Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.06.2021 року звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини, яким просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму щомісячно безстроково, починаючи з дня подання позовної заяви. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 18.11.2000 року, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2019 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] , яка є непрацездатною, мешкає з нею та перебуває на повному її утриманні. Зазначила, що донька хоч і досягла повноліття, однак через ста свого здоров`я та інвалідності, являється непрацездатною особою. Домовленості щодо добровільної матеріальної участі в утриманні спільної дитини між нею та відповідачем не досягнуто, тому позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на ст.ст. 180, 182, 184 СК України, просила заявлені позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач в судовому засідання заперечував проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 18.11.2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2019 року шлюб між сторонами було розірвано ( а.с. 16). Крім того, вищевказаним рішенням суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2018 р. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Таким чином, аналіз змісту ст. 198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати сина (дочку) необхідно наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку). Сімейний Кодекс України не містить поняття "повнолітня непрацездатна дитина". Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Положення ч. 3 ст. 75 СК України відносять до категорії "непрацездатні" осіб з інвалідністю I, II та III групи. Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014). За приписами ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності (ч. 3 ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні"). Матеріалами справи засвідчується, що [PERSON] , [INFO] є особою з інвалідністю ІІІ групи. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 798015 інвалідність встановлена строком до [INFO] (а.с. 27). [PERSON] постійно мешкає з матір`ю [PERSON] . Відомостей про те, що [PERSON] отримує будь-який дохід, зокрема пенсію по інвалідності, матеріали справи не містять. Зважаючи на те, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи, потребує лікування, суд вважає, що вона має необхідність у матеріальній допомозі. Відповідач [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача у справі відсутні. За положеннями ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх сина, дочку у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і сином, дочкою щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що відповідач який є батьком повнолітньої непрацездатної доньки [PERSON] [INFO] , є чоловіком працездатного віку, а тому суд вважає доцільним стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до [INFO]. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial