Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 27.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Е/V 3504, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.12.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № Е/V 3504 04.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: торгове приміщення №174 торгової будівлі №3, загальною площею15,2 кв.м., по [ADDRESS]. Однак, на вищевказане приміщення постановами про відкриття виконавчого провадження ВП № 20642238 від 05.08.2010 року та ВП № 25836672 від 23.03.2011 року, винесеними державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції - Біляк О.М. та постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 30524005 від 27.12.2011 року, винесеною державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції - Краснопольським О.М. було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON], в тому числі і на майно забезпечене іпотекою. Таким чином, оскільки, накладення арешту на нежилу нерухомість, що належить відповідачу та перебуває в іпотеці ПАТ КБ «ПриватБанк» порушує права банку на задоволення вимог за рахунок предмету застави, позивач просить звільнити заставне майно з-під арешту. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності та підтримання позову. Представник ВДВС Самбірського МРУЮ - Демко І.М. надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник ВДВС Дрогобицького МРУЮ, [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з»явились, не повідомивши причин, хоча належним чином повідомлялись про слухання справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що 27.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Е/V 3504, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 10 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.12.2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № Е/V 3504 04.06.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого відповідач надав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: торгове приміщення №174 торгової будівлі №3, загальною площею15,2 кв.м., по [ADDRESS]. Крім того, встановлено, що постановами про відкриття виконавчого провадження ВП № 20642238 від 05.08.2010 року та ВП № 25836672 від 23.03.2011 року, винесеними державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції - Біляк О.М. та постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 30524005 від 27.12.2011 року, винесеною державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції - Краснопольським О.М. було накладено арешт на все нерухоме майно, що належить [PERSON], в тому числі і на торгове приміщення №174 торгової будівлі №3, загальною площею15,2 кв.м., по [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Аналогічна норма міститься в ч. 6 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", згідно якої у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно незареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Крім того, ч. 1 ст. 54 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Право заставодержателя на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту передбачено ч. 4 ст. 54 вказаного вище закону. Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно ч. 1, 2 до ст. 14 цього Закону, якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Враховуючи зазначене, суд приходить до переконання, що накладення арешту на торгове приміщення №174 торгової будівлі №3, загальною площею15,2 кв.м., по [ADDRESS], що належить відповідачу та перебуває в іпотеці ПАТ КБ «ПриватБанк» порушує права банку на задоволення вимог позивача за рахунок предмету застави, а тому вимоги позивача є підставними та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 79, 80, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. судових витрат.

Outcome: approved