Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір від 20.02.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «РОДОВІД БАНК» на суму 470 000 доларів США. Обгрунтовує позов тим, що кредитний договір укладений з порушенням вимог ст. 524 ЦК України щодо виконання зобов»язання виключно у гривнях, умови кредитування , які були реально встановлені в кредитному договорі, не відповідають волевиявленню позивача та вимогам закону. Крім того,зазначає, що не було роз'яснено інформацію відповідно до умов ст.11 ст. ЗУ « Про захист прав споживачів», що є підставою для визнання правочину недійсним.Факт приховування важливої інформації від позивача перед підписанням договору та невідповідність встановлення між сторонами умовам до фактично встановлених з метою отримання прихованого прибутку, в даному випадку є умислом банку, та на підставі ч.1 ст.230 ЦК України , якщо одна сторона навмисно ввела в оману другу сторону щодо обставин, які мають істотне значення, просить визнати цей договір недійсним, та застосувати наслідки недійсності згідно п.1 ст.216 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги уточнила, просила лише визнати недійсним кредитний договір, за виключенням вимог щодо недійсності договору іпотеки. Обгрунтувала вимоги тим, що банком порушено вимоги ст.11 ЗУ «Про захист споживачів» не проведена передоговірна робота, також не був проведений графік погашення платежів, завищена відсоткова ставка з 14,5 % як встановлено в договорі до 17% та збільшена сукупна вартість кредиту ( що підтверджується наданим висновком експерта від 09.01.2015р. , проведеного ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива»), банком порушено порядок процедури видачі коштів. І це є оман з боку банку. Представник відповідача заперечував проти позову за його необґрунтованістю, та просив застосувати строк позовної давності згідно ст.257 ЦК України. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що між ..року укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач відкрив позивачу невідновлювальну кредитну лінію у національній валюті України або в іноземних валютах в межах загальної суми 10 903, 81 доларів США для купівлі позивачем автомобіля та страхових платежів.( п.1.1, п.1.2 договору). Як вбачається з позовної заяви, представник позивача як на підставу позову посилається на порушення порядку видачі крудиту в доларах США, що відповідно до вимог ч.1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України -гривні. Разом з тим, слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст.1 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" надання кредитів в іноземній валюті слід відносити до валютних операцій. Спеціальне банківське законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які б забороняли банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентували умови кредитування в іноземній валюті. Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно- правовими актами Національного банку та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Статтею 56 Закону України "Про Національний банк України" Національному банку надано право видавати нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежне від форм власності, а також для фізичних осіб. Відповідно до ст. 44 Закону України "Про Національний банк України Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль, та до компетенції Національного банку належать, зокрема: -видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій; -видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства. Стаття 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачає банківські операції, які здійснюються банком на підстав банківської ліцензії, і, зокрема, операції з валютними цінностями. Що стосується посилань представника позивча щодо збільшена відсоткової ставки з 14,5 %, то слід зазначити, що між сторонами укладено договір про внесення до кредитного договору від 08.10.2008р. ( а.с.16), умовами якого ставка збільшена до 17%, дані зміни підписані особисто позивачем. А тому висновок експерта, який надала представник позивача, і в основу якого прийняті збільшений розмір процентів, судом не приймається. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] були відомі всі умови кредитного договору, передбачені ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» ( отримання кредиту в доларах США) та не існувало ніяких інших обставин, які б примусили його укласти договір, що підтверджується її особистим підписом в кредитному договорі ( а.с. 10 зворот). Суду не надано жодних доказів, що перед укладанням договору і в подальшому позивач була позбавлена можливості одержати інформацію стосовно умов договору. Факту введеня банком позивача в оману не встановлено та не доведено в судовому засіданні. А тому підстави позову не обгрунтовані. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, що позивач не згодна з розміром нараховної заборгованості за кредитним договором, який пред»явлений до неї в позовні заяві, яка розглядається в Голосіївському районному суді м.Києва. Крім того, позивач погашала заборгованість, тобто визнавала умови кредитного договору, але в зв»язку з матеріальними труднощами виникла заборгованість. Отже, на підставі викладеного, суд не вбачає підстав для визнання кредитного договору недійсним. Статтею 628 ЦК України визначені на розсуд сторін і погоджені умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Укладаючи та власноруч проставляючи свій підпис на кредитному договорі, отримуючи у відповідача кредитні кошти, позивач погодилась з умовами кредитного договору, погодився отримати гроші в іноземній валюті , в долларах США та відповідно погодилась забезпечити повернення одержаних кредитів та нарахованих процентів, але матеріальні труднощі не звільнять від виконання зобов»язань. В своєму запереченні представник відповідача просить врахувати те, що позивач пропустив строку позовної давності для звернення до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, на підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, суд відмовляє у задоволенні позову по суті з підстав, заявлених в позові. Але позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом з інших підстав.

Outcome: dismissed