Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.06.2019 року, позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання задоволено частково. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 14.08.2019 року, заяву [PERSON] про скасування заочного рішення від 10.06.2019 року ухваленого по справі за позовом [PERSON] до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання скасовано і призначено до розгляду. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину на період навчання, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано у відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №974. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі із відповідачем у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.02.2013 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17.07.2014 року було стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 800,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.12.2018 року розмір аліментів було збільшено з 800,00 грн. до 1500,00 грн. до повноліття сина [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] , [INFO] є студентом 1-го курсу денної форми навчання, за спеціалізацією «Міжнародні - економічні відносини» економічного факультету Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича, вартість навчання за 4 роки становить 74000,00 грн. За перший рік навчання нею сплачено грошові кошти в сумі 18500,00 грн. Крім того, вона витрачає кошти на одяг сину, взуття, канцтовари, харчування, проїзд до навчального закладу. Вона працює, проте їй важко утримувати сина, оскільки матеріальне становище погіршилося. Відповідач не працює офіційно, має мінливий дохід, у нього є можливість сплачувати аліменти для забезпечення належного навчання їхнього сина. Вважає, що оскільки свої обов`язки відповідач не виконує, зобов`язаний утримувати свою дитину в розмірі 3000,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення сином [PERSON] , [INFO] - 23-х річного віку; стягнути з відповідача судові витрати, зокрема витрати за надання правничої допомоги в розмірі 2000,00 грн. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 27.05.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки останній не має можливості оплачувати навчання сина, так як ніде не працює та не має доходів (а.с.27-29). Позивач [PERSON] та в її інтересах представник, адвокат Дороган І.Г. в судовому засіданні посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити; надали до суду розрахунок витрат часу на виконання доручень замовника згідно договору про надання юридичної (правничої) допомоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи, про поважні причини неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України", суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права… Договірних держав. У справі Bellet v. France, Суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції, містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом, належними доказами по справі встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано у відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу, зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, за актовим записом №974 (а.с.13). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] (а.с.9). У відповідності до рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27.02.2013 року, яке було змінено рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 17.07.2014 року було стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 800,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.12.2018 року розмір аліментів було збільшено з 800,00 грн. до 1500,00 грн. до повноліття сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.15-17). На виконання рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26.12.2018 року було видано виконавчий лист 29.01.2019 року (а.с.14). Син сторін - [PERSON] , [INFO] , є студентом 1 курсу економічного факультету Чернівецького національного університету, спеціальність «Міжнародні економічні відносини» денної форми навчання Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича згідно довідки №10315 від 18.04.2019 року (а.с.12), що також підтверджується договором від 13.08.2018 року, відповідно до якого вартість навчання за 4 роки становить 74000,00 грн. (а.с.11). Позивачем [PERSON] за навчання сина [PERSON] , [INFO] , який є студентом 1-го курсу денної форми навчання, за спеціалізацією «Міжнародні - економічні відносини» економічного факультету Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича, сплачено грошові кошти в сумі 18500,00 грн. (а.с.10). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Крім того, зі змісту даного пункту постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягуються на користь дитини незалежно від того, хто звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Крім того, встановлено ст.199 СК України, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідач [PERSON] є працездатним, інших осіб на утриманні не має, стягнень по інших виконавчих листах не ведеться, а тому суд вважає, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] на період його навчання. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Передбачено ст. 12, 13 ЦПК України, що учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський Суд з прав людини у рішенні від 14 жовтня 2010 року (справа «Щокін проти України» зазначив, що відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, виходячи з того, що відповідач повинен забезпечити дитині - рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст.141СК України) суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення частково, в розмірі 2000,00 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі на користь держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. 28.09.2018 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Дороган І.Г. було укладено договір №47 про надання юридичної (правничої) допомоги, що також підтверджується ордером Серія ЧЦ №24862. Згідно розрахунку витрат часу на виконання доручень замовника, згідно договору на правову допомогу, позивач [PERSON] , як замовник оплатила виконавцю адвокату Дороган І.Г. послуги в розмірі 2500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №08/2019 року від 14.08.2019 року, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, зокрема: витрат на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн., підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial