Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в ході розгляду справи змінивши предмет позову, просить визнати виконавчий напис за № 938, вчинений 02.07.2019 приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» заборгованості у розмірі 97286,83 грн. таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» на користь [PERSON] судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він випадково дізнався, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.07.2019 ВП № 59535660 за виконавчим написом № 938, вчиненим 02.07.2019 приватним нотаріусом Колейчик Володимиром Вікторовичем про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" заборгованості в розмірі 97 286,83 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено незаконно, у зв`язку із тим, що жодних відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" не мав, на користь якої стягуються кошти у розмірі 97 286,83 грн. за виконавчим написом № 938, вчинений 02.07.2019 приватним нотаріусом Колейчик Володимиром Вікторовичем. Як вбачається із виконавчого напису, зазначена заборгованість утворилася у зв`язку із невиконанням позивачем умов кредитного договору №11861-45.1-14-2 від 03.02.2014 року, укладеного ним із ПАТ «Банк «Київська Русь», за яким позивач під заставу свого банківського вкладу у тому ж банку отримував кредит у сумі 90 000,00 грн. Пунктом 2.5.1 кредитного договору передбачено, що на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором укладено договір застави банківського вкладу у національній валюті «Накопичувальний» Договір № 86934-29.1.2-накоп від «03» жовтня 2013 року. Так, між позивачем та ПАТ «Банк «Київська Русь» укладено договір застави № 11959-45.1-14-6 від 03.02.2014 (Додаток № 4), за яким Заставодавець (Позивач) з метою забезпечення належного виконання Основного зобов`язання (повернути Заставодержателю кредит у сумі 90 000,00 грн) передає в заставу, а Застоаводержатель приймає в заставу в порядку і на умовах, визначених цим Договором, майнові права за Договором банківського вкладу, які, зокрема, полягають у праві Заставодавця вимагати від Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» повернення вкладу в сумі 105 037,08 та сплати нарахованих на вклад процентів. Таким чином, погашення кредиту за Кредитним договором мало бути здійснено виключно за рахунок застави - банківського вкладу який був розміщений у ПАТ «Банк «Київська Русь». Як зазначає позивач, на його адресу не надходили жодні вимоги про погашення заборгованості за будь-якими кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором із ПАТ «Банк «Київська Русь», а також повідомлення про зміну кредитора за цим договором. Позивач вважає, що вищезазначений виконавчий напис вчинено із порушенням ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п. 3.1 глави 16 II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5,оскільки із дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Також позов обґрунтовано порушенням п. 3.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.08.2019 року задоволено заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.08.2019 року було відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак до судового засідання повторно не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за його відсутності. Треті особи до судового засідання не з`явилися, причину своєї неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності та співставленні, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгою Леонідівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.07.2019 ВП № 59535660 за виконавчим написом № 938, вчиненим 02.07.2019 приватним нотаріусом Колейчик Володимиром Вікторовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс" заборгованості в розмірі 97 286,83 грн. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п.1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме у такому розмірі. В той же час, 22.02.2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в наступній частині: « Пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченим договором» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються : а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості» . Київський апеляційний адміністративний суд, при розгляді вказаної справи дійшов висновку про необхідність визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету міністрів України N 662 від 16.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Таким чином, постановою суду, яка набрала законної сили, було визнано незаконним та нечинним положення правової норми щодо можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, не посвідченому нотаріально. Постановою Верховного суду від 29.01.2019 № 910/13233/17 зазначається, що в зв`язку з визнанням судом нечинною Постанови Кабінету міністрів України N 662 від 26.11.2014 року до спірних правовідносин підлягав застосуванню постанова Кабінету Міністрів України затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" №1172. Отже виконавчий напис було вчинено на підставі нормативного акту, який було визнано незаконним та нечинним з моменту його прийняття. Як вбачається із тексту кредитного договору, строк повернення кредитних коштів по 03 квітня 2014 року. Згідно виконавчого напису заборгованість стягується за період із 09 серпня 2018 року, тобто поза межами трирічного строку. Як визначила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, комісії припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, і з огляду на вказані висновки, сума заборгованості за виконавчим написом не є безспірною. Слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів, що ТОВ «Фінансова компанія СІТІ Фінанс» є правонаступником ПАТ «Банк «Київська Русь», і яку саме суму заборгованості [PERSON] вони отримали. Ухвала суду від 07.11.2019 року про витребування у приватного виколнавця та у приватного нотаріуса матеріалів виконавчого напису виконана так і не була, що враховується та оцінюється судом відповідним чином. Враховуючи, що станом на час вчинення виконавчого напису зазначена у ньому заборгованість не була безспірною, а також те, що нотаріусом при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосовано нечинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі, суд доходить висновку, що спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 768 грн. 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 169,20 грн.

Outcome: approved