Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: квартиру 24 корп.2 буд.18 на ж/м Тополь-1 в м.Дніпропетровську, грошові вклади на загальну суму 9\~000 грн., які знаходяться в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на рахунку № 26352624706594 згідно із договором № SAMDNWFD0070112518300 від 30.04.2014 року на вклад "Стандарт на 12 міс." В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 23.04.2015 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, що складається з квартири 24 корп.2 буд.18 на ж/м Тополь-1 в м. Дніпропетровську, грошових вкладів на загальну суму 9\~000 грн., які знаходяться в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" на рахунку № 26352624706594 згідно із договором № SAMDNWFD0070112518300 від 30.04.2014 року на вклад "Стандарт на 12 міс.". Зазначена квартира була надана її чоловіку на підставі ордеру від 30.10.1975 року за №1192, виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів. За вказану квартиру ще у 1988 році повністю було сплачено пай, однак свідоцтво про право власності так отримано і не було. У визначений законом строк вона звернулась до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено через відсутність документів, які посвідчують право власності на квартиру. Позивач зазначає, що квартира була придбана у шлюбі, тому вона має право на 1/2 частину квартири яка дружина та на 1/2 частину в порядку спадкування за законом. Вона на теперішній час проживає у вказаній квартирі, утримує її, доглядає за нею, сплачує за комунальні послуги. Відповідачі про справі є дітьми від шлюбу з померлим, отже мають право на успадкування майна, проте заяв до нотаріальної контори не подавали, отже спадщину не прийняли. В судове засідання позивач не з"явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, її представник надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутність позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, до суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнали у повному обсязі та не заперечували проти їх задоволення. Представники Дніпропетровської міської ради, Публічного акціонерного товариства КБ "ПРИВАТБАНК", Обслуговуючого кооператива "Житлово-будівельний кооператив №210" в судове засідання не з"явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Від Обслуговуючого кооператива "Житлово-будівельний кооператив №210" надійшла заява про розгляд справи у відсутінсть його представника, проти задоволення позову представник не заперечував. Дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювань прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно до ч.2, 3 цієї статті у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у 1й261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно до ч.2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно до ч.3 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства,\~\~догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Обєкти права спільної сумісної власності подружжя визначені\~статтею 61 Сімейного кодексу України. Згідно з розясненнями, що містяться у п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 12.06.1998 р. №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України в ред. 2004 року право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 31.09.1964 року [PERSON] та Березюк ([PERSON] після реєстрації шлюбу) [PERSON] уклали шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб серії VІІІ-УР №167175. 30.10.1975 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради видано [PERSON] на сімю у складі чотирьох осіб ордер №1192 на право зайняття квартири 24 буд.18 на ж/м Тополь в м.Дніпропетовську. Ордер видано на підставі списку ЖБК №210, який затверджений виконкомом у жовтні 1975 року. Згідно з технічним паспортом на квартиру 24 корпусу 2 будинку 18 на ж/м Тополь-1 в м.Дніпропетровську, виготовленого станом на 13.01.2016 року фізичною-особою підприємцем [PERSON], вказана квартира складається з: поз.1 коридор, площею 7 кв.м., поз.2 коридор, площею 3,4 кв.м., поз.3 житлова, площею 11,3 кв.м., поз.4 туалет, площею 1,1 кв.м., поз.5 ванна, площею 2,6 кв.м., поз.6 житлова, площею 10,1 кв.м., поз. 7 житлова, площею 17 кв.м., поз.8 кухня, площею 8,7 кв.м., поз.9 кладова, площею 1,3 кв.м., І лоджія, площею 2,3 кв.м., загальною площею 64,8 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м. Довідкою Житлово-будівельного кооперативу №210 підтверджується факт повної виплати [PERSON] вартості квартири 24 будинку 18 на ж/м Тополь-1 в м.Дніпропетровську 01.09.1988 року. 23.04.2015 року [PERSON] помер, про що Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 24.04.2015 року видано свідоцтво про смерть серії І-КИ №636409. Таким чином, квартира 24 корпусу 2 будинку 18 на ж/м Тополь-1 в м.Дніпропетровську є обєктом спільної сумісної власності подружжя, де частки кожного з подружжя є рівними. За таких обставин, позивач має право на 1/2 частину вказаної квартири як дружина та на її 1/2 частину як на спадщину, яка відкрилась після смерті чоловіка. Згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна компанія «Тополь» №518 від 13.08.2015 року позивач проживала та була зареєстрована у спірній квартирі разом з померлим [PERSON] Довідкою ЖБК №210 від 12.10.2015 року підтверджується факт членства позивача у кооперативі. Відповідно до матеріалів спадкової справи №306/2015, відкритої 07.07.2015 року Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, копія якої надана на запит суду, з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулась лише позивач, за даними Спадкового реєстру, померлий заповіту не залишив, отже спадкування має здійснюватися за законом, відповідно до ст.1217 ЦК України. Постановою завідуючої Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 06.10.2015 року позивачці відмовлено у посвідченні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю документів, які посвідчують право власності померлого [PERSON] на вказану квартиру з посиланням відсутності реєстрації права власності на вказану квартиру за [PERSON] Відповідно до п.5-1 Пленуму ВСУ №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» слідує, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність", що діяв на час виникнення правовідносин, член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Статтею 384 ЦК України передбачено, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. Зважаючи на те, що [PERSON], який був членом ЖБК № 210 та повністю вніс свій пай за вказану квартиру, він правомірно набув право власності на це нерухоме майно, що відповідає вимогам ст. 15 Закону України "Про власність", який діяв на час виникнення даних правовідносин. Також, судом встановлено, що за життя 30.04.2014 року [PERSON] укладено договір банківського вкладу №SAMDNWFD0070112518300 «Стандарт на 12 місяців» з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", за умовами якого ним передано банку у тимчасове володіння та користування 9\~000,00 грн. Строк дії договору спливав 30.04.2015 року, в той час як вкладник [PERSON] помер 23.04.2015 року і вказані грошові кошти є спадковим майном. Враховуючи, що судом встановлено відсутність заповіту [PERSON] та того, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після його смерті, позовні вимоги про визнання права власності на вищевказану квартиру в цілому та грошові вклади в розмірі 9\~000,00 грн. підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved