Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи на стороні позивача [PERSON] та [PERSON] , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом в порядку спадкової трансмісії після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно. За життя [PERSON] склала на користь дружини позивача [PERSON] заповіт на все своє майно, що буде їй належати на день смерті. Однак, через два місяці після відкриття спадщини [PERSON] померла та не встигла прийняти спадщину за заповітом після смерті своєї матері з поважних та об`єктивних на те причин у встановлений законом строк. Зважаючи на роз`яснення нотаріуса [PERSON] про обов`язок звернутися до нотаріуса у м. Заставна, позивач, його доньки та [PERSON] , яка є донькою [PERSON] та претендує на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері, як непрацездатна за віком, звернулися 24.10.2019 в межах встановленого законом строку для прийняття спадщини до приватного нотаріуса Малітовської Т.М. Однак, [PERSON] заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] прийняла лише від відповідачки [PERSON] та за її заявою завела спадкову справу №152/2019, а позивачу та його донькам пояснила, що вони частку своєї матері, яку вона не встигла прийняти у порядку спадкування за заповітом після її померлої матері [PERSON] , мають оформляти в рамках спадкової справи, заведеної у нотаріуса Макеєвої Н.В., вже після закінчення 6-місячного строку після відкриття спадщини та відмовилася приймати відповідні заяви. Позивач, не розуміючи тонкощів законодавства та наслідків таких дій нотаріуса [PERSON] , сподіваючись на те, що нотаріус розуміє та відповідає за свої дії і консультації, сприйняв це як належне, та вже по закінченню визначеного законом терміну звернувся до нотаріуса Макеєвої Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті дружини [PERSON] , де йому повторно було роз`яснено норми закону і порядок видачі свідоцтва про право на спадщину у порядку спадкової трансмісії. Після чого, вже звичайно після закінчення усіх можливих строків для прийняття спадщини, він знову звернувся до нотаріуса Малітовської Т.М., яка зрештою визнала свою помилку, однак змушена була видати постанову по відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку із пропущенням строку для прийняття спадщини. Зважаючи на викладені обставини просить визначити йому в судовому порядку додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом в порядку ст. 1276 ЦК України після смерті [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, обгрунтувавши їх вищенаведеним та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася судовою повісткою, направленою рекомендованим повідомлення за адресою зареєстрованого місця проживання, однак до суду повернувся конверт із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, а саме судовою повісткою, про що свідчить її підпис у розписці про отримання повістки про виклик до суду. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на наведене суд вирішив за доцільне провести розгляд справи за відсутності відповідачки [PERSON] та третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON] та третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] , дослідивши та оцінивши письмові докази по справі в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 1,1 ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). З урахуванням наведених норм законодавства, судом встановлено, що [INFO] у м. Чернівці померла [PERSON] (а.с.11) і після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, розміром 2,06 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області (а.с.21). Із змісту заповіту, посвідченого 15.02.1984 секретарем виконавчого комітету Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області за реєстровим №14, вбачається, що [PERSON] усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, а також все те, на що за законом вона буде мати право, заповіла [PERSON] (а.с.25). Однак, [PERSON] через два місяці після відкриття спадщини, а саме [INFO] померла (а.с.10) та не встигла прийняти спадщину за заповітом після смерті своєї матері у встановлений законом строк. Відповідно до приписів ч.1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Позивач [PERSON] посилається на те, що, маючи намір оформити свої спадкові права в порядку спадкової трансмісії після смерті [PERSON] , звернувся разом із [PERSON] до нотаріуса [PERSON] , однак остання ввела його в оману, запевнивши про необхідність оформлення ним вказаного спадкового права в рамках спадкової справи, заведеної у нотаріуса Макеєвої Н.В. після смерті його дружини [PERSON] після спливу встановленого приписами ст. 1270 ЦК України строку, не прийняла від нього заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . В подальшому визнавши своє тлумачення законодавства помилковим, однак, з урахуванням закінчення встановленого строку для прийняття спадщини, нотаріус Малітовська Т.М. видала йому постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Вказані обставини підтвердила в судовому засіданні [PERSON] , яка була допитана у відповідності до вимог ст. 93 ЦПК України в якості свідка. З матеріалів спадкової справи № 152/2019, заведеної 24.10.2019 приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області після смерті [PERSON] , встановлено, що вона була заведена за заявою [PERSON] від 03.07.2019, доньки спадкодавиці [PERSON] , яка на час відкриття спадщини була непрацездатною особою та відповідно до приписів ч.1 ст. 1241 ЦК України мала право на обов`язкову частку при спадкуванні за заповітом [PERSON] (а.с.48 зворот). Також в матеріалах спадкової справи міститься заява доньки спадкодавиці [PERSON] про відмову від своєї частки у спадщині (а.с.49) та постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.05.2001 згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у порядку ст. 1276 ЦК України, поскільки згідно вимог ст. 1270 ЦК України пропущений строк, необхідний для прийняття спадщини (а.с.54 зворот). За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року). Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати "законного очікування" фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішенні "Рисовський проти України" (ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2011 року). Так в п. 70 зазначеного рішення визначено "Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. З огляду на наведене суд вважає, що позивач як спадкоємець після смерті дружини [PERSON] , яка померла в період дії строку, встановлено для при \~ \~ \~ \~йняття спадщини після смерті матері [PERSON] , мав легітимні (законні) очікування у правомірному переоформленні та набутті права власності на спадкове майно, що належало їй на момент смерті. На думку суду, посилання позивача на помилку посадової особи нотаріального органу в процесі оформлення спадщини після смерті [PERSON] є переконливим та достатнім доказом поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, а тому позовну заяву слід задовольнити і встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини. На підставі ст.ст. 1220, 1221, 1241, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved