Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про захист прав споживача та стягнення коштів за договорами вкладу. Позовні вимоги [PERSON] мотивовала тим, що 29.10.2014 року між нею та ПАТ "Дельта Банк" в особі представника Вінницького відділення №2 було укладено договір №00004008938838 банківського вкладу "Найкращий оn-line" на суму вкладу у розмірі 1327,78 дол. США на строк до 27.04.2015 року включно зі сплатою процентної ставки 10% річних. Також, 03.11.2014 року між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" в особі представника Вінницького відділення №2 було укладено договір №10005009024378 банківського вкладу "Найкраща пропозиція оn-line" на суму вкладу у розмірі 116,00 дол. США на строк до 01.02.2015 року включно зі сплатою процентної ставки 5,5% річних. 03.11.2014 року між сторонами був укладений договір № 10008009034362 банківського вкладу "Найкраща пропозиція оn-line" на суму вкладу у розмірі 10500,00 грн. на строк до 01.02.2015 року включно зі сплатою процентної ставки 13% річних. Проте станом на сьогоднішній день грошові кошти за вищевказаними вкладами та проценти позивачу не повернуті, на поточний або картковий рахунок не перераховані. В зв'язку з протиправними діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в порушенні права власності, способу життя й нормальних життєвих зв'язків. Оскільки в добровільному порядку відповідач кошти не повертає, позивач звернулася до суду та просить стягнути з ПАТ "Дельта Банк" на її користь грошові кошти в загальній сумі 46207,14 грн, що складається з наступного: -за договором № 00004008938838 банківського вкладу від 29.10.2014 року: 27909,96 грн. сума вкладу; 1712,83 грн. проценти за користування вкладом та 94,05 грн. 3% річних; -за договором № 10005009024378 банківського вкладу від 03.11.2014 року: 2438,32 грн. сума вкладу; 166,71 грн. проценти за користування вкладом та 25,25 грн. 3% річних; -за договором № 10008009034362 банківського вкладу від 03.11.2014 року: 10500,00 грн. сума вкладу; 1591,83 грн. проценти за користування вкладом, 108,74 грн. 3% річних та 1753,50 грн. інфляційні збитки. -Також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 6300 грн. та всі судові витрати стягнути з відповідача. Під час розгляду справи по суті позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої вона просить стягнути з ПАТ "Дельта Банк" на її користь грошові кошти в загальній сумі 7157,72 грн., з яких: -за договором № 00004008938838 банківського вкладу від 29.10.2014 року: 1084,64 грн. проценти за користування вкладом та 325,39 грн. 3% річних; -за договором № 10005009024378 банківського вкладу від 03.11.2014 року: 185,96 грн. проценти за користування вкладом та 48,51 грн. 3% річних; -за договором № 10008009034362 банківського вкладу від 03.11.2014 року: 1503,80 грн. проценти за користування вкладом, 176,92 грн. 3% річних та 3832,50 грн. інфляційні збитки. А також просить стягнути з ПАТ "Дельта Банк" на її користь моральну шкоду у розмірі 6300 грн. та всі судові витрати в тому числі витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги та заяву про зменшення позовних вимог підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову та пояснив, що постановою НБУ № 150 від 02.03.2015 року АТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації з 03.03.2015 року призначено [PERSON] і запроваджено тимчасову адміністрацію. Також представник зазначив, що строк вкладу за договором №00004008938838 від 29.10.2014 року закінчився 27.04.2015 року тобто після введення тимчасової адміністрації, тому в банку відсутні правові підстави здійснити виплату коштів поза межами процедури, передбаченої Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Крім того, 26.08.2015 року позивач отримала: 36\~691,67 грн., що еквівалентно 1489,15 дол. США за договором № 00004008938838 від 29.10.2014р. (1329,21 дол. США - тіло вкладу та 159,94 дол. США - відсотки); 3\~189,67 грн., що еквівалентно 128,51 дол. США за договором № 10005009024378 від 03.11.2014 р. (116,00 дол. США - тіло вкладу та 12,51 дол. США - відсотки) та 11\~131,04 грн. за договором № 10008009034362 від 03.11.2014 р. (10\~500,00 грн. тіло вкладу та 631,04 грн. відсотки). Щодо вимог позивача про стягнення відсотків, 3% річних та інфляційних втрат, то представник відповідача зазначив, що дані вимоги не грунтуються на нормах чинного законодавства. ПАТ "Дельта Банк" вважає, що позивач в своїй позовній заяві не довів та не надав суду доказів заподіяння банком моральної шкоди позивачу. Просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] Суд, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до договором № 00004008938838 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий оn-line" у доларах США, укладеного 29.10.2014 року між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON], остання внесла вклад на депозит банку в сумі 1327,78 дол. США на строк до 27.04.2015 року включно зі сплатою процентної ставки 10% річних (а.с. 5). Також, суд вбачає, що 03.11.2014 року між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір №10005009024378 банківського вкладу (депозиту) "Найкраща пропозиція оn-line" у доларах США, згідно умов якого позивач внесла вклад на депозит банку в сумі 116,00 дол. США на строк до 01.02.2015 року включно зі сплатою процентної ставки 5,5% річних (а.с. 6). Відповідно до п. 1.4.1. вищевказаного договору, у разі, якщо даний договір є діючим на дату закінчення строку залучення вкладу, зазначену в п. 1.3. цього Договору, то розмір процентної ставки, зазначений в п. 1.4. цього Договору, збільшується відповідно до валюти вкладу: на 12,5 процентів річних для вкладів у гривні, на 6,0 процентів річних для вкладів у доларах США, на 6,0 процентів річних для вкладів у євро, починаючи з моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6. даного Договору. При цьому, банк здійснює перерахунок всіх нарахованих процентів за процентною ставкою, вказаною в цьому пункті Договору, одночасно із закінченням строку залучення вкладу, вказаного в п. 1.3. цього Договору. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що даний договір був діючим на дату закінчення строку залучення вкладу, зазначену в п. 1.3. цього Договору 01.02.2015 року, то процентна ставка по вкладу складає 11,5% річних. Також, відповідно до договору № 10008009034362 банківського вкладу (депозиту) "Найкраща пропозиція оn-line" у гривнях, укладеного між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" 03.11.2014 року, [PERSON] внесла вклад на депозит банку в сумі 10500,00 грн. на строк до 01.02.2015 року включно зі сплатою процентної ставки 13% річних (а.с. 7). В п. 1.4.1. даного договору зазначено, що у разі, якщо даний договір є діючим на дату закінчення строку залучення вкладу, зазначену в п. 1.3. цього Договору, то розмір процентної ставки, зазначений в п. 1.4. цього Договору, збільшується відповідно до валюти вкладу: на 12,5 процентів річних для вкладів у гривні, на 6,0 процентів річних для вкладів у доларах США, на 6,0 процентів річних для вкладів у євро, починаючи з моменту зарахування вкладу на рахунок, вказаний в п. 1.6. даного Договору. При цьому, банк здійснює перерахунок всіх нарахованих процентів за процентною ставкою, вказаною в цьому пункті Договору, одночасно із закінченням строку залучення вкладу, вказаного в п. 1.3. цього Договору. Таким чином суд вбачає, що даний договір був діючим на дату закінчення строку залучення вкладу, зазначену в п. 1.3 цього Договору 01.02.2015 року, тому процентна ставка по вкладу складає 25,5% річних. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. В порушення умов договору відповідач не виконав належним чином зобов'язання за вказаними договорами. Це призвело до утворення в нього перед позивачем заборгованості. Так, з розрахунку ціни позову, наданого позивачем, суд вбачає, що станом на 26.08.2015 року ПАТ "Дельта Банк" має заборгованість перед позивачем на загальну суму 7157,72 грн., з яких: -за договором № 00004008938838 банківського вкладу від 29.10.2014 року: 1084,64 грн. проценти за користування вкладом та 325,39 грн. 3% річних; -за договором № 10005009024378 банківського вкладу від 03.11.2014 року: 185,96 грн. проценти за користування вкладом та 48,51 грн. 3% річних; -за договором № 10008009034362 банківського вкладу від 03.11.2014 року: 1503,80 грн. проценти за користування вкладом, 176,92 грн. 3% річних та 3832,50 грн. інфляційні збитки. Також, моральна шкода в сумі 6300, яка обраховувалась за період з 03.02.2015 року по 21.10.2015 року по 50 грн. за кожен день. Таким чином загальна сума заборгованості відповідача становить 13 457,72 грн. (а.с. 92). Як вбачається з роздруківки виплат ФГВФО, 26.08.2015 року [PERSON] отримала: 36\~691,67 грн., за договором № 00004008938838 від 29.10.2014р.; 3\~189,67 грн. за договором № 10005009024378 від 03.11.2014 р. та 11\~131,04 грн. за договором № 10008009034362 від 03.11.2014 р. (а.с. 82). Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. А виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Разом з тим слід зазначити, що в п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року № 5 № "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" роз'яснено, щовирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст.4 Закону держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Згідно ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Однак, постановою Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року АТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації з 03.03.2015 року призначено [PERSON] і запроваджено тимчасову адміністрацію. Згідно ч.1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" регулюються відносини, що виникають у звязку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Згідно п. 1 ч. 6 ст. 36 вищевказаного Закону, обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 26 вищевказаного Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Вклади позивача [PERSON] по договорах банківського вкладу повністю охоплюється законодавчо визначеним граничним розміром відшкодування коштів за вкладами (200 000 грн.). Отже, наслідком введення тимчасової адміністрації є спеціальний порядок повернення коштів вкладників, який не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора. До того ж суд відмічає, що відповідно до положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, призупиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені нормами цього Закону. Суд також звертає увагу на повідомлення представника відповідача про те, що вимоги позивача враховані та їй виплачені вклади за договорами разом з відсотками. Строк дії вищезазначених договорів банківського вкладу [PERSON] закінчилися під час дії тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк", а виплата банківських вкладів позивача в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом до 200000 грн. виплачується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у встановленому ним порядку і така виплата була здійснена Фондом. У зв'язку з прийняттям рішення про введення в ПАТ "Дельта Банк" тимчасової адміністрації вимоги позивача про стягнення суми банківського вкладу, процентів, 3% річних та інфляційних збитків по них не можуть бути задоволені згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Що стосується моральної шкоди, то в цій частині, на думку суду, позов задоволенню не підлягає за недоведеністю. Згідно ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В ч.1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З правової позиції\~Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року, висловленій в постанові № 6-322цс15 вбачається, що у разі, якщо події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, відбулися після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, то такі позовні вимоги підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167, 1168цього Кодексу. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача про завдання позивачу моральної шкоди, оскільки нею документально не підтверджено дійсне погіршення здоров?я, не надано медичної довідки з діагнозом нервового зриву та фіксацією дат, які відповідали б датам вчинення протиправних дій, якими було завдано моральну шкоду. Таким чином, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діяльністю АТ "Дельта Банк" та обставинами, на які вона посилається. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Крім того, нормами Конституції України, законом чи іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, договорами банківького рахунку не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди у зв'язку з невиконанням договору банківського рахунку, тому вимоги позивача в цій частині є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про захист прав споживача та стягнення коштів за договорами вкладу не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. Вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу, не підлягає задоволенню, в зв'язку з відмовою в задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed