Дніпропетровську був укладений договір позики, за умовами якого позивач зобов'язався передати у борг грошові кошти відповідачеві у сумі 79000,00 грн., а той зобов'язався повернути грошові кошти у вказаний строк - до 24.10.2013р. На підтвердження передачі грошових коштів складено розписку. До теперішнього часу відповідач не повернув борг, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з нього суму основного боргу 79000,00 грн., суму процентів з розрахунку подвійної ставки НБУ у розмірі 4468,51 грн., пеню у сумі 58065,00 грн., 3% річних у сумі 954,49 грн., а також судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1428,88 грн. В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач, його представник проти позову заперечували, вказуючи, що фактично грошові кошти за цим договором не передавалися, оскільки складанням розписки від 24.10.2013р. були оформлені боргові зобов'язання відповідача, які виникли перед позивачем у справі в ході підприємницької діяльності. Розписка складена з численними орфографічними помилками, в тексті договору відсутні реквізити сторін, місце виконання договору, що робить неможливим його виконання. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.10.2013р. у м. Дніпропетровську між позичальником [PERSON], який проживає у [ADDRESS], та позичальником [PERSON], який проживає у [ADDRESS], укладеного договір позики, відповідно до умов якого позичальник позичив у позикодавця строком з 24.10.2013р. по 24.12.2013р. включно, без сплати процентів за користування, грошові кошти в сумі 79000,00 грн. (а.с.7). Сторони домовилися, що повернення боргу буде здійснено в м. Дніпропетровську до строку, вказаного в п.2 цього договору. Згідно п.4 договору, грошові кошти, зазначені у п.2 цього договору, передані позичальнику до підписання даного договору, а підписання цього договору сторонами підтверджує цей факт. Підтвердженням отримання грошових коштів за цим договором є розписка позичальника (а.с.8). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно цієї розписки, підписаної [PERSON], він отримав безпосередньо від [PERSON] грошові кошти готівкою 79000,00 грн. і зобов'язується повернути їх до 24.12.2013р. Факт підписання договору позики і розписки відповідачем визнається. Встановлена з пояснень позивача, який був допитаний у порядку ст. 184 ЦПК України, та обставина, що за цим договором гроші передавалися фактично 23.10.2013р. у м. Запоріжжі, після 23-00 год., а на наступний день у м. Дніпропетровську було підписано договір і складено відповідну розписку, була підтверджена показаннями свідків [PERSON], [PERSON], відповідає умовам п.4 договору позики, і не спростовує факту укладення цього договору та отримання грошових коштів. Заперечуючи проти позову, відповідач вказує, що він не міг бути у м. Запоріжжі 23.10.2013р., оскільки знаходився у відрядженні у м. Маріуполі. Наданий на підтвердження цього наказ від 21.10.2013р. про відрядження директора товариства з 21.10.2013р. по 24.10.2013р. включно до м. Маріуполя суд оцінює критично, оскільки він виданий відповідачем [PERSON] як директором ТОВ "Рибний торговий дім Платонова "Південний берег" і не підтверджує того, що [PERSON] дійсно знаходився у цьому відрядженні у вказаний період часу (а.с.88). Відповідно до ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Судом не встановлено, що має місце новація боргу у позикове зобов'язання, оскільки лише ті обставини, що позивач у справі є фізичною особою - підприємцем (а.с.46), а відповідач у справі є директором ТОВ "Рибний торговий дім Платонова "Південний берег", не свідчать про наявність між ними боргових зобов'язань, які виникли в процесі здійснення підприємницької діяльності, та про його заміну позиковим зобов'язанням у формі, встановленій для договору позики. Інших доказів на підтвердження цього відповідачем не було надано. Таким чином, зі спірних правовідносин випливає, що між сторонами у справі як фізичними особами був укладений договір позики у національній валюті. Наявність граматичних помилок у тексті договору і розписки, написаному власноручно відповідачем, не спростовують його дійсність. Оригінали договору позики і розписки надані суду позивачем і долучені до матеріалів справи, що свідчить про те, що відповідач грошові кошти не повернув. Враховуючи надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу у сумі 79000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В пункті 2 договору позики сторони визначили, що позика надається без сплати процентів, тому вимоги позову про стягнення процентів за користування позикою виходячи з подвійної ставки НБУ у сумі 4468,51 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України, сплата грошової суми з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно розрахунку, перевіреного судом і не спростованого відповідачем, 3% річних від заборгованості у сумі 79000,00 грн. за період прострочення зобов'язання з 25.12.2013р. по 26.05.2014р. включно, тобто за 147 днів, складає 954,49 грн. Оскільки має місце невиконання зобов'язання по поверненню боргу, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми у розмірі 954,49 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно договору позики (пункт 5), сторони визначили, що у разі несвоєчасного виконання зобов'язання позичальник повинен сплатити позикодавцю пеню у розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення. Позивач просить стягнути з відповідача пеню за 147 днів прострочення виконання грошового зобов'язання з розрахунку 0,5% від суми заборгованості, що не перевищує розміру пені, передбаченого умовами договору. Згідно розрахунку, розмір пені за вказаний період становить 58065,00 грн., правильність розрахунку відповідачем не заперечується. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Заява представника відповідача про застосування до вимог про стягнення пені норм ч.3 ст.551 ЦК України не може бути задоволена судом, оскільки заявлений позивачем розмір пені не перевищує розміру збитків, завданих позивачу, і відповідачем не наведено жодних інших підстав, які б мали істотне значення для вирішення питання про зменшення розміру неустойки. З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню частково, з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 79000,00 грн., сума 3% річних від простроченої суми у розмірі 954,49 грн., пеня за період з 25.12.2013р. по 26.06.2014р. у сумі 58064,00 грн., а всього 138019,49 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на оплату судового збору у сумі 1380,19 грн.

Outcome: partial