Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору від 16 червня 2010 року ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 500 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Відповідач [PERSON] не виконує свої договірні зобов'язання, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитним договором: кредит - в сумі 12016,50 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 111435,73 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань - в сумі 3537,99 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 6349,51 грн., всього - 133839,73 грн. На підставі викладеного, позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 133839,73 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2007,60 грн. Ухвалою суду від 23 серпня 2018 року (л/с 90) відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 15 листопада 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (л/с 115-117), яким вона заперечила проти позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що ПАТ КБ "ПриватБанк" неправомірно збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом, без її відому та згоди. Крім того, відповідач вважає, що позивач неправомірно застосував неустойку, оскільки вона не була ознайомлена з умовами кредитного договору, не приймала на себе зобов'язання щодо сплати пені та штрафу за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості. 09 січня 2019 року від позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на відзив (л/с 125-129), якою позивач підтвердив заявлені позовні вимоги. Так, позивач наполягає на тому, що відповідач [PERSON] повинна сплатити заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2010 року в загальній сумі 133839,73 грн. Про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом відповідач повідомлялась належним чином шляхом розміщення відповідної інформації на офіційному сайті ПАТ КБ "ПриватБанк" та направлення SMS повідомлень. Про нарахування неустойки відповідач повідомлялась належним чином, оскільки таке нарахування передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, укладеного між сторонами. 09 січня 2019 року в підготовчому засіданні відповідач [PERSON] заявила про застосування позовної давності. Ухвалою суду від 09 січня 2019 року (л/с 150) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" Мазурик О.А. підтримала позов, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2010 року в загальній сумі 133839,73 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2007,60 грн. Представник позивача вважає, що підстав для застосування позовної давності немає. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечила, оскільки вважає, що ПАТ КБ "ПриватБанк" неправомірно збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом, без її відому та згоди. Крім того, відповідач заявила про застосування позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Відповідно до умов кредитного договору від 16 червня 2010 року ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 500 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Укладення договору між сторонами здійснено за принципом укладення договору приєднання, що передбачено ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Кредитний договір, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON], складається із анкети-заяви позичальника від 16 червня 2010 року (л/с 54), Умов та правил надання банківських послуг (л/с 56-79), а також Тарифів банку по обслуговуванню кредитних карт "Кредитка. Універсальна. 55 днів пільгового періоду" (л/с 55). Відповідач [PERSON] своїм підписом на анкеті-заяві позичальника засвідчила свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач засвідчила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно відповідач прийняла на себе зобов'язання виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їхніми змінами на сайті ПАТ КБ "ПриватБанк". ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. З довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" (л/с 108) вбачається, що для позичальника [PERSON] встановлювався розмір кредитного ліміту: 16 червня 2010 року - в сумі 500 грн., 27 грудня 2010 року - в сумі 600 грн., 23 жовтня 2011 року - в сумі 530 грн., 19 жовтня 2012 року - в сумі 2000 грн., 22 лютого 2013 року - в сумі 15000 грн., 11 березня 2014 року - в сумі 13680 грн., 15 квітня 2014 року - в сумі 12610 грн., 21 травня 2014 року - в сумі 12020 грн. З довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" (л/с 107) вбачається, що 20 квітня 2010 року за кредитним договором [PERSON] отримала кредитну картку № [NUMBER], термін дії якої до останнього дня квітня місяця 2014 року. З виписок по картковому рахунку відповідача [PERSON] (л/с 110-113, 131-133, 168-170) вбачається, що остання отримувала кредитні кошти, користувалась ними та добровільно сплачувала заборгованість за кредитним договором. Відповідно до п.1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послуг - мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань клієнта, які щомісячно підлягають сплаті клієнтом протягом строку дії картки. Даний платіж розраховується як сума овердрафта та суми щомісячного платежу, який складається з нарахованих до сплати процентів та частини заборгованості по кредиту. В залежності від виду платіжної картки, розмір та порядок розрахунків щомісячного платежу вказаний у заяві та в пам'ятці клієнта, виражений у процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток. Відповідно до Тарифів банку - розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) становить 7 % від суми заборгованості. Відповідно до п.1.1.2.5, п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг - клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його користування, по перевитратам платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг - у випадку невиконання зобов'язань за договором клієнт зобов'язаний за вимогою банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), сплаті винагороди банку. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З розрахунку заборгованості за договором (л/с 52-53) вбачається, що починаючи з 29 листопада 2013 року відповідач [PERSON] не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитом в сумі 12016,50 грн. Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача [PERSON] про те, що при нарахуванні процентів за користування кредитом позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" безпідставно в односторонньому порядку змінив розмір процентної ставки. Так, з розрахунку заборгованості (л/с 52-53) вбачається, що при видачі кредиту сторони визначили розмір базової процентної ставки на рівні 30 % річних. Протягом часу кредитування банк нараховував відповідачеві проценти за користування кредитом за процентними ставками: з 16 червня 2010 року - 30 % річних, з 01 вересня 2014 року - 34,8 % річних, з 01 квітня 2015 року - 43,2 % річних. Крім того, за користування простроченим кредитом банк нараховував проценти за подвійною процентною ставкою. Отже, протягом строку дії кредитного договору позивач АТ КБ "ПриватБанк" змінював розмір процентної ставки за користування кредитом. Разом з тим, згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви позичальника від 16 червня 2010 року) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умов договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Суд критично оцінює доводи позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" про правомірність зміни ним розміру процентної ставки за кредитним договором, укладеним між сторонами, з посиланням на положення ст.1056-1 ЦК України в редакції, яка діє на час розгляду справи. Так, згідно ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ч.3 ст.1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно ч.4 ст.1056-1 ЦК України якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до п.1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг - банк має право здійснювати зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картковому рахунку відповідно п.1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] стверджує, що їй нічого не було відомо про зміни позивачем процентної ставки за користування кредитом. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" Мазурик О.А. пояснила, що про зміни процентної ставки відповідач [PERSON] повинна була дізнатись із загальнодоступної інформації, розміщеної на офіційному сайті банку, але такий спосіб повідомлення не підтверджує факту ознайомлення боржника із зазначеною інформацією. Також представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" Мазурик О.А. пояснила, що відповідача [PERSON] було повідомлено про зміни процентної ставки шляхом направлення SMS повідомлень (л/с 109, 145-146, 181-182), але суду не надано жодних доказів про те, що боржник отримала ці повідомлення та ознайомилась з ними. За таких обставин суд приходить до висновку, що односторонні зміни позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" процентної ставки за кредитним договором від 16 червня 2010 року, укладеним між сторонами, не ґрунтуються на нормах закону та погоджених сторонами умовах. Крім того, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року в цивільній справі № 444/9519/12. В судовому засіданні встановлено, що строк дії кредитного договору, укладеного 16 червня 2010 року між сторонами, закінчився 30 квітня 2014 року, відповідно до строку дії кредитної картки № [NUMBER], виданої відповідачеві [PERSON] (л/с 107). Для правильного вирішення даної цивільної справи суд здійснює власний розрахунок по нарахуванню процентів за користування кредитом, виходячи з наданої позивачем інформації, зазначеної у розрахунку заборгованості за договором (л/с 52-53): тіло кредиту - 12016,50 грн., розмір процентної ставки - 30 % річних, розрахунковий період - 153 календарних дня за період з 29 листопада 2013 року (початок виникнення простроченої заборгованості) по 30 квітня 2014 року (день закінчення строку кредитного договору), сума нарахованих процентів - 1511,12 грн. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" застосував до боржника неустойку: пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань - в сумі 3537,99 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 6349,51 грн. Проте, суд не погоджується з розміром процентної складової штрафу, яка підлягає перерахунку у зв'язку із зміною загальної суми заборгованості за кредитним договором. Так, суд вважає правомірним нарахування неустойки: пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань - в сумі 3537,99 грн. (як в розрахунку банку: 100 грн. щомісячно за період з 01 грудня 2013 року по 30 квітня 2017 року, з врахуванням погашень); штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн.; штраф (процентна складова) - в сумі 853,28 грн. (із розрахунку: 5 % від суми заборгованості (кредит 12016,50 грн. + проценти за користування кредитом 1511,12 грн. + пеня 3537,99 грн.). Відповідно до Тарифів банку - за несвоєчасне погашення заборгованості позичальник сплачує пеню, розмір якої становить: (базова процентна ставка по договору / 30) + 1 % від суми заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць. Комісія (пеня) нараховується один раз в місяць при наявності прострочки по кредиту або процентам більше ніж на 5 днів та сумі простроченої заборгованості понад 50 грн. Відповідно до п.1.1.5.20, п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - при порушені позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк", як кредитодавець, має право вимагати від відповідача [PERSON], як позичальника, який прострочив виконання зобов'язань, повернення суми заборгованості за кредитним договором від 16 червня 2010 року: кредит - в сумі 12016,50 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 1511,12 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань - в сумі 3537,99 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 853,28 грн., всього - 18418,89 грн. Разом з тим, згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В судовому засіданні встановлено, що умовами кредитного договору, укладеного 16 червня 2010 року між сторонами, повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом повинні здійснюватись позичальником частинами. Строк дії кредитного договору визначено сторонами як останній день квітня місяця 2014 року, відповідно до строку дії кредитної картки № [NUMBER], виданої відповідачеві [PERSON] (л/с 107). З розрахунку заборгованості за договором (л/с 52-53) вбачається, що прострочена заборгованість за кредитним договором утворилась у відповідача [PERSON] з 29 листопада 2013 року. В судовому засіданні встановлено, що останній добровільний платіж за кредитним договором відповідач здійснила 21 квітня 2014 року в сумі 1000 грн. З того часу погашення кредитної заборгованості відбулось двічі: 12 червня 2014 року - в сумі 59,38 грн., 01 жовтня 2014 року - в сумі 2,63 грн. Проте, вказані погашення були проведені банком самостійно, без згоди позичальника. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що їй нічого не відомо про зазначені банківські операції. З виписок по картковому рахунку відповідача (л/с 110-113, 131-133, 168-170) вбачається, що погашення кредитної заборгованості, які відбулись 12 червня 2014 року та 01 жовтня 2014 року, були проведені банком самостійно, шляхом автоматичного списання коштів з бонусного рахунку відповідача, що також підтверджує пояснення останньої про її необізнаність з приводу такого погашення боргу. За таких обставин суд вважає, що автоматичне списання банком кредитної заборгованості не являється дією, яка б свідчила про визнання відповідачем свого боргу, та не являється підставою для переривання перебігу позовної давності за кредитним договором. Про факт невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору позивачеві ПАТ КБ "ПриватБанк" було достовірно відомо. Таким чином, суд робить висновок, що позивач ПАТ КБ "ПриватБанк", звернувшись до суду з позовом лише 06 червня 2017 року, пропустив строк позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 червня 2010 року. При цьому, відповідач [PERSON] в ході розгляду справи заявила про застосування позовної давності, а позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" не заявляв клопотання про поновлення строку давності. В судовому засіданні не встановлено підстав для переривання перебігу позовної давності, відповідно до положень ст.264 ЦК України. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 червня 2010 року задоволенню не підлягає, у зв'язку із спливом позовної давності. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed