Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Вказуючи на те, що після смерті [PERSON], 16. 06. 2000 року, який позивачу був чоловіком відкрилася спадщина на належне померлому нерухоме майно на яке було 08. 04. 2002 року видано відповідачем Диканською державною нотаріальною конторою на ім'я позивача, [PERSON], [PERSON], [PERSON] О та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до даного свідоцтва все майно належне померлому розподілено між спадкоємцями у рівних частинах, тобто по 1/4 частині. Тому, позивач звернулася з даним позовом до суду та просить визнати дане свідоцтво про право на спадщину за заповітом недійсним у зв'язку з тим, що воно не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме нотаріус мав би видати дружині спадкодавця свідоцтво про спадщину за законом, яким визначити за нею право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, а іншу частину спадкового майна ділити між іншими спадкоємцями. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив їх задоволити виходячи з змісту позовної заяви, при цьому будь - яких доказів, які порушують права позивача, внаслідок допущення технічної помилки в назві Свідоцтва про спадщину, виданого 08.04.2002 року Диканською державною нотаріальною конторою не надав, пояснити суду яким чином це впливає на прийняття спадкового майна після померлого [PERSON] позивачем по справі [PERSON] не зміг. Представник відповідача Диканської державної нотаріальної контори в судове засідання не з"явився, а до суду подав письмове заперечення на позов в якому вказав, що позивач по справі вважає спадкове майно спільним майном подружжя, а тому нотаріус мав би видати дружині спадкодавця свідоцтво про право власності на 1/2частку в спільному майні подружжя, а іншу частину майна слід ділити між іншими спадкоємцями, так як відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час спільного проживання є їх спільною сумісною власністю. Дане твердження позивача є хибним так як на дане спадкове майно Диканською державною нотаріальною конторою 08 квітня 2002 року за реєстровим № 366 було видано свідоцтво про право на спадщину, яка складалася на земельної частки (пай) розміром 5,73 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Великорудківської сільської ради Диканського району, та автомобіля [NUMBER]. Свідоцтво про спадщину було видано на підставі закону, але в назві документа була допущена технічна помилка "за заповітом". Відповідно до чинного законодавства право на земельну частку пай не є об"єктом спільної сумісної власності, а тому неможливо виділити 1/2 частину дружині позивача. Якщо була необхідність у виділенні частки на автомобіль ВАЗ 21063 дружині спадкодавця то необхідно встановити порядок набуття спадкового майна. Крім того представник відповідача просив суд розглядати справу без його участі. Представник третіх осіб по справі, [PERSON] О та [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача та пояснила, що вона як цивільна дружина померлого [PERSON] та рідна мати вказаних вище третіх осіб по справ, і до часу смерті [PERSON] проживали в [INFO] як одна сім"я. Після смерті [PERSON], 16 червня 2000 року, відкрилася спадщина, яку відповідно до Свідоцтва про спадщину за заповітом отримали дружина за першим шлюбом позивач [PERSON], її дочка [PERSON] та діти від цивільного шлюбу [PERSON]І та [PERSON] , треті особи по справі. Спадкове майно у виді земельної ділянки, яка перебуває в оренді ТОВ "Обрій" с. В.Рудка Диканського району, та автомобіль, який вказаний в заповіті за згодою спадкоємців був зареєстрований спадкоємцем третьою особою [PERSON] в органах ДАІ та використовувався ним для власних потреб. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] та представника третьої особи [PERSON], пояснення представника третьої особи [PERSON] та дослідивши докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст. 10 ч. 3, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає цивільні справи на інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін тв інших осіб, які беруть участь у справі ( ст.11 ЦПК України). Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Як було встановлено в судовому засіданні і даний факт не заперечується представником позивача [PERSON]Ф та третьої особи [PERSON], що гр. [PERSON], яка мешкає в с. Велика Рудка Диканського району є цивільною дружиною нині покійного [PERSON] і з 1976 року до часу його смерті 16.06.2000 року, проживала з ним в цивільному шлюбі вела спільне господарство, має двох спільних дітей - третіх осіб по справі сина [PERSON] та дочку [PERSON] Спадкове майно на яке Диканською державною нотаріальною конторою 08 квітня 2002 року за реєстровим № 366 видано свідоцтво про право на спадщину, складається з права на земельну частку (пай) розміром 5,73 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Великорудківської сільської ради Диканського району, та автомобіль [NUMBER]. Свідоцтво про спадщину було видано на підставі закону, а в назві документа була допущена технічна помилка "за заповітом", що підтверджує в своєму письмовому запереченні представник відповідача по справі. Відповідно до чинного законодавства земельну частка пай не є об"єктом спільної сумісної власності, а тому неможливо виділити 1/2 частину вказаної земельної ділянки позивачу [PERSON] Автомобіль ВАЗ 21063, який на час смерті належав спадкодавцю [PERSON] є неподільною річчю, а тому необхідно було встановити порядок набуття спадкового майна між спадкоємцями. В суді представником позивача не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, про те, що спадкове майно померлого [PERSON] є спільною сумісною власністю як покійного так і позивача по справі [PERSON], а тому вона має право на 1/2 частину належного йому майна на час його смерті. Відповідно до вимог ст. 1301 ЦК України Свідоцтво про спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також і інших випадках встановлених законом. Технічна помилка, яка була допущена державним нотаріусом Диканської державної нотаріальної контори при виготовлені свідоцтва про прийняття спадщини від 08.04.2002 року, де помилково було зазначено, що спадщина приймається не за законом, а за заповітом ніяким чином не вплинула на права спадкоємців, які отримали спадщину після померлого [PERSON] та мають право використовувати її за призначенням з моменту її державної реєстрації, а тому за вказаних вище обставин свідоцтво на спадщину не може бути визнане недійсним. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed