Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Партнер» про стягнення заборгованості по договору. В обґрунтування своїх вимог позивач за первинним позовом зазначив, що на протязі 2009-2010 pоків, на підставі укладених письмових договорів позивачем-відповідачем систематично надавались відповідачу-позивачу ДП «Партнер» - безпроцентні позики Так, 06.07.2009 р. [PERSON] надав ДП «Партнер» позику в сумі 1280 грн., 14.08.2009 р. - в сумі 9916 грн., 31.08.2009 р. - в сумі 4040 грн., 28.09.2009 р. - в сумі 9999 грн., 30.09.2009 р. - в сумі 3602 грн., 20.10.2009 р. - в сумі 22997,48 грн., 23.12.2009р. - в сумі 7275 грн., 20.05.2010р. - в сумі 31814,82 грн., 20.05.2010р. -в сумі3664 грн., 25.10.2010р.-в сумі 7000 грн. Таким чином, всього ДП «Партнер» отримало від позивача-відповідача безпроцентну позику в загальній сумі 101588,3 грн. Дана обставина підтверджується письмовими договорами позики та прибутковими касовими ордерами, які підтверджують отримання підприємством коштів у вказаній сумі. За умовами договору позики кошти підлягали поверненню у визначені строки. Разом з тим, умови договорів не завжди виконувались належним чином, і станом на 28.11.2012 року, на час звільнення [PERSON] з роботи заборгованість по договорах позики складала 54958,66 грн. У відповідності до п.5.3 договорів позики в разі звільнення працівника залишок невиплачених сум позики підлягає поверненню у 10-ти денний строк з часу звільнення. Разом з тим, своїх договірних зобов'язань у вказаний строк відповідач-позивач не виконав, станом на 09.12.2012 року заборгованість не погасив, незважаючи на неодноразові нагадування позивача-відповідачата письмову претензію від 09.05.2013 року. 27.03.2013 року [PERSON] було повернути ДП «Партнер» 26000 грн., а 28958,66грн. залишаються неповернутими і на даний час. Так, у відповідності до п.6.2 договорів позики при порушенні строку повернення коштів з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 1,5% суми несплачених коштів за кожен день прострочки. Згідно проведеного позивачем розрахунку, який долучений до позову, розмір пені за весь час прострочення з 09.12.2012 року по 09.05.2013 року (з урахуванням виплачених 27.03.2013 року сум) складає 108968,61 грн. Вважає, що відповідач допустив порушення договірних зобов'язань, за чинним законодавством, що за договорами позики передбачає майнову відповідальність. Під час розгляду справи Дочірнє підприємство «Партнер» подало до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання договорів позики недійсними та визнання відсутності права на вимогу. Свої вимоги мотивує тим, що ДП "Партнер" в особі директора Касянчика Віталія Петровича з моменту отримання претензії від громадянина [PERSON] від 09.05.2013 року дізналось про укладення ДП «Партнер» в особі директора [PERSON] з громадянином [PERSON] в період з липня 2009 року по жовтень 2010 року договорів позики в сумі 101588.30 грн. У відповідь на вказану претензію ДП "Партнер" було зазначено, що для об'єктивного та повного розгляду заявленої претензії від 09.05.2013 року [PERSON] необхідно надати ДП "Партнер" належним чином засвідчені копії договорів позики за період з липня 2009 року по жовтень 2010 року та прибуткові касові документи про внесення грошових коштів. На що останній жодним чином не відреагував, підтверджуючих документів не надав. Також ДП "Партнер" в особі директора Касянчика В.П., вказав, що лише з оголошення у газеті "Вільне слово" від 05 вересня 2013 року № 66 (14760) дізналось, про існування вищезазначеного [PERSON] до підприємства. На що останні вказують, що в матеріалах цивільної справи знаходяться копії договорів позики укладені між Дочірнім підприємством «Партнер» в особі [PERSON] та громадянином [PERSON] від 20 травня 2010 року (розмір позики - 3664,00 грн.), від 23 грудня 2009 року (розмір позики -7275,00 грн.), від 10 травня 2010 року (розмір позики - 31814,82 грн.), від 20 жовтня 2009 року (розмір позики - 22997,48 грн.), від 28 вересня 2009 року (розмір позики -9999,00 грн.), від 31 серпня 2009 року (розмір позики - 4040,00 грн.), від 06 липня 2009 року (розмір позики - 1280,00 грн.), від 30 вересня 2009 року (розмір позики - 3602,00 грн.), від 14 серпня 2009 року (розмір позики - 9916,00 грн.). Та копії квитанцій до прибуткового касового ордера про внесення поворотної фінансової допомоги від 20 травня 2010 року в сумі 3000,00 грн., від 28 травня 2010 року в сумі 664,00 грн., від 23 грудня 2009 року в сумі 7275,00 грн., від 13 травня 2010 року в сумі 31814,82 грн., від 20 жовтня 2009 року в сумі 22997,48 грн., від 28 вересня 2009 року в сумі 9999,00 грн., від 31 серпня 2009 року в сумі 4040,00 грн., від 06 липня 2009 року в сумі 1280,00 грн., від 30 вересня 2009 року в сумі 1700,00 грн., від 25 вересня2009 року в сумі 1902,00 грн., від 17 серпня 2009 року в сумі 6583,00 грн., від 14 серпня 2009 року в сумі 3333,00 грн. Перевіркою правління Володимирецької райспоживслілки, як вищого органу управління дочірнього підприємства "Партнер" за період з липня 2009 року по жовтень 2010 року було встановлено, що вищевказані договори позики фактично не укладались, а позики згідно прибуткових касових ордерів не вносились. В бухгалтерському та податковому обліках вказані операції не відображені, не відбувався фактичний рух активів або зміни у власному капіталі, не мали місце у зв'язку з цим і зобов'язання підприємства у зв'язку з його господарською діяльністю. Що підтверджується меморіальним ордером № 1 за травень 2010 року, аркушами 2, 7, 12 касової книги від 13 травня 2010 року, від 20 травня 2010 року, 28 травня 2010 року, прибутковими касовими ордерами № 399 від 13 травня 2010 року, № 400 від 13 травня 2010 року, № 420 від 20 травня 2010 року, № 421 від 20 травня 2010 року, № 422 від 20 травня 2010 року, № 423 від 20 травня 2010 року, № 83 від 20 травня 2010 року, № 84 від 20 травня 2010 року, № 438 від 28 травня 2010 року, № 439 від 28 травня 2010 року, № 440 від 28 травня 2010 року, № 441 від 28 травня 2010 року, № 442 від 28 травня 2010 року, № 443 від 28 травня 2010 року, № 444 від 28 травня 2010 року, № 445 від 28 травня 2010 року, квитанцією № 19462837 від 20 травня 2010 року, платіжною відомістю № 93 на виплату заробітної плати за квітень 2010 року, книгою обліку оборотних відомостей по рахунку 41 "пайовий капітал" за 2010 рік станом на 01.01.2010 року та станом на 01.04.2010 року. А тому все це вказує на те, що вищевказані документи формально складені, та є недостовірними первинними документами. Відповідач-позивач вважає, що у [PERSON] відсутнє право на вимогу у ДП "Партнер" повернення поворотної фінансової допомоги згідно безгрошових квитанцій до прибуткового касового ордера від 20 травня 2010 року в сумі 3000,00 грн., від 28 травня 2010 року в сумі 664,00 грн., від 23 грудня 2009 року в сумі 7275,00 грн., від 13 травня 2010 року в сумі 31814,82 грн., від 20 жовтня 2009 року в сумі 22997,48 грн., від 28 вересня 2009 року в сумі 9999,00 грн., від 31 серпня 2009 року в сумі 4040,00 грн., від 06 липня 2009 року в сумі 1280,00 грн., від 30 вересня 2009 року в сумі 1700,00 грн., від 25 вересня 2009 року в сумі 1902,00 грн., від 17 серпня 2009року в сумі 6583,00 грн., від 14 серпня 2009 року в сумі 3333,00 грн. Щодо договорів позики укладених між ДП «Партнер» в особі директора [PERSON] та громадянином [PERSON] від 20 травня 2010 року (розмір позики - 3664,00 грн.), від 23 грудня 2009 року (розмір позики - 7275,00 грн.), від 10 травня 2010 року (розмір позики - 31814,82 грн.), від 20 жовтня 2009 року (розмір позики - 22997,48 грн.), від 28 вересня 2009 року (розмір позики - 9999,00 грн.), від 31 серпня 2009 року (розмір позики - 4040,00 грн.), від 06 липня 2009 року (розмір позики - 1280,00 грн.), від 30 вересня 2009 року (розмір позики3602,00 грн.), від 14 серпня 2009 року (розмір позики - 9916,00 грн.) вважаємо їх недійсними на підставі слідуючого. Про факт укладення вищевказаних договорів позики Дочірнє підприємство "'Партнер" в особі директора Касянчика В.П. дізналось з моменту отримання претензії від громадянина [PERSON] від 09.05.2013 року Укладення договорів позики між [PERSON] та дочірнім підприємством «Партнер» від 20 травня 2010 року (розмір позики - 3664,00 грн.), від 23 грудня 2009 року (розмір позики - 7275,00 грн.), від 10 травня 2010 року (розмір позики31814,82 грн.), від 20 жовтня 2009 року (розмір позики - 22997,48 грн.), від 28 вересня 2009 року (розмір позики - 9999,00 грн.), від 31 серпня 2009 року (розмір позики -4040,00 грн.), від 06 липня 2009 року (розмір позики - 1280,00 грн.), від 30 вересня 2009 року (розмір позики - 3602,00 грн.), від 14 серпня 2009 року (розмір позики - 9916,00 грн.) правління Володимирецької райспоживспілки, як вищий орган управління підприємства не схвалювало та не погоджувало і наданий час не схвалює та не погоджує. При такому положенні зазначені договори позики не можуть породжувати правових наслідків та надавати право вимоги спірної суми боргу оскільки є недійсними. Під час судового засідання, зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом. У судове засідання позивач-відповідач [PERSON] з'явився зменшив позовні вимоги та відмовився від стягнення з ДП «Партнер» пені за порушення строку повернення коштів. Просив стягнути з відповідача-позивача грошові кошти в сумі 28000 грн. Також пояснив, що працюючи на посаді директора ДП «Партнер» надавав підприємству грошові позики з власних коштів, а також здійснював оплату з особистих банківських карток за товари та послуги підприємства, які на даний час хоче повернути. Зустрічний позов не визнав в повному обсязі, вважаючи його не обґрунтованим та просив в задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача-позивача Захарчук П.М. в судове засідання з'явився позовні вимоги [PERSON] не визнав, частково змінив позовні вимоги та просив розірвати договори позики укладені між ДП «Партнер» в особі [PERSON] від імені якого виступав виконуючий обов'язки директора філії (з однієї сторони) та громадянином [PERSON] (з другої сторони), та визнати відсутність права на вимогу у [PERSON] Пояснив, що позивач-відповідач працюючи на посаді директора ДП «Партнер» укладав договор позики між ДП «Партнер» від імені якого виступав виконуючий обов'язки директора філії [PERSON] та громадянином [PERSON], які фактично були укладені, але в бухгалтерському та податковому обліку вказані операції не відображені, не відбувався фактичний рух активів або зміни у власному капіталі ДП «Партнер» що вказує на відсутність грошей при укладенні даних договорів позики. Також дані договори правлінням Володимирецької райспоживспілки, як вищим органом управління підприємства не було схвалено та не погоджено. Просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Свідок [PERSON] в судове засідання з'явилася, суду пояснила, з 1989 року по 2009 рік працювала бухгалтером ДП «Партнер», але ніяких договорів позики які б були відображені в бухгалтерському чи податковому обліках не бачила та про їх існування нічого не знає. Свідок [PERSON] в судове засідання з'явилася, суду пояснила, що працювала на посаді економіста в ДП «Партнер» та бачила, що [PERSON] дійсно зі своїх банківських карток інколи здійснював оплату за товари та послуги ДП «Партнер», але ці кошти в звітності відображалися як цільові внески, але не як договори позики. Також додала, що ніяки договорів позики між позивачем та ДП «Партнер» не укладалося. Свідок [PERSON] в судове засідання з'явилася, суду пояснила, коли [PERSON] звернувся до ДП «Партнер» з позовною заявою було проведено перевірку в результаті якої було підтверджено, що ні один із касових ордерів не підтвердився з 1989 року по 2009 рік. Працюючи бухгалтером ДП «Партнер» ніяких договорів позики які б були відображені в бухгалтерському чи податковому обліках не бачила та про їх існування нічого нен знає. Свідок [PERSON] в судове засідання з'явилася, що після отримання позовної заяви за позовом [PERSON] проводила перевірку по даному факту та пов'язаних із ним питаннях, але не виявила ніяких надходжень та руху коштів на рахунках ДП «Партнер» про які заявляє позивач, та ніяких договорів позики які б були відображені в бухгалтерському чи податковому обліках не бачила. Свідок [PERSON] в судове засідання з'явилася, суду пояснила, що [PERSON] вносив свої особисті кошти за товари та послуги які надавалися ДП «Партнер». По рохунках ніяких позик не проходило, а дані кошти були зараховані як цільові внески. Також вказала, що дані кошти могли бути зараховані на рахунки приватного підприємця з яким ДП «Парнер» укладав різні договори. Згідно чч.1-3 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає позовні вимоги по первинному позову не підлягають задоволенню, а позовні вимоги по зустрічному позову підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що на протязі 2009 -2010 pp. між позивачем-відповідачем [PERSON] та ДП «Партнер» були укладені письмові безпроцентні договори позики: 06.07.2009 р. в сумі 1280 грн., 14.08.2009 р. - в сумі 9916 грн., 31.08.2009 р. - в сумі 4040 грн., 28.09.2009 р. - в сумі 9999 грн., 30.09.2009 р. - в сумі 3602 грн., 20.10.2009 р. - в сумі 22997,48 грн., 23.12.2009р. - в сумі 7275 грн., 20.05.2010р. - в сумі 31814,82 грн., 20.05.2010р. -в сумі3664 грн., 25.10.2010р.-в сумі 7000 грн. Згідно положень ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно перевірки проведеної правлінням Володимирецької райспоживслілки, як вищого органу управління дочірнього підприємства "Партнер" за період з липня 2009 року по жовтень 2010 року було встановлено, що вищевказані договори позики укладались, але кошти згідно прибуткових касових ордерів не вносились та не відбувався фактичний рух активів або зміни у власному капіталі підприємства. Згідно імперативних приписів ч.3 ст.238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.243 ЦК України комерційним представником є особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у сфері підприємницької діяльності. Комерційне представництво одночасно кількох сторін правочину допускається за згодою цих сторін та в інших випадках, встановлених законом. Повноваження комерційного представника можуть бути підтверджені письмовим договором між ним та особою, яку він представляє, або довіреністю. Позивач-відповідач [PERSON] довів, і це встановлено судом, а також не заперечується представником відповідача-позивача Захарчуком П.М., що між ДП «Партнер» директором якого на той час був [PERSON] (з однієї сторони) та громадянином [PERSON] (з другої сторони), було укладено договори позики, але кошти по даних договорах на рахунки ДП «Партнер» не надходили. Пояснення [PERSON] про надання підприємству грошових позик в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження не були підтверджені письмовими доказами та були спростовані представником відповідача-позивача та доказами по справі. З огляду на те, що оспорювані договори позики, які укладені між Дочірнім підприємством «Партнер» в особі [PERSON] та громадянином [PERSON] від 20 травня 2010 року (розмір позики - 3664,00 грн.), від 23 грудня 2009 року (розмір позики - 7275,00 грн.), від 10 травня 2010 року (розмір позики - 31814,82 грн.), від 20 жовтня 2009 року (розмір позики - 22997,48 грн.), від 28 вересня 2009 року (розмір позики - 9999,00 грн.), від 31 серпня 2009 року (розмір позики - 4040,00 грн.), від 06 липня 2009 року (розмір позики - 1280,00 грн.), від 30 вересня 2009 року (розмір позики 3602,00 грн.), від 14 серпня 2009 року (розмір позики - 9916,00 грн.) укладених між Дочірнім підприємством «Партнер» в особі [PERSON] від імені якої виступав виконуючий обов'язки директора філії (з однієї сторони) та громадянином [PERSON] (з другої сторони), суд дійшов висновку про укладення цих договорів з порушенням нормативної заборони, встановленої ч.3 ст.238 ЦК України, оскільки [PERSON] вчинив правочин у своїх інтересах та стосовно себе особисто. За таких обставин, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, не підлягають до задоволення. Що стосується вимог заявлених у зустрічному позові, щодо розірвання договору позики та визнання відсутності права на вимогу у [PERSON], то суд врахував наступне. Згідно положень ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Частиною третьою цьогож Кодексу передбачено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. З огляду на викладене, договір позики є реальною угодою, та вважається укладеним з моменту передання позикодавцем грошових коштів або інших речей і їх отримання позичальником. Навпаки ж, підписання сторонами тексту договору позики без фактичної передачі грошей не породжує в майбутньому у позичальника обов'язку повернення обумовленої угодою цю суму грошей. Вищевказані положення закону та посилання представника відповідача-позивачки на безгрошовість договорів позики та фактичні обставини по справі, дає суду підстави встановити той факт, що вказані договори були укладенні без передачі грошей від позикодавця до позичальника. Враховуючи той факт, що [PERSON] не було виконано свого зобов'язання за договорами позики від 20 травня 2010 року (розмір позики - 3664,00 грн.), від 23 грудня 2009 року (розмір позики - 7275,00 грн.), від 10 травня 2010 року (розмір позики31814,82 грн.), від 20 жовтня 2009 року (розмір позики - 22997,48 грн.), від 28 вересня 2009 року (розмір позики - 9999,00 грн.), від 31 серпня 2009 року (розмір позики -4040,00 грн.), від 06 липня 2009 року (розмір позики - 1280,00 грн.), від 30 вересня 2009 року (розмір позики - 3602,00 грн.), від 14 серпня 2009 року (розмір позики - 9916,00 грн.) щодо надання Дочірньому підприємству «Партнер» позики, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце істотне порушення з боку позивача-відповідача умов укладених договорів, внаслідок чого дані договори позики підлягають розірванню. Перевіряючи право вимоги позивача-відповідача за первинним позовом на стягнення спірної заборгованості судом встановлено, що договори позики, за якими позивач-відповідач набув право вимоги заборгованості по вищевказаних договорах позики, за кожну із сторін договору підписано однією особою. Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України, представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Згідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняються з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. При такому положенні суд прийшов до висновку, що зазначені договори позики не можуть породжувати правових наслідків та надавати [PERSON] право вимоги спірної суми боргу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так як рішення ухвалено на користь відповідача-позивача, то понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з позивача-відповідача [PERSON] на користь відповідача-позивача ДП «Партнер». На підставі наведеного,

Outcome: approved