Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

02.09.2021 до Недригайлівського районного суду Сумської області надійшов позов [PERSON] до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні, та середнього заробітку за час затримки розрахунку. У позові зазначено, що з 21.02.2017 позивач працював директором Сумської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу". 11.01.2020 на підставі наказу № 201-к/тр від 28.12.2019 його було звільнено із займаної посади за власним бажанням. При звільненні, йому не було виплачено заробітну плату, розрахунок з ним не був проведений і до дня звернення з позовом до суду. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача Полтавської філії державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" на його користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням компенсаційних виплат при звільненні в сумі 36666,52 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 11.01.2020 по день винесення судового рішення, з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів, з урахуванням середньоденної заробітної плати 387,62 грн. Представник відповідача Колєснік К.О. у судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами справи. Крім того, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що визнає позов повністю в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 20620,84 грн, оскільки 17.09.2021, вже після звернення позивача з позовом до суду, останньому проведено частково виплату заборгованості у сумі 16045,68 грн, про що надала копію зведеної відомості. Вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку не визнала, мотивуючи неправомірними діями позивача під час перебування на посаді. Крім того, у зв`язку з визнанням позову до початку розгляду справи по суті, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України просила вирішити питання про зменшення на 50% розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Крім того зазначив, що позовні вимоги підтримує у сумі 20620,84 грн з урахуванням виплаченої уже після звернення до суду суми у розмірі 16045,68 грн. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що з 21.02.2017 позивач працював директором Сумської філії Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу". 11.01.2020 на підставі наказу № 201-к/тр від 28.12.2019 [PERSON] (позивач) було звільнено із займаної посади за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП, з проведенням остаточного розрахунку заробітної плати останнього згідно чинного законодавства (а.с. 10-11). Вказане також підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 7-9). Згідно довідки № 48 виданої 19.07.2021 ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" [PERSON] працював на вказаному підприємстві на посаді директора філії з 21.02.2017 по 11.01.2020. Звільнений 11.01.2020. Загальна заборгованість з виплати заробітної плати за вирахуванням усіх податків становить 36666,52 грн. Середньоденна заробітна плата складає 387,62 грн (а.с. 15). З копії наданого відповідачем меморіального ордеру від 17.09.2021 слідує, що позивачу частково здійснено виплату заробітної плати у сумі 16045,68 грн. Відповідач суму заборгованості по заробітній платі, яку просить стягнути позивач з урахуванням уточнень, визнала повністю. Оскільки заборгованість позивачу не виплачена, то суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. В даному випадку, період затримки в проведенні розрахунку складає з 13.01.2020 року - наступного дня з моменту звільнення, та по 15 листопада 2021 року - момент постановлення рішення суду. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 11.01.2020 по день постановлення рішення суду. Період затримки розрахунку за 2020 рік складає: січень - 15 днів, лютий - 20 днів, березень - 21 день, квітень - 21 день, травень - 19 днів, червень - 20 днів, липень - 23 дні, серпень - 20 днів, вересень - 22 дні, жовтень - 21 день, листопад - 21 день, грудень - 22 дні, а всього 245 робочих днів. Період затримки розрахунку за 2021 рік складає: січень - 19 днів, лютий - 20 днів, березень - 22 дні, квітень - 22 дні, травень - 18 днів, червень - 20 днів, липень - 22 дні, серпень - 21 день, вересень - 22 дні, жовтень - 20 днів, листопад - 11 днів, а всього 217 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку на момент розгляду справи складає: 462 дні (245+217) х 387,62 грн = 179080,44 грн. Верховний Суд в постанові від 12.02.2020 (справа №367/595/17, провадження № 61-13222св18) вказав, що звернення працівника до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП. У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку підлягають задоволенню. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Разом з тим, п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" не містить вказівки на те, що від сплати судового збору під час розгляду справи звільняються позивачі у справах про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином суд дійшов висновку, що пільг щодо сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час час затримки розрахунку при звільненні Законом України "Про судовий збір" не передбачено. Доказів того, що позивач має інші пільги щодо сплати судового збору не надано. З наведеного слідує, що позивач при поданні зазначеної позовної заяви мав сплатити судовий збір за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час час затримки розрахунку при звільненні та подати суду квитанцію про його сплату, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір"становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 908 грн. При зверненні до суду позивачем не було сплачено судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі та ним не сплачено судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 2698,80 грн (908 + 1790,80). Крім того, суд вважає за необхідне відмовити у клопотанні про зменшення суми судового збору відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідачем позов визнано лише частково.

Outcome: approved