Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТзДВ «Страхова компанія «Альфа -Гарант», треті особи: [PERSON], [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача на його користь у відшкодування майнової(матеріальної) шкоди, заподіяної в результаті пошкодження автомобіля «ВАЗ-2108» державний реєстраційний номер [NUMBER] у ДТП, яка мала місце 12 серпня 2017 року, страхове відшкодування у розмірі 26 599 грн. 63 коп., пеню у розмірі 2 565 грн. 23 коп., індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 914 грн. 40 грн., та три відсотки річних у розмірі 247 грн., за період з 09 грудня 2017 року по 01 квітня 2018 року, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 850 грн. та стягнути з відповідача судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору та витрати на оплату професійної правничої допомоги. Вимоги обгрунтовані тим, що [PERSON], який є власником транспортного засобу «ВАЗ - 2108», державний номерний знак [NUMBER], передав позивачу у законне володіння, користування та розпорядження, автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в порядку, передбаченому законодавством, а саме п. 2.2 ПДР, а також видав генеральне доручення на автомобіль. 12 серпня 2017 року в с. Новоселівка Чернігівського району на території автокооперативу № 40 блок 5, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Деу» д.\~р.\~н.\~[NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «ВАЗ 2108» д. р. н. [NUMBER] під керуванням позивача. Відповідно до повідомлення про ДТП від 12 серпня 2017 року винною особою у вказаній вище пригоді є [PERSON], який у даній дорожній обстановці порушив вимоги п. 10.1., 10.5., п. 13.1., 13.3 ПДР та звільнений за положеннями, зазначеними у примітці до ст. 124 КУпАП від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. На місце пригоди, виїжджав представник страховика позивача (спеціаліст по врегулювання) Чернігівської обласної дирекції ПрАТ «СК «Уніка» [PERSON], представник відповідача на місце пригоди не виїжджав. На час дорожньо- транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія «Деу» д. р. н. [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ТзДВ СК «Альфа-Гарант» (поліс серії АК/1623475). З відповіді відповідача лист № 12/4363 від 15.12.2017 року вбачається, що страховик розрахунок матеріального збитку не проводив, а лише провів огляд автомобіля «ВАЗ 2108» д. р. н. [NUMBER] оцінювачем [PERSON], з метою визначення вартості матеріального збитку (вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу ст. 28, ст. 29 Закону) та проведення у майбутньому регламентної виплати. Листом-відповіддю № 12/4307 від 08 грудня 2017 року позивача повідомлено, що відповідно до висновку автотехнічного дослідження № 2017 - 1065 УЕЦ «Експерт-Сервіс авто» в діях водія [PERSON] не має невідповідностей у виконанні вимог ПДР, які б з технічної точки зору, знаходились у причинному зв'язку із даною пригодою, він є невинуватим у вчиненні ДТП, а водій [PERSON] мав технічну можливість уникнути ДТП, а тому не має правових підстав для проведення страхового відшкодування на користь Позивача. У зв'язку з цим позивач звернувся до оцінювача (судового експерта) [PERSON], за висновком № 404 експертного автотоварознавчого дослідження КТЗ від 04 грудня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля легкового «ВАЗ-2108» д. р. н. [NUMBER], необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 12 серпня 2017 року, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників, станом на дату оцінки 04 грудня 2017 року з урахуванням суми ПДВ 20% - 5 319,93 грн., склала 31 919,56 грн. Тому, просить стягнути з ТзДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ-2108» д. р. н. [NUMBER] з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу його складників у сумі 26 599,63 грн. (31 919,56-5 319,93) та витрати на оплату експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 850,00 грн. Із заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача позивач звернувся 08 вересня 2017 року, строк регламентної виплати минув 08 грудня 2017 року. Тому просить стягнути пеню за період з 09 грудня 2017 року по 01 квітня 2018 року у розмірі 2 565,23 грн., індекс інфляції за весь час прострочення в сумі 914,40 грн., три відсотки річних в розмірі 247,00 грн. Ухвалою Чернігівського районного суду від 23 березня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 19 квітня 2018 року представником відповідача надано відзив на позов, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТДВ СК «Альфа-Гарант» у повному обсязі. Зазначає, що 09 листопада 2016 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/1623475, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є «Деу», д.н.з. [NUMBER]. 14 серпня 2017 року від позивача надійшло повідомлення про ДТП, а 08 вересня 2017 року заява про виплату страхового відшкодування. Аварійний комісар [PERSON] встановив, що водій [PERSON] в момент виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості шляхом застосування гальмування уникнути даної пригоди та не мав невідповідностей у виконанні вимог ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв'язку з даною пригодою. Причиною даної пригоди є невідповідності у виконанні вимог п. п. 1.5, 10.1, 10.11 ПДР України у діях водія автомобіля ВАЗ [PERSON] 08 грудня 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено та затверджено страховий акт № ЦВ/17/2949 про відмову у виплаті страхового відшкодування по страховому випадку, який мав місце 12 серпня 2017 року на підставі п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» в повному обсязі виконало свої зобов'язання за полісом № АК/1623475. Також, у виконання вимог ст. 22, 29, 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» провело огляд пошкодженого транспортного засобу, під час якого було складено протокол огляду транспортного засобу від 28 серпня 2017 року. Отже, ТДВ СК «Альфа-Гарант» жодним чином не порушила прав і законних інтересів позивача і немає підстав для стягнення штрафних санкцій. У судовому засіданні. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, наголосив, що на дорозі, по якій вони рухались, дійсно не має розмітки, але автомобіль [PERSON] виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткненя з його автомобілем. Представник відповідача [PERSON] з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа - Гарант" [PERSON] позовні вимоги не визнав, зазначив, що про страховий випадок компанію було повідомлено, із наданих документів встановлено, що європротокол складено невірно, зазначена вина відповідача у той час як європротокол не передбачає такої графи, схема дорожньо- транспортної пригоди на думку сторони відповідача також складена невірно, не зазначено розмітки. Тому товариство звернулось до незалежного експерта, за висновком якого вини [PERSON] у даній дорожньо- транспортній пригоді встановлено не було, тому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування. Третя особа [PERSON], допитаний у якості свідка, суду показав, що в гаражному автокооперативі рухався автомобілем Деу, повертав вліво, через перешкоду, придорожній кущ, не побачив автомобіль під керуванням [PERSON], виїхав на смугу зустрічного руху, де і сталось зіткнення. На тому місці грунтова дорога, дорожньої розмітки не було, але він виїхав за умовну лінію відмежування на смугу руху зустрічного транспорту. Винним у даній ДТП він себе визнав, було складено європротокол. Страхову компанію, у якій застрахована його цивільно- правова відповідальність, він повідомив телефоном, представник на місце пригоди не виїжджав. Погодився у судовому засіданні з план - схемою перехрестя ( а.с. 116), складеною адвокатом [PERSON] Свідок [PERSON] показав суду, що виїжджав на місце пригоди у якості представника ПрАТ " СК " Уніка", на місці події були співробітники поліції, на підставі зібраних даних прийшли до висновку про винність водія Деу у даній дорожньо- транспортній пригоді та вирішили скласти європротокол. Підтвердив, що фото на а.с. 117 відповідає дійсним обставинам справи. Підтвердив, що на місці було встановлено, що зіткнення відбулось на смузі руху автомобіля ВАЗ. На підставі досліджених та проаналізованих доказів судом встановлено наступне. Позивач на підставі Довіреності серії НМІ № 113577, посвідченої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Музикою Л.І., керував автомобілем ВАЗ «ВАЗ-2108» державний реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с 14-15). 12 серпня 2017 року в с. Новоселівка Чернігівського району на території Автокооперативу № 40 блок 5, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Деу» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «ВАЗ 2108» державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] ( а.с.9) Відповідно до п. 2.2 ПДР (в редакції чинній на момент аварії) власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування ТЗ іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Пунктом 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування -судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено - що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Відповідно до ст. 397 ЦК України законним володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Тобто, на час пригоди позивач [PERSON] є законним володільцем автомобіля «ВАЗ-2108» д. р. н. [NUMBER]. Як вбачається зі схеми, зафіксованої у повідомленні від 12 серпня 2017 року водій [PERSON], керуючи автомобілем «ВАЗ 2108» д. р. н. [NUMBER] на території автокооперативу № 40 повертав праворуч зі своєї смуги руху не створюючи перешкод іншим учасникам дорожнього руху чи аварійної обстановки, його транспортний засіб позначений на схемі літерою В. Водій автомобіля «Деу» д. р. н. [NUMBER] [PERSON], здійснював маневр повороту ліворуч, його ТЗ позначений літерою А. Зі схеми вбачається, що водій [PERSON], виконуючи маневр повороту ліворуч не врахував безпечний радіус повороту, дорожню обстановку та виконував маневр повороту ліворуч виїхавши на зустрічну праву смугу для руху, по якій рухався водій [PERSON], виконуючи поворот праворуч, що й стало причиною та необхідною умовою дрожньо-транспортної пригоди. У судовому засіданні за показами [PERSON] та [PERSON] встановлено, що зіткнення транспортних засобів відбулось на смузі руху автомобіля ВАЗ «ВАЗ-2108» державний реєстраційний номер [NUMBER], вони також погодились, що відстань від правого переднього краю автомобіля ВАЗ до краю проїжджої частини по ходу його руху становила близько 50-60 см., відстань від лівої передньої частини автомобіля Деу до краю проїжджої частини по ходу руху автомобіля ВАЗ становила близько 1 м. 20(30) см. Віповідно до повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду від 12 серпня 2017 року виним у вказаній вище дорожньо- транспортній пригоді є [PERSON] У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Деу» д. р. н. [NUMBER] [PERSON], порушив п. 10.1., 10.5., п. 13.1., 13.3 ПДР, згідно яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; поворот необхідно виконувати так, щоб при виїзді з перехрещення проїздних частин транспортні засоби не опинився на смузі зустрічного руху; водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу; під час обгону, випередження, об'їзду перешкоди чи зустрічного роз'їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху. Пунктом 2.11 параграфу 2 ПДР «Права і обов'язки водіїв механічних транспортних засобів» передбачено, що, якщо внаслідок дорожньо-транспортної пригоди немає потерпілих та не завдано матеріальної шкоди третім особам, а транспортні засоби можуть безпечно рухатися, водії (за наявності взаємної згоди в оцінці обставин скоєного) можуть прибути до найближчого поста Державтоінспекції або в орган чи підрозділ міліції для оформлення відповідних матеріалів, попередньо склавши схему пригоди та поставивши підписи під нею. Відповідно до 33.2 ЗУ « Про обов'язкове страхування цивільно- правої відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. В примітці до ст. 124 КУпАП передбачено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо- транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". На місце пригоди, виїжджав патруль поліції м. Чернігова, та працівник (спеціаліст врегулювання) Чернігівської обласної дирекції ПрАТ «СК «Уніка» [PERSON], де застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON] Представник відповідача на місце пригоди не виїжджав. Водій [PERSON] визнав свою вину у вчиненні ДТП, про що поставив особистий підпис у повідомленні про ДТП встановленого зразка від 12 серпня 2017 року та власноручний напис у графі 14 повідомлення. Повідомлення про ДТП від 12 серпня 2017 року на час розгляду справи не визнано недійсним, а також не доведені будь-які дії учасників пригоди, спрямовані на фальсифікацію обставин пригоди чи шахрайство. 08 грудня 2017 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено та затверджено страховий акт № ЦВ/17/2949 про відмову у виплаті страхового відшкодування по страховому випадку, який мав місце 12 серпня 2017 року, на підставі п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів». Відповідачем надано аварійний сертифікат від 01 грудня 2017 року, згідно якого водій [PERSON] в момент виникнення небезпеки руху не мав технічної можливості шляхом застосування гальмування уникнути даної пригоди та не мав невідповідностей у виконанні вимог ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв'язку з даною пригодою. За умови виконання водієм [PERSON] вимог п. п. 1.5; 2.3(д); 10.1; 10.11 ПДР України, він мав технічну можливість своїми односторонніми діями уникнути даної пригоди. Причиною даної дорожньо- транспортної пригоди є невідповідность у виконанні вимог п. п. 1.5, 10.1, 10.11 ПДР України у діях водія автомобіля ВАЗ [PERSON] Даний висновок не може бути належним і допустими доказом по справі, який би спростовував винуватість водія [PERSON], у вчиненні ДТП, дослідження № 2017 - 1065 виконано УЕЦ «Експерт-Сервіс авто» на замовлення відповідача і без виклику та учасників дорожньо- транспортної пригоди, у ньому відсутні будь-які вихідні дані, покази водіїв. Крім того, даний висновок не є судовою експертизою в розумінні ЗУ «Про судову експертизу», спеціаліст в галузі автотехніки не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомого неправдивого висновку. За висновком інженерно-транспортної експертизи № 514 від 21 грудня 2018 року, проведеної за ухвалою суду, в умовах місця події, викладених в ухвалі суду та наданих матеріалах водій автомобіля Деу при виконанні лівого (відносно свого напрямку руху) повороту повинен був діяти в відповідності до технічних вимог п. 1.2, п. 11.1 (з урахуванням визначення терміну «смуга для руху» п. 1.10), п. 11.3 (з урахуванням визначення терміну «перевага» п. 1.10), п. 10.1 (з урахуванням визначення термінів «перешкода для руху» та «небезпека для руху»), п. 10.5, п. 13.1, п. 13.3 (з урахуванням визначення терміну «безпечний інтервал» п. 1.10) ПДР. В умовах місця події викладених в ухвалі та наданих матеріалах водій автомобіля ВАЗ при виконанні правого повороту (відносно свого напрямку руху) повинен був діяти в відповідності до вимог п. 1.2, п. 11.1 (з урахуванням визначення терміну «смуга для руху» п. 1.10), п. 11.3 (з урахуванням визначення терміну «перевага» п. 1.10), п. 10.1 (з урахуванням визначення термінів «перешкода для руху» та «небезпека для руху»), п. 10.5, п. 13.1, п. 13.3 (з урахуванням визначення терміну «безпечний інтервал» п. 1.10) ПДР , а з моменту виникнення небезпеки для його руху - моменту початку виїзду автомобіля Деу в смугу руху автомобіля ВАЗ, у відповідності до технічних вимог п. 12.3 (з урахуванням визначення терміну «небезпека для руху» п. 1.10) ПДР. В умовах місця події за умов, якщо з моменту в'їзду в смугу руху автомобіля ВАЗ і до моменту первинного контакту автомобіль Деу подолав 1,55+1,45 м зі швидкістю 15 км/год, та за умов прийнятого під час даної експертизи, з експертної практики, моменту виникнення небезпеки для руху водію автомобіля ВАЗ - з моменту в'їзду автомобіля Деу в смугу руху автомобіля ВАЗ, з технічної точки зору, як необхідною умовою, так і причиною виникнення події даної ДТП (зіткнення) є дії водія автомобіля Деу в умовах місця події, в яких з технічної точки зору вбачається невідповідність технічним вимогам п. 1.2, п. 11.3, п. 10.1, п. 10.5, п. 13.1,п.13.3 ПДР (а.с.228-234). Експерт [PERSON] у судовому засіданні підтвердив висновки, проведеної по справі експертизи та зазначив, що відповідь на друге питання в експертизі є умовною та одночасно і категоричною, оскільки момент виникнення небезпеки для водія автомобіля ВАЗ виникає з моменту в'їзду автомобіля Деу на смугу руху автомобіля ВАЗ. Обмеження пункту 12.2 Правил дорожнього руху України не впливало на оцінку ситуації, за показами водіїв, як викладено в ухвалі про призначення експертизи, вони бачили один одного. Відповідно до положень ч.1, 2, 3 ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться на його замовлення. Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи. Призначений судом експерт не має права спілкуватись з учасниками судового процесу за межами судового засідання. Для проведення експертизи судом були надані всі, зібрані по справі, докази. За таких обставин, оскільки проведена по справі експертиза дала відповіді на питання, поставлені судом, відповідач не скористався правом, передбаченим ч.1 ст. 106 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення, у проведенні додаткової чи повторної експертизи суд не знайшов підстав, таким чином висновки проведеної по справі експертизи є неспростованим. На час дорожньо - транспортної пригоди цивільно- правова відповідальність водія «Деу» д. р. н. [NUMBER] [PERSON] була застрахована в ТзДВ СК «Альфа-Гарант» (поліс серії АК/1623475). 14 серпня 2017 року від Позивач повідомив страхову компанію про дорожньо- транспортну пригоду, а 08 вересня 2017 року звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування та додав необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаховиком оглянуто автомобіль «ВАЗ-2108» д. р. н. [NUMBER] оцінювачем [PERSON] під час якого було складено протокол огляду транспортного засобу від 28 серпня 2017 року. Пунктом 1.12 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», від 1 липня 2004 року N 1961-IV передбачено, що дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно ст. 6 цього Закону передбачено, що страховим випадком, є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю або майну потерпілого. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Пунктом 33.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, якщо водії транспортних засобів скористалися правом, передбаченим пунктом 33.2 статті 33 цього Закону, страховик відшкодовує виключно шкоду, визначену статтями 29 та 30 цього Закону. Стаття 28 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода заподіяна майну потерпілого в результаті ДТП - це шкода, пов'язана з пошкодженням транспортного засобу. А згідно ст. 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Статтею 34 цього Закону передбачено, що страховик зобов'язаний протягом 2 робочих днів з дня тримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП страховик зобов'язаний направити свого представника до місцязнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). У відповідності до п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після розгляду страховиком наданих йому визначених у статті 35 цього Закону документів про дорожньо-транспортну тригоду страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або відмову у виплаті страхового відшкодування. З відповіді відповідача лист № 12/4363 від 15.12.2017 року вбачається, що страховик розрахунок матеріального збитку не проводив, а лише провів огляд автомобіля «ВАЗ 2108» д. р. н. [NUMBER], та відмовив у виплаті страхового відшкодування. Згідно висновку № 404 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 04 грудня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля легкового «ВАЗ-2108» д. р. н. [NUMBER], необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у дорожньо- транспортній пригоді 12 серпня 2017 року з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників, станом на дату оцінки 04 грудня 2017 року з урахуванням суми ПДВ 20% - 5 319,93 грн., склала 31 919,56 грн.( а.с. 34-49). Зазначений висновок у відповідності до ч. 6 п. 4.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Мінюсту України та Фонду держмайна України від 28 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої і Міністерстві юстиції України 28 листопада 2003 року № 1074/8395, містить додатки, які становлять невід'ємну частину звіту (акта), висновку експерта (експертного дослідження) про оцінку, акт технічного огляду КТЗ, фотографічні зображення і дані, ремонтну калькуляцію, калькуляцію. Висновок спеціаліста не викликає у суду сумніву в його достовірності, незгода відповідача зі звітом про оцінку автомобіля щодо розміру заподіяної шкоди суд не вважає обґрунтованою, оскільки останнім не заявлялося клопотання про призначення по справі відповідної експертизи. Так, зазначений висновок відповідачем не спростований. Тому суд вважає за можливе прийняти його висновки та покласти в основу рішення. Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб'єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб'єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України, яка говорить, що власник права якого порушення, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Факт правомірності володіння майном є достатньою правовою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду N6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода заподіяна майну особи і громадянина або заподіяна майну юридичної особи підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причиновий зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і їримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК України та статті 16 ЗУ «Про страхування» у разі настання страхового випадку, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені ст. 37 Закону відсутні. Відповідно же до п. 12.1 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, яка встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Отже, з ТзДВ «СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» слід стягнути на користь позивача вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ-2108» д. р. н. [NUMBER], необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 12 серпня 2017 року з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу його складників у сумі 26 599,63 грн. (31 919,56 грн. -5 319,93 грн.). Відповідно до Полісу АК/1623475 франшиза становить 500 грн. 00 коп., тому страхове відшкодування підлягає зменшенню на цю суму і складатиме 26 099 грн. 63 коп.( 26599, 63 грн. - 500 грн.) Із заявою про виплату страхового відшкодування до страховика позивач звернувся 08 вересня 2017 року. Термін у 90 днів передбачений ст. 36 Закону для проведення регламентної виплати минув 08 грудня 2017 року. Відповідно до положень ст. 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та три відсотки річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки за порушення виконання зобов'язання. А тому, вони є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання. Завдання потерпілому внаслідок дорожньо- транспортної пригоди шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Згідно п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином пеня нараховується з дати виникнення заборгованості 09 грудня 2017 року по 01 квітня 2018 року. Розрахунок пені проведений судом наступним чином. Сума боргу / 100% * на подвійну облікову ставку НБУ / 365 (кількість днів у році) * кількість днів прострочення у періоді. За період з 09 грудня 2017 року по 14 грудня 2017 року: 26099, 63 грн. : 100%*27( подвійна облікова ставка НБУ): 365*6 = 115, 8 грн. За період з 15 грудня 2017 року по 25 січня 2018 року: 26099, 63 грн. : 100%*29( подвійна облікова ставка НБУ): 365* 42= 870, 94 грн. За період з 26 січня 2018 року по 01 березня 2018 року: 26099, 63 грн. : 100%*32( подвійна облікова ставка НБУ): 365* 35= 800, 87 грн. За період з 02 березня 2018 року по 01 квітня 2018 року: 26099, 63 грн. : 100%*34( подвійна облікова ставка НБУ): 365* 30= 729, 36 грн. Таким чином загальна сума пені за період з 09 грудня 2017 року по 01 квітня 2018 року складає 2 516,97 грн. Три відсотки річних за період з 09 грудня 2017 року по 01 квітня 2018 року складає : 26099,63*3%:365*113= 242, 40 грн. Математичний розрахунок суми індексу інфляції за несвоєчасну виплату коштів в сумі 26099, 63 грн. за період з 09 грудня 2017 року по 01 квітня 2018 року здійснено судом відповідно до ст.625 ЦК України і виглядає наступним чином: сукупний індекс інфляції -ндекс інфляції грудень 2017 року (101,1/100)+ індекс інфляції за січень 2018 року (101,5/100)+ індекс інфляції лютий 2018 року ( 100,9 /100)= 1,03. 26099,63*1,03=26 882,62 грн.- 26 099, 63 = 782, 99 грн. Таким чином за порушення зобов'язання з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 26099, 63 грн. (вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ-2108»), пеню в розмірі 2 516, 97 грн., 3% річних у розмірі 242, 40 грн., інфляційні 782,99 грн., а всього 29 641,99 грн. Суд також вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідачем не спростовані жодні доводи позивача та не надано суду належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом спростовували обставини, викладені позивачем. Ст. 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Аналізуючи докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними та підлягають частковому задоволенню за обставин, обгрунтованих судом. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов'язані із проведенням експертиз. Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторои пропорційно розміру задволених позовних вимог. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просить відшкодувати витрати на правову допомогу, на підтвердження яких надав суду: договір про надання правової допомоги від 06 грудня 2017 року, розрахунок понесених позивачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, акт виконаних робіт, квитанцію до прибуткового касового ордерв №б/н про сплату за надання правничої допомоги 5000 грн., ордер про надання правової допомоги та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд вважає понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн. співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, а також значенням справи для сторони. Крім цього, відповідачем не надано заперечень щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України, обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Отже, з огляду на зазначене та у відповідності з вимогами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені останнім і документально підтверджені витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог 4 885 грн. ( заявлено позовних вимог на загальну суму 30326, 26 -100%, задоволено на 29 641, 99 грн. - 97,7%) (з розрахунку 5000 грн.-100%, 97,7 % - 4 885 грн.) Відповідно до положень ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 6, 8, 9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження оплати за висновку експерта №514 від 21 грудня 2018 року суду надано квитанцію від 21 грудня 2018 року про сплату 675, 36 грн., тому зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог 659 грн. 83 коп. ( заявлено позовних вимог на загальну суму 30326, 26 -100%, задоволено на 29 641, 99 грн. - 97,7%) (з розрахунку 675, 36 грн.-100%, 97,7 % - 659 грн. 83 коп.) Позивачем понесено судові витрати за проведення судової автотоварознавчого дослідження № 404 від 04 грудня 2017 року у розмірі 850 грн., висновок якого суд поклав в основу рішення, однак, надана суду ксерокопія квитанції про сплату 850 грн. за автотоварознавче дослідження ( а.с. 50) не може бути визнана належним доказом, оскільки оригінал квитанції суду не наданий, а тому зазначені витрати відшкодуванню позивачу не підлягають. Сплачений позивачем судовий збір при зверненні до суду у сумі 704 грн. 80 коп. відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог - 688 грн. 42 коп. ( заявлено позовних вимог на загальну суму 30326, 26 -100%, задоволено на 29 641, 99 грн. - 97,7%)( 704, 32 грн.-100%, 97,7 % - 688, 42 грн.) Враховуючи викладене,

Outcome: partial