Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 31 245 грн. 67 коп. за кредитним договором від 19 квітня 2007 року та судових витрат. Позов мотивовано тим, що 19 квітня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого, відповідач отримала у кредит грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, перерахованого на платіжну карту, зі сплатою 36 % річних за користування кредитом. У зв'язку із неналежним виконанням умов договору станом на 31 липня 2013 року утворився борг у розмірі 31 245 грн. 67 коп., який складається із заборговності за кредитом у розмірі 9 569 грн. 01 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14 929 грн. 08 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 4 783 грн. 50 коп., а також штрафів в розмірі 1 964 грн. 08 коп. 28 травня 2014 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання правочину недійсним мотивувавши його тим, що банком не дотримано письмової форми правочину, не досягнуто усіх істотних умов по договору, а документи, які загалом складають договір про надання банківських послуг - Умови та правила надання банківських послуг, тарифи, нею не підписувалися та не були їй вручені. Враховуючи наведене, [PERSON] просить суд визнати правочин від 19 квітня 2007 року, укладений між нею та ПАТ КБ "ПриватБанк" недійсним. У судовому засіданні представник позивача Рожко С.М. підтримав первісний позов, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Зазначив, що відповідачці була видана одна кредитна картка, у заяві позичальника зазначено строк дії кредитної картки - квітень 2011 року. Вважав, що позов подано в межах строку позовної давності. Зустрічний позов вважав не підлягає задоволенню, заяву про отримання кредиту відповідачка підписала, а підписання інших документів чинним законодавством передбачено. Звернув увагу на те, що КБ " Приватбанк" картки видає не на один рік, у даному випадку картка була видана на чотири роки з терміном дії до квітня 2011 року. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні зустріний позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у зустрічній позовній заяві, первісний позов не визнала. Крім того, просила до вимог банку застосувати позовну давність. Не заперечувала, що останнє користування карткою було у червні 2011 року. Строк дії кредитного договору зазначено один рік, то наголосила, що строк дії картки не може бути більшим. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору, оформленого заявою від 19 квітня 2007 року, [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту перерахованого на платіжну карту, зі сплатою 36 % річних за користування кредитом. Порядок погашення кредиту визначений щомісячними платежами в розмірі 7% річних від суми заборгованості. Відповідно до поданої суду банком виписки з рахунку [PERSON] було встановлено кредитний ліміт в розмірі 4 000 грн., який 27 грудня 2007 року було збільшено до 8 000 грн., а 26 вересня 2008 року - до 10 000 грн. Встановлення та зміна кредитного ліміту за рішенням банку відповідає вимогам п. 3.2 Умов і правил надання банківських послуг. З оглянутої у судовому засіданні оригіналу заяви, вбачається, що [PERSON] ознайомилася і погодилась з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку надання банківських послуг та з тим, що це складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Згідно п. 6.5 Умов [PERSON] зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, по перерахунку кредитного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Пунктом 8.6 Умов передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежу з будь-якого грошового зобов'язання, передбачених договором більше ніж на 120 днів він сплачує Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову. За п. 5.5.1 за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань держатель сплачує відсотки за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначені Тарифами. З розрахунку заборгованості (а.с. 6-15) вбачається, що станом на 31 липня 2013 року виникла заборгованість у сумі 31245,67 грн., що складається з: 9569,01 грн. заборгованості за кредитом; 14929,08 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 4783,50 грн. нарахованої та простроченої комісії; штрафів: 500,00 грн. фіксованої частини та процентної складової 1464,08 грн. Що стосується зустрічних позовних вимог про визнання укладеного кредитного договору недійсним, суд виходить з підстав позову - укладення кредитного договору з порушенням вимог Закону України "Про захист прав споживачів" та Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" щодо недотримання належної форми письмового договору. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відповідно до п. 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, укладаючи правочин, [PERSON] була ознайомлена з усіма його положеннями, в тому числі і з вищезазначеним пунктом, про що засвідчила своїм підписом. Так, своїм підписом на заяві відповідач засвідчила про укладення договору про надання банківських послуг, що вона ознайомлена та згодна з умовами надання банківських послуг та правилами, тарифами, відповідно до яких повинна виконувати зобов'язання у випадку та з моменту дії договору, усвідомлювала наслідки та обсяг своєї відповідальності, а тому її посилання на недотримання Банком письмової форми договору та норм Закону України "Про захист прав споживачів" як на підставу визнання договору недійсним є необрунтованими та безпідставними. Своїм підписом [PERSON] підтвердила факт укладення договору та отримання повної інформації про умови кредитування у банку. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню. У ході розгляду справи представником відповідача було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності У пункті 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг зазначено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Заява позичальника про припинення дії договору в матеріалах справи відсутня, а тому відбулась його пролонгація із збереженням тих умов, на яких його було укладено, зокрема щодо умов про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання (частина перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року ( справа № 6-14цс14) картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Строк дії платіжної картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Відповідно до заяви позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки. Строк дії картки встановлено у заяві позичальника, оригінал якої оглянутий судом - квітень 2011 рік. Представник відповідача за первісном позовом зазначала, що сама кредитна картка у відповідача не збереглась. Таким чином, будь якими іншими доказами не спростовано, що строк дії картки встановлено до квітня 2011 року. Публічне акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права у квітні 2014 року, а строк дії картки закінчується в квітні 2011 року, тобто позов подано у межах строку загальної позовної давності, проте з пропуском річного строку спеціальної позовної до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені). За таких обставин у задоволенні позову щодо стягнення неустойки ( штрафу, пені) слід відмовити за пропуском строку позовної давності. З наданого позивачем розрахунку до позовних вимог вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості відповідачем здійснено 04 червня 2009 року у сумі 800 грн. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а стаття 530 ЦК України регламентує, що якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві гроші у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, встановленому договором. Крім цього, відповідно до вимог ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідач була ознайомлена з умовами договору і відповідальністю, яка наступає у випадку неналежного виконання зобов'язань, погоджувалася з цими умовами, проте порушила це зобов'язання. Наведене дає підстави вважати вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» правомірними, а відповідачку такою, що за невиконання умов договору від 19 квітня 2007 року повинна відповідати за цивільними зобов'язаннями, сплативши на користь банка відповідну суму боргу. Таким чином, суд прийшов до висновку про часткове задоволення первісного позову та про відмову в задоволенні зустрічного позову. Враховуючи, що первісний позов задоволено частково, судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача. Судовий збір, сплачений за зустрічний позов не компенсується, вбачаючи на відмову у позові. На підставі викладеного,

Outcome: partial