Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач 07.06.2016 року звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Лізингова компанія „ВАШ АВТО та просить суд визнати недійсним договір № 004430 фінансового лізингу від 11.05.2016 року, стягнути з відповідача на його користь подвійний розмір завданих збитків в сумі 60600,00 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1207,20 грн. сплачений ним при подачі позову. В обґрунтування позову послався на те, що 11.05.2016 року він уклав з відповідачем договір № 004430 фінансового лізингу (далі Договір), предметом якого є надання послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу Daewoo Matis вартістю 6466,67 дол. США, що еквівалентно 164900,00 грн., згідно п. 8.2 Договору. З метою отримання транспортного засобу Daewoo Matis він у відповідності до п.1.7. та п.4.1. Договору перерахував відповідачу авансовий платіж у розмірі 30\~000 грн. Також ним було сплачено банківську комісію 300,00 грн. Однак договір є несправедливим, оскільки відповідно до п.1.4 договору відсутня будь-яка відповідальність лізингодавця в частині якості, комплектності, справності, що суперечить чинному законодавству, в договорі передбачені умови щодо не повернення коштів оплачених за договором, у разі відмови укласти чи виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця(виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням договору ,в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачу цієї речі належної якості, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків. Відповідач укладаючи договір не мав ліцензії для здійснення фінансових послуг. Також договір не посвідчений нотаріально. Крім того, вказав, що на час укладення спірного Договору він знаходився і на даний час знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка згоди не давала на укладення договору, що також є підставою для визнання договору недійсним. Вважає, що вчиненням недійсного правочину відповідач завдав йому збитків та моральної шкоди, які у відповідності до ст. 216 ЦК України підлягають відшкодуванню винною стороною. Зазначив, що у відповідності до ст.230 ЦК України з відповідача підлягає стягненню збитки у подвійному розмірі в сумі 60600,00 грн. та у відповідності ст.22 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» підлягає відшкодуванню моральна шкода визначена ним у 5000,00 грн. В обґрунтування вимог щодо моральної шкоди послався на те, що сума, яку він сплатив відповідачу є значною для нього і він хвилюється, що кошти можуть бути не повернуті йому, ці кошти могли бути витрачені на потреби сімї, але вони вирішили обмежити свої потреби аби придбати автомобіль. Все це призвело до зміни звичайного способу життя і завдає йому моральних страждань. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Згідно заяви позовні вимоги підтримують в повному обсязі, про заочного розгляду справи не заперечують (а.с.31). Разом із заявою надали для огляду оригінали наступних документів: договору № 004430 фінансового лізингу від 11.05.2016 року, Додатку №1, Додатку №2 до договору № 004430 фінансового лізингу від 11.05.2016 року, які після розгляду справи просили повернути позивачу. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце судового засідання (а.с.30), причини неявки суду не відомі. Справу розглянуто заочно у відповідності до статті 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 1 [PERSON] України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ч. 1ст. 6 [PERSON] України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1ст. 9 цього [PERSON] лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Статтею 16 цього [PERSON], якою передбачено лізингові платежі, визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. У судовому засіданні встановлено, що 11.05.2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» було укладено договір № 004430 фінансовогно лізингу, предметом якого відповідно до п. 1.1 Договору є транспортний засіб Daewoo Matis вартістю 6466,67 дол. США, що еквівалентно 164900,00 грн., згідно п. 8.2 Договору. За умовами п. 1.2 даного договору вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору вказується в Додатку №1 до даного договору. Викладене підтвердилося матеріалами справи (а.с.13-20) та наданими на огляд оригіналами документів: договір № 004430 фінансового лізингу від 11.05.2016 року, Додаток №1, Додаток №2 до договору № 004430 фінансового лізингу від 11.05.2016 року. Згідно п. 1.3 статті 1 Договору, лізингодавець зобов'язався придбати Предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на термін та на умовах, передбачених цим Договором. Статтею 11 даного договору передбачено умови переходу права власності на предмет лізингу (викуп предмета лізингу). Згідно пунктів 11.3 та 11.6 договору набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів, передбачених даним договором, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати лізингодавець у зв'язку з переходом права власності щодо предмета лізингу. Перехід права власності на предмет лізингу здійснюється на підставі та на умовах укладеного між лізингодавцем та лізингоодержувачем договору купівлі-продажу предмета лізингу. Згідно пункту 1.7 даного договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувача протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу. Судом встановлено, що 11.05.2016 року [PERSON] на виконання умов договору фінансового лізингу сплатив на рахунок відповідача авансовий платіж за спірним договором лізингу в розмірі 30000 грн., що підтверджується розрахунком авансового платежу на суму 30000 грн. та квитанцією від 11.05.2016 року про сплату 30000 грн. (а. с. 21). Дослідивши умови договору, суд зазначає, що зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили конкретного постачальника (продавця) транспортного засобу. ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п.4 ст.5 закріплює: «можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції». ТОВ „Лізингова компанія „ВАШ АВТО не набувало статусу фінансової установи, про це свідчить Державний реєстр фінансових установ доступ до якого є відкритим. Положення «Про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами» затверджене Нацкомфінпослуг 22.01.2004 № 21 встановлює можливості надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначене законами та нормативно-правовими актами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг право надавати послугу з фінансового лізингу. Пункт 2.1. Положення встановлює, що юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності: 1) внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно установчих документів; 2) кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу (укладання, супроводження та виконання відповідних договорів), які мають вищу освіту за фінансовим, економічним або юридичним напрямами, та не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 3) довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг ; 4) керівників (засновників), які не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 5) документа, що підтверджує право власності або користування приміщенням за місцезнаходженням юридичної особи. З Положення випливає, що юридична особа яка бажає надавати послуги з фінансового лізингу повинна стати на облік в Нацкомфінпослуг та отримати відповідну Довідку. У разі прийняття Нацкомфінпослуг рішення щодо видачі юридичній особі Довідки не пізніше п'яти робочих днів з дня прийняття такого рішення оформлюється Довідка та вноситься інформація про юридичну особу до Реєстру (п. 3.15 Положення). На офіційному сайті Нацкомфінпослуг судом було перевірено в Реєстрі осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, однак в даному Реєстрі немає ТОВ „Лізингова компанія „ВАШ АВТО, а це свідчить про відсутність у ТОВ „Лізингова компанія „ВАШ АВТО Довідки, яка надає право здійснювати послуги з фінансового лізингу. Cудом встановлено, що всупереч вимогам [PERSON] України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ТОВ „Лізингова компанія „ВАШ АВТО для здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу на умовах, передбачених укладеним Договором фінансового лізингу, також має отримати відповідну ліцензію у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Однак, ТОВ „Лізингова компанія „ВАШ АВТО такої ліцензії не отримувало, що підтверджено відсутністю останнього в Державному реєстрі фінансових установ, доступ до якого є відкритим. Щодо необхідності отримання ліцензії для здійснення такої фінансової послуги як фінансовий лізинг вже висловив свою правову позицію Верховний суд України від 16.12.2015р. Згідно ст. 19 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» - нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції Відповідно до ст. 19 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечесною підприємницькою практикою є практика яка вводить в оману споживачів щодо наявності ліцензії. Статтею 627 ЦК України передбачено свободу договору, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача. Відповідно до ч. 2,3 ст.6 ЦК України сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачено актами цивільного законодавства, свої відносини, які не передбачені цими актами. Разом з цим сторони не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це. Відповідно до частин першої, другої статті 215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, [PERSON] України "Про фінансовий лізинг". Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 [PERSON] України "Про захист прав споживачів "містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 [PERSON]). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього [PERSON] - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 [PERSON] України "Про захист прав споживачів "можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 [PERSON] "Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 [PERSON]). Зазначений висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 18 [PERSON] України "Про захист прав споживачів" викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2766цс15, який відповідно до вимог ст. 367-7ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 11.05.2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 3.4. статті 3 договору та ч. 1ст. 11 [PERSON] України "Про фінансовий лізинг"), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені ч. 2 ст. 10Закону України "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. У договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Також, стаття 12 договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 [PERSON] України "Про захист прав споживачів". Передбачені статтею 9 вказаного договору зобов'язання лізингоодержувача сплатити комісію за здійснення необхідних дій за передачу предмета лізингу, виходять за межі переліку передбачених законом платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зазначений висновок Верховного Суду України викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2766цс15, який відповідно до вимог ст. 367-7ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Встановлено, що договір фінансового лізингу від 11.05.2016 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що позов в частині визнання недійсним договір № 004430 фінансового лізингу від 11.05.2016 року підлягає задоволенню у звязку із несправедливими умовами та з відсутністю нотаріального посвідчення спірного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, сплачені позивачем на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 30 000 грн. підлягають стягненню з відповідача. Підстав для стягнення з відповідача суми комісії 300,00 грн., яку позивач сплатив банку при проведенні платежу на суму 30000,00 грн. суд не вбачає. Такі витрати несе особа за послуги банку і відшкодуванню за обставинами даної справи не підлягають. Доказів того, що відповідач завдав збитків позивачу, що договір був укладений під впливом обману суду не було представлено, тому підстав для стягнення збитків у подвійному розмірі немає. У цих вимогах слід відмовити. Не підлягають задоволенню і вимоги позову в частині стягнення моральної шкоди, так як [PERSON] України «Про захист прав споживачів» на який посилається позивач в обґрунтування своїх вимог не передбачено відшкодування моральної шкоди з підстав викладених у позові (у п. 5 ч.1 ст. 4 цього [PERSON] зазначено, що споживач під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб має право на відшкодування … моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, чого немає у випадку позивача). Між сторонами виникли договірні правовідносини, до яких не застосовуються і положення ст. 1167 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1102,40 грн. (551,00 грн. щодо задоволених вимог немайнового характеру та 551,00 грн. щодо задоволених вимог майнового характеру). Позивач [PERSON] України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, однак при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір: 551,20 грн. за квитанцією № 0.0.562868668.1 та 656,00 грн. за квитанцією № 0.0.562868182.1 (а.с.5,6). Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 1102 грн. 40 коп.

Outcome: partial