Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

13.08.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості по кредиту у розмірі 7625,03 грн., в якому вказує, що відповідно до укладеного договору № ZPXRRС05590275 від 18.03.2008 року, відповідачка отримала кредит у розмірі 4667,30 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" , у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", про що зазначено у п. 1.1. Статуту ПАТ КБ "Приватбанк". 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису ЄДРПОУ 12241050038006727). Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам "Розстрочка" складає між нею та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. У зв'язку з зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором, відповідачка станом на 28.07.2014 року має заборгованість 13167,22 грн., яка складається з наступного: - 87,30 грн. - заборгованість за кредитом; - 616,08 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 12138,68 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 6381,48 грн., яка була задоволена судовим наказом Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 27.10.2008 року з відповідачки [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "Приватбанк", різниця становить - 6785,74 грн. А також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), - 339,29 грн. - штраф (процентна складова). Отже, заборгованість до стягнення становить 7625,03 грн. Прохає суд стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ "Приватбанк" 7625,03 грн. в рахунок погашення кредитної заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність ( а.с. 28). Справа розглянута без його участі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує позивач в судовому засіданні. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 87,3 грн та судові витрати. Подала суду письмову заяву (а. с. 40), в якій прохає застосувати строк позовної давності, зменшити розмір неустойки, так як він значно перевищує розмір боргу, збитків. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши відповідачку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору № ZPXRRС05590275 від 18.03.2008 року, який складається з заяви та Умов надання кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) відповідачка отримала кредит у розмірі 4667,30 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 9-12). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. 27.10.2008 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області видано судовий наказ, згідно якого необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ZPXRRС05590275 від 18.03.2008 року в сумі 6381,48 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 4667,3 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 244,69 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 308,04 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов"язання за договором - 1161,45 грн. та 46,91 грн. судових витрат (а.с. 6). Судовий наказ набув чинності 13.11.2008 року і був виданий стягувачеві, позивачеві по справі. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 12726529 від 31.12.2009 року, судовий наказ суду виконано повністю, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н-176 виданого 13.11.2008 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ "Приватбанк" 6381,48 грн. та 46,91 грн. судових витрат, закінчено (а.с. 29). Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, відповідачка ж своє зобов'язання за кредитним договором не виконала в повному обсязі. Судом проаналізовані долучені до матеріалів даної цивільної справи: анкета позичальника (а.с. 9), судовий наказ 2-н-176/2008 (а.с.6), які повністю співпадають, і підпис на якій підтвердила відповідачка у судовому засіданні; Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) (а.с. 10-12) розділ 5 "Відповідальність сторін", що не є підставою для повного звільнення відповідача від відповідальності за прострочення виконання договору по процентах за користування кредитом, комісії, пені, поскільки така відповідальність безпосередньо передбачена і в анкеті позичальника (а.с. 9). Враховуючи наведені обставини та вимоги закону, суд вважає, що видача судового наказу Гуляйпільським районним судом Запорізької області від 27.10.2008 року не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання нею грошового зобов'язання, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами Договору та не тягне за собою припинення договору, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань. Оскільки, погашення заборгованості за судовим наказом відбулося, не у строки передбачені для добровільного виконання обов'язків, а набагато пізніше то відповідно договірні правовідносини між сторонами не припинилися і банк має право нараховувати пеню та проценти. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності з вимогами ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексуі в установлений строк їх виконання. Частиною 1 статті 546 цього Кодексувстановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. В силу ст. 549 ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 551 ЦК України передбачає, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно зі ст. 611 даного Кодексу, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разу прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачка надала суду письмову заяву щодо застосування строків давності до вимог позивача ( а.с.40). Щодо цього питання суд зазначає наступне. Згідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 256 ЦК Українивизначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) /ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України/. Згідно до ч. 1 ст. 259 ЦК Українипозовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У відповідності до ч. ч. 1, 5 ст. 261; ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК Україниперебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), які разом із Тарифами складають укладений між сторонами кредитний договір, визначено, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлено сторонами тривалістю 5 років. Оскільки за умовами кредитного договору боржник мав виконувати зобов'язання частинами, то позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. За своєю правовою природою пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Тобто, строк позовної давності щодо стягнення пені обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права. Саме до цього зводяться правові висновки, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковими для судів, що зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Суд, вважає, що оскільки зобов'язання за кредитним договором [PERSON] були виконані значно пізніше, ніж було встановлено постановою державного виконавця, тому, заборгованість, яка утворилася станом на 28.07.2014 року, з урахуванням сплаченої суми під час виконання судового наказу, підлягає частковому стягненню з боржниці. Зокрема, безспірно підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту - 87,30 грн., процентами 325,16 грн. Виходячи з умов договору та розрахунку, наданого позивачем, пеня нарахована в межах строку позовної давності, передбаченої договором, в розмірі 12 138,68 грн. (а. с. 7-8). Між тим, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка ,що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно Якщо предметом неустойки може бути є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ч. ч. 1. 2 ст. 551 ЦК України). Відповідачка в заяві (а. с. 40) посилається на те, що нарахована неустойка суттєво перевищує розмір боргу, збитків. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Крім того, за наявності для цього підстав суд згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України повинен роз"яснити боржнику таке право. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов"язання боржником; майновий стан сторін, які береть участь у зобов"язанні: не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов"язання). Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що прострочення боржника завдало збитків або зумовило інші суттєві негативні наслідки. Разом з тим, враховуючи, що відповідачка виконала зобов"язання та станом на 28.07.2014 року мала заборгованість за кредитом тільки 87,3 грн. (а. с. 8), нарахування неустойки розмір якої майже в 140 разів перевищує суму боргу, враховуючи вимоги розумності та справедливості суд вважає доцільним зменшити розмір стягненої з відповідачки неустойки до 87, 3 грн. Суд, відмовляючи в задоволенні вимоги позивача про стягнення неустойки у виді штрафу, передбаченого п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичними особами (Розстрочка) (Стандарт), (при порушенні позичальником строків по будь - якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості), вважає, що позивач не надав суду доказів порушення грошового зобов"язання, так як в позовній заяві ця вимога не обґрунтована:не вказана дата порушення грошового зобов"язання, позивач однак не надав суду доказу того, що дане грошове зобов"язання прострочене більше ніж на 30 днів, що передбачено п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичними особами (Розстрочка) (Стандарт) як умова зобов"язання сплати штрафу відповідачем (а. с. 12). Враховуючи, що відповідачкою при виконанні судового наказу було сплачено заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 308,4 грн., та остання вимога підлягає задоволенню частково в сумі 308,4 грн. Таким чином, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь ПАТ "КБ "Приватбанк" становить 807,8 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом - 87,30 грн., суми несплачених відсотків - 325,16 грн.; суми комісії - 308,04 грн.; пені - 87,3 грн. Доказів того, що кредит повністю виплачений судом не здобуто, не доведено це і відповідачкою. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що відповідачка має заборгованість за кредитом та встановлених договором процентах, комісії, пені. А тому позов підлягає задоволенню частково, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. З урахуванням положення ст. 88 ЦПК Україниз відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,6 грн..

Outcome: partial