Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про поновлення постачання електричної енергії, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 23.06.2010 року він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], у будинку, якій належить його діду [PERSON]. Між власником будинку - [PERSON] та відповідачем було укладено договір від 07.04.2011 року за № 285120072 на постачання електричної енергії. Він регулярно оплачував спожиту електроенергію, заборгованість відсутня. У період липня-серпня 2013 року він знаходився у відпустці, електричною енергією не користувався та по приїзду отримав повідомлення без підпису про те, що йому необхідно з'явитися до енергопостачальної організації, так як не змінюється показники лічильника. Він оплатив спожиту електричну енергію 19.11.2013 року, а 23.11.2013 року без причин електрична енергія до будинку працівниками відповідача була відключена. [PERSON] просив суд визнати дії по відключенню будинку [ADDRESS] незаконними та зобов'язати відповідача поновити постачання електричної енергії до вказаного будинку, стягнути з відповідача на його користь витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. та 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 26 березня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про поновлення поставок електричної енергії, стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Визнано дії по відключенню будинку [ADDRESS] незаконними та зобов'язано Публічне Акціонерне Товариство "ДТЕК Донецькобленерго" поновити постачання електричної енергії до будинку за адресою: [ADDRESS]. Стягнуто з Публічного Акціонерного Товариства "ДТЕК Донецькобленерго" на користь [PERSON], грошову компенсацію у розмірі 500 (п'ятсот) грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу. Стягнуто з Публічного Акціонерного Товариства "ДТЕК Донецькобленерго" на користь [PERSON], грошову компенсацію у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» оспорює обґрунтованість судового рішення, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд неповно з'ясував всі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, рішення винесено з порушенням норм матеріального права. Вказує на те, що 20 вересня 2013 року [PERSON] було відправлено повідомлення, щодо надання показників приладу обліку та доступу до електролічильника, яке було отримано ним 27.09.2013 року. Оскільки позивач не відреагував на це повідомлення, 14.11.2013 року відповідач провів відключення від електричної мережі об'єкту відповідно до п.30 ПКЕЕН, що підтверджується витягом з книги нарядів. 17.12.2013 року між сторонами по справі було укладено акт - звірки розрахунків за електроенергію з показами 8701, з якого вбачається, що заборгованості перед відповідачем за сплату використаної електроенергії у позивача не має. Але підключення до електричної мережі енергопостачальника є платною послугою, яку позивач не оплатив. Крім того, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на законі. В засіданні апеляційного суду представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. В судовому засіданні апеляційного суду позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, рішення суду залишити без зміни. Апеляційний суд, заслухав доповідача, сторони, вивчив матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови „ Про судове рішення у цивільній справі " № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. При розгляді справи судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.11), який належить його діду [PERSON] , є споживачем послуг енергопостачання, яке надає йому підприємство відповідача (а.с.7). 20 вересня 2013 року відповідач відправив [PERSON] лист з проханням з'явитися до енергопостачальної організації у зв'язку з тим, що не змінюються покази приладу обліку. Дане повідомлення було отримано позивачем 27.09.2013 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.9,24). 23.11.2013 року представниками відповідача постачання електроенергії до будинку по вул. Партизанська, 48 с. Сергіївка Красноармійського району було припинено у відсутність позивача на підставі п.30 Правил користування електричною енергією для заселення. Згідно акту - звірки розрахунків за електричну енергію станом на 17.12.2013 показники лічильника дорівнюють 8701 та заборгованість за спожиту електричну енергію відсутня (а.с.6). Ухвалюючи рішення про визнання дій відповідача по відключенню енергопостачання до будинку неправомірними, суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги відповідача, обґрунтовано виходив з того, що відключення було проведено з порушенням норм чинного законодавства. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.714 ЦК України, Законом України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР та «Правилами користування електричною енергією для населення», які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999р. (з наступними змінами та доповненнями) (далі ПКЕЕН). Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушеннями в електроенергетиці є, в тому числі, крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до об'єктів електроенергетики і споживання енергії без приладів обліку. Відповідно до п. 37 ПКЕЕН енергопостачальник має право: перевіряти справність приладів обліку, знімати показання відповідно до умов договору та проводити обстеження електроустановок споживачів щодо виявлення споживання електричної енергії поза приладами обліку; вимагати від споживача відшкодування збитків, завданих порушеннями, допущеними споживачем під час користування електричною енергією. Відповідно до п. 48 ПКЕЕН споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: порушення правил користування електричною енергією; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку; пошкодження приладу обліку. Відповідно до ст.30 Правил якщо доступ до приладу обліку неможливий, представник енергопостачальника виписує платіжний документ на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії за попередній період, про що робиться відповідна позначка в особовому рахунку споживача. Якщо протягом двох розрахункових періодів представник енергопостачальника не мав доступу до приладу обліку, він залишає споживачу в поштовій скриньці повідомлення про дату наступного відвідання чи прохання передати показання приладу обліку енергопостачальнику. Якщо після цього споживач не передав відомостей про кількість спожитої електричної енергії, енергопостачальник має право через 30 днів після дати відправлення письмового попередження припинити постачання електричної енергії споживачу. Судом встановлено, що відключення будинку позивача від енергопостачання відбулося без дотримання наведених вимог Правил. Надіслання листа про необхідність явки для звірки розрахунків за спожиту електричну енергію за законом не є підставою для відключення від електричної енергії через неявку споживача у визначений день , оскільки Правилами передбачено інший порядок відключення. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди,суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями відповідача позивачу була завдана моральні шкода та він має право на її відшкодування на підставі ст.ст.23,1167 ЦК України. Проте, зі змісту позовних вимог позивача вбачається, що в обґрунтування заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди він посилався на Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін ат інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» відшкодуванню підлягає моральна шкода, спричинена небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовляється, виконується для суспільних потреб). Оскільки визначені у законі обставини судом встановлені не були, апеляційний суд вважає, що правові підстави для стягнення моральної шкоди на користь позивача відсутні та у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Згідно зі статтею 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Правове регулювання положення особи, яка надає допомогу, передбачене ст. 56 ЦПК України. Вирішуючи питання у частині стягнення витрат на правову допомогу, слід перевіряти, чи є особа фахівцем у галузі права та чи має вона право за законом на надання правової допомоги; чи надавала ця особа правову допомогу стороні як фахівець у галузі права чи брала участь у справі як представник позивача. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження сплати судових витрат позивачем надана квитанція від 24.12.2013 року про оплату юридичних послуг у сумі 500 грн. ФОП [PERSON] (а.с.13), але судом не встановлено чи є остання фахівцем в галузі права, чи має право на надання юридичною допомоги та які саме юридичні послуги були надані позивачу, що виключає можливість стягнення з відповідача на користь позивача цих коштів як витрат на правову допомогу. За таких обставин апеляційний суд на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України частково скасовує оскаржене рішення та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

Outcome: partial