Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що він є співвласником 1\\2 частини будинку за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Ланівка, вул. Л.Українки,11. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 17.02.20105 року проведено реальний розподіл будинковолодіння та прилягаючої земельної ділянки в с. Ланівка по вул. Л.Українки, 11, Стрийського району Львівської області між ним та відповідачкою наступним чином: виділено [PERSON] в житловому будинку під літ. "Б-2" на першому поверсі 1-2- житлова кімната площею 23,2 кв.м, 1-3-ванна площею 6,2 кв.м, цокольний поверх: 1-гараж площею 23,3 кв.м, загальна площа приміщень 52,7 кв.м; в спільне користування йому та [PERSON] надано 1-1 коридор, площею 5,2 кв.м, сходи під літ."б", колодязь під літ. "к", огорожу під літ."1", земельну ділянку з такими розмірами по периметру: 2,00 мп, 3,50 мп, 4,19 мп, 3,26 мп, 3,50 мп та під житловим будинком площею 92 кв.м. Виділено [PERSON] земельну ділянку з такими розмірами по периметру: 43,18 мп, 4,00 мп, 5,60 мп, по сараю, по житловому будинку 3,50 мп, 3,26 мп, 27,11 мп, 15,81 мп, загальною площею 554 кв.м. Йому виділено в житловому будинку під літ. "Б-2" на першому поверсі: 1-4- кухня площею 17,3 кв.м; цокольний поверх: ІІ-підвал площею 31,3 кв.м, мансардний поверх: 1-5-житлова кімната площею 16,8 кв.м, 1-6- кладова площею 0,8 кв.м, 1-7-душ площею 4,0 кв.м. Загальна площа приміщень 70,2 кв.м., дві земельні ділянки загальною площею 554,0 кв.м. з такими розмірами по периметру: перша ділянка - 16,82 мп, 20,0 мп, 29,40 мп, 2,00 мп, по житловому будинку, по сараю, 5,60 мп; 4,00 мп - площею 441,0 кв.м.; друга ділянка - 4,19 мп, 27,11 мп, 4,19 мп, 27,11 мп - площею 113,0 кв.м. Після чергової відмови [PERSON] впустити його до будинку, він 05.11.2015 року написав заяву начальнику Стрийського ГУМВСУ у Львівській області [PERSON], з метою мирного вирішення питання та уникнення судової тяганини, однак відповіді не отримав. Неодноразово намагався потрапити до будинку, але відповідачка до будинку не впускала та двері йому не відчиняла, не бажаючи давати будь-які пояснення. Добровільно порозумітися відповідачка відмовляється, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позові обставини, просить суд позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги заперечив, просить в їх задоволенні відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Суду пояснив, що будь-яких перешкод у користуванні належною позивачу частиною спірного будинку відповідачка не чинить та ніколи не чинила, навпаки, саме позивач постійно чинить перешкоди відповідачці у користуванні будинком, відмовлявся та відмовляється добровільно поділити майно нажите ними під час шлюбу. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши наявні у справі докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.02.2008 р., зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.02.2008 р. за № 21986185, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок по вул. Л.Українки, 11 в с. Ланівка Стрийського району Львівської області загальною площею 73,5 кв.м, житловою площею 40,0 кв.м; сарай, В; колодязь, к; огорожа 1, огорожа 2. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2015 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Проведено реальний розподіл будинковолодіння та прилягаючої земельної ділянки в с. Ланівка по вул. Л.Українки, 11, Стрийського району Львівської області між [PERSON] та [PERSON] наступним чином: виділено [PERSON] в житловому будинку під літ. "Б-2" на першому поверсі: 1-2- житлова кімната площею 23,2 кв.м, 1-3-ванна площею 6,2 кв.м; цокольний поверх: І-гараж площею 23,3 кв.м, загальна площа приміщень 52,7 кв.м. Виділено [PERSON] в житловому будинку під літ. "Б-2" на першому поверсі: 1-4- кухня площею 17,3 кв.м; цокольний поверх: ІІ-підвал площею 31,3 кв.м; мансардний поверх: 1-5-житлова кімната площею 16,8 кв.м, 1-6- кладова площею 0,8 кв.м, 1-7-душ площею 4,0 кв.м, загальна площа приміщень 70,2 кв.м. В спільне користування [PERSON] та [PERSON] надано 1-1-коридор площею 5,2 кв.м. Виділено [PERSON] сарай під літ."В". Виділено [PERSON] огорожу під літ."2". В спільне користування [PERSON] та [PERSON] надано: сходи під літ."б", колодязь під літ. "к", огорожа під літ."1". Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 14480 грн. грошової компенсації за відхилення від ідеальних частин. Виділено [PERSON] земельну ділянку з такими розмірами по периметру: 43,18 мп, 4,00 мп, 5,60 мп, по сараю, по житловому будинку 3,50 мп, 3,26 мп, 27,11 мп, 15,81 мп, загальною площею 554 кв.м. Виділено [PERSON] дві земельні ділянки загальною площею 554,0 кв.м з такими розмірами по периметру: перша ділянка - 16,82 мп, 20,0 мп, 29,40 мп, 2,00 мп, по житловому будинку; по сараю 5,60 мп, 4,00 мп - площею 441,0 кв.м.; друга ділянка - 4,19 мп, 27,11 мп, 4,19 мп, 27,11 мп - площею 113,0 кв.м. В спільне користування [PERSON] та [PERSON] виділити земельну ділянку з такими розмірами по периметру: 2,00 мп, 3,50 мп, 4,19 мп, 3,26 мп, 3,50 мп, та під житловим будинком - загальною площею 92 кв.м. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 04.06.2015 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 25.11.2015 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2015 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 04.06.2015 року залишені без змін. Згідно постанов державного виконавця, виконавчі провадження №48442004 від 14.09.2015 р., № 48441625 від 29.09.2015 р., № 48441552 від 29.09.2015 р., № 48441767 від 29.09.2015 р., № 48442120 від 29.09.2015 р., № 48441713 від 29.09.2015р. закінчені. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У розумінні п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло» (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії» від 21.02.1990 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 року та «Рохля проти України» від 17.05.2011 року). Одночасно суд зауважує, що пункт 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Статтею 16 ЦК України передбачений такий способів захисту цивільних прав та інтересів як припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Тому власник порушеного права зобовязаний довести належність йому такого права і відповідно може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст., ст. 1, 10, 60 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до правової позиції, зробленої Верховним судом України у справі № 6-92цс15, передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем. Як вбачається з п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За змістом п. 33 загаданої постанови Пленуму, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що житловий будинок, який знаходяться по вул. Л.Українки, 11 в с. Ланівка Стрийського району Львівської області належать на праві спільної сумісної власності сторонам по справі [PERSON] та [PERSON] Відповідач змінила замки на вхідних дверях будинку не надала позивачу дублікат замків, чим перешкоджає позивачу користуватись його частиною будинку. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, які оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини підтверджують наявність факту порушення прав позивача як співвласника спірного житлового будинку, у звязку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved