Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ДУ "Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень", в якому просила суд стягнути заборгованість за підзвітними сумами в розмірі 33092,81 грн.. В обґрунтування позову посилалась на те, що 09.02.2016 року між сторонами припинені трудові відносини за її власним бажанням, проте на час її звільнення відповідачем не сплачені витрачені нею власні грошові кошти в сумі 33092,81 грн. на господарські потреби ДУ "Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень". Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб. Позивач у судовому засіданні підтримала позовну вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за підзвітними сумами та просила суд задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що після зміни керівництва у ДУ "Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень" новому керівництву не було передано у повному обсязі первинні бухгалтерські документи. Представник підтвердив, що станом на 26.04.2016 року в ДУ "Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень" дійсно обліковується заборгованість по авансовим звітам в сумі 33092,81 грн., проте докази понесення цих витрат саме позивачем у відповідача відсутні. Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, суд встановив наступне. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Судовим розглядом встановлено, що згідно з Наказом ДУ "Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень" від 09 лютого 2016 року за № 8 [PERSON] звільнено з роботи за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України) з 09.02.2016 року (а.с. 66). Позивач наголосила, що на час її звільнення відповідачем не сплачені витрачені нею власні грошові кошти в сумі 33092,81 грн. на господарські потреби ДУ "Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень". На підтвердження вказаної заборгованості позивачем надана засвідчена копія Довідки ДУ "Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень" № 240/01 від 17.11.2015 року, підписана директором [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON], та скріплена печаткою відповідача (а.с. 3). Згідно з цією Довідкою від 17.11.2015 року, сума заборгованості ДУ "Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень" перед [PERSON] по авансовим звітам станом на 31.10.2015 року становить 33092,81 грн.. Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що йому належать, проводиться в день звільнення. Правовідносини між підприємством та працівником у разі, коли для придбання товарів (робіт, послуг) працівнику видаються готівкові кошти під звіт та коли працівник придбав товари (роботи, послуги) для виробничих (господарських) потреб підприємства за рахунок власних коштів, мають характер трудових. Такі правовідносини визначені й регулюються: Податковим кодексом України; нормами Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 січня 2005 року за № 40/10320. Облік розрахунків з підзвітними особами ведеться відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року № 291 і зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 21 грудня 1999 року за № 893/4186. За змістом п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704, фіксування та підтвердження господарських операцій, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення, здійснюється на підставі письмових свідоцтв - первинних документів. Отже, якщо працівник придбав товар (роботи, послуги) на потреби підприємства за власні кошти, такий працівник звітує про витрачені кошти і додає до нього первинні документи, що є підставою для відповідних розрахунків підприємства з працівником. Суд приймає до уваги належним чином засвідчену довідку ДУ "Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень" від 17.11.2015 року, за якою сума заборгованості перед [PERSON] по авансовим звітам в розмірі 33092,81 грн. мала місце станом на 31.10.2015 року. Підстав вважати вказану довідку ДУ "Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень" від 17.11.2015 року недійсною в ході судового розгляду даної справи не встановлено. Крім того, відповідачем до матеріалів справи надано довідку без номеру та дати, видану в.о. директора ДУ "Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень" [PERSON], згідно з якою станом на 26 квітня 2016 року в обліку рахується заборгованість по авансовим звітам в сумі 33092,81 грн. (а.с. 51). Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що у звязку з тим, що внаслідок зміни керівництва ДУ "Державний інститут праці та соціально-економічних досліджень" первинні документи за 2014-2015 рр. передані новому керівництву не були, встановити кому належить виплатити вказану заборгованість по авансовим звітам не виявляється можливим. З урахуванням зазначених правових норм та вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь заборгованості за підзвітними сумами в розмірі 33092,81 грн. є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. У зв'язку із звільненням позивача від сплати судового збору, суд покладає витрати по його сплаті на відповідача в дохід Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved