Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з вищевказаним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, та просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2090 від 20.06.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. щодо стягнення з неї на користь ТОВ «МІЛОАН» заборгованості в розмірі 10306,80 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що у серпні 2020 року за місцем роботи її повідомили про надходження постанови приватного виконавця Клименка Р.В. від 15.07.2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка винесена в межах виконавчого провадження №62433254, відкритого на підставі виконавчого напису №2090 від 20.06.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Горай О.С. На виконання постанови приватного виконавця здійснюється утримання грошових коштів в розмірі 20% її заробітку. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено за відсутності правових підстав, оскільки ні нотаріально посвідчених іпотечних договорів, ні кредитних договорів з відповідачем вона не укладала. Жодних листів з вимогою про погашення заборгованості на користь ТОВ «МІЛОАН», а також документів про щомісячне нарахування строкової заборгованості вона не отримувала. Також нотаріус не переконався у безспірності розміру заборгованості, яка підлягала стягненню. Таким чином нотаріусу не було надано належних документів для вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.08.2020 року задоволена заява позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні на підставі виконавчого напису №2290, вчиненого 20.06.2020 року, який оскаржується. На підставі ухвали від 31.08.2020 року відкрито провадження у данній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів у приватного нотаріуса Горай О.С. 25.01.2021 року судом винесено ухвалу про застосування до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. заходу процесуального примусу у виді штрафу за невиконання ухвали від 31.08.2020 року в частині витребування доказів. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно. Неодноразово надходили заяви від представника відповідача з проханням розглядати справу за їх відсутності на підставі наявних матеріалів справи. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також представником відповідача подано відзив на позов, в якому зазначають, що 12.01.2020 між сторонами було укладено електронний договір про надання кредиту №1507012 на підставі якого Товариством було надано кредит шляхом безготівкового переказу коштів на емітовану банківську карту позичальника у розмірі 3600 грн з кінцевим строком повернення кредитної заборгованості до 11.02.2020 року. Укладаючи кредитний договір сторони вчилини дії визначені ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Зокрема, відповідач після погодження надісланої позивачем анкети-заяви на отримання кредиту розмістив в особистому кабінеті позивача оферту та направив на його мобільний телефонний номер зазначений в анкеті-заяві смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, а позивач використав його в якості електронного підпису для підписання акцепту, ввівши такий ідентифікатор в особистому кабінеті в ІТС відповідача в спеціальне поле відповіді про прийняття пропозиції укласти електрооний договір (акцепту) у формі електронного повідомлення та натиснув «підписати», внаслідок чого кредитний договір було укладено. Після чого, укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті позивача та йому були перераховані кошти на її картку. Зобов`язання за кредитним договором позичальником виконані не були тому на адресу позивача, зазначену в анкеті-заяві товариством було направлено претензію від 11.03.2020 року з вимогою оплатити кредитну заборгованість у строк протягом 7 календарних днів. Після чого 19.06.2020 року відповідач подав приватному нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису з пакетом документів згідно Переліку №1172. а саме надавши оригінал кредитного договору, виписку з особового бухгалтерського рахунку позичальника, що містить розрахунок заборгованості, ідентичний тому, що був викладений у претензії та докази відправлення претензії позивачу. Станом на дату подання заяви заборгованість позивача становила 10306,80 грн. На підставі вказаних документів нотаріус 20.06.2020 року вчинив виконавчий напис. Позивач не спростовує розмір заборгованості та не зазначає в позові яку частину заборгованості оспорює та з яких підстав. Вважають, що відсутні підстави для задоволення позову, а тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] та скасувати заходи забезпечення позову вжиті судом згідно з ухвалою суду від 31.08.2020 року. Треті особи в судове засідання не з?явились, про дату та час розгляду справи повідомлені судом своєчасно і належним чином. Про причини неявки не повідомили, своїх пояснень щодо позову та відзиву до суду не направили. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Також приватний нотаріус Горай О.С. вимоги ухвали суду від 31 серпня 2020 року в частині витребування доказів не виконав, документи, на підставі яких було вчинено оскаржуваний виконавчий напис до суду не надано. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного. 12 січня 2020 року [PERSON] на сайті: miloan.ua заповнила анкету-заяву на отримання кредиту в сумі 3600 грн строком на 30 днів (а.с.74). Після перевірки анкети-заяви між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 1507012, відповідно до якого товариство надало позичальнику кредит в сумі 3600 грн строком на 30 днів, терміном повернення кредиту 11.02.2020, шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua (а.с.76-80). Графік розрахунків є додатком до даного договору, відповідно до якого загальна сума до сплати за кредитом складає 3610,80 грн (а.с.81). Відповідач зазначає у відзиві, що позивач після заповнення анкети-заяви на отримання кредиту отримала sms-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, використав його в якості електронного підпису для підписання акцепту. Відповідно до п.12 ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"\~одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Платіжним дорученням №13724413 від 12.01.2020 року підтверджується перерахування коштів на рахунок позивача (а.с.82). Позивачем не спростовується факт отримання кредиту. Із відомості про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору позивача видно, що остання не виконувала належним чином умови договору, своєчасно кредитні кошти не повернула. 07 серпня та 07 вересня 2020 року здійснено сплату процентів по кредиту в розмірах 1006,99 грн. та 1900,63 грн. відповідно (а.с.116-118). В претензії від 11.03.2020 року ТОВ «МІЛОАН» повідомив [PERSON] про наявність заборгованості за кредитним договором в розмірі 10306,80 грн та попереджено, що в разі неповернення коштів протягом 7 днів будуть змушені звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Із копії трекінгу з відстеження поштового відправлення видно, що лист на адресу [PERSON] №0317009174820 було відправлено 10.06.2020 року, однак не було вручено адресату та повернуто за зворотною адресою (а.с.119-124). 19 червня 2020 року ТОВ «МІЛОАН» звернувся до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. із заявою на вчинення виконавчого напису. До заяви було додано: кредитний договір від 12.01.2020, копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок суми заборгованості та копія довіреності представника заявника (а.с.125-126). Із виписки з особового рахунка [PERSON] видно, що заборгованість за кредитним договором №1507012 від 12.01.2020 року станом на 11.03.2020 року складає 10306,80 грн (а.с.127). Також з матеріалів справи видно, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 20.06.2020 року вчинено виконавчий напис за №2290 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на користь стягувача ТОВ «МІЛОАН» в розмірі 10306,80 грн, який пред`явлено до примусового виконання та постановою приватного виконавця Клименка Р.В. від 15 липня 2020 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.11). Статями\~15,\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі\~ст.18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.\~\~\~\~\~\~\~\~ Частиною першою\~статті 39 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до ст.\~88\~Закону України\~«Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до\~п.п.\~1.1,\~3.1,\~3.2,\~3.3,\~3.4,\~3.5\~глави 16\~розділу ІІ\~ Порядку\~вчинення нотаріальних\~дій нотаріусами\~України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~22\~лютого 2012\~року за\~№ 296/5,\~для стягнення\~грошових сум\~або витребування\~від боржника\~майна нотаріуси\~вчиняють виконавчі\~написи на\~документах,\~що встановлюють\~заборгованість,\~або на\~правочинах,\~що передбачають\~звернення стягнення\~на майно\~на підставі\~виконавчих написів.\~Нотаріус вчиняє\~виконавчі написи,\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем\~та за\~умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років,\~а \~у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України "Про нотаріат"\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з правового аналізу вказаних норм можна стверджувати, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на вказане та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року\~у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Із досліджених матеріалів справи, встановлено, що кредитний договір №1507012 від 12.01.2020, який укладений між сторонами, не був нотаріально посвідчений. Крім того, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо, однак жоден із перелічених документів приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було надано, що видно із копії заяви на вчинення виконавчого напису, доданої відповідачем до відзиву на позовну заяву. Надана відповідачем\~виписка з\~особового рахунка\~боржника [PERSON] \~за період\~з 11\~лютого 2000\~року по\~11\~березня \~2020\~року фактично\~не містить\~даних про\~операції за\~вказаний період.\~А тому\~така виписка\~з рахунку\~ не може вважатися обов`язковим документом, дослідивши який нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості в безспірному порядку. Окрім того, виписка про заборгованість надана станом на 11.03.2020, однак із заявою про вчинення виконавчого напису ТОВ «МІЛОАН» звернулось більше ніж через 3 місяці, а саме 19.06.2020. Відповідно до пункту 2.3\~глави 16\~розділу II\~Порядку №\~296/5\~передбачено,\~що вчинення\~виконавчого напису\~в разі\~порушення основного\~зобов`язання\~та (або)\~умов іпотечного\~договору,\~здійснюється нотаріусом\~після спливу\~30\~днів з\~моменту надісланих\~іпотекодержателем повідомлень\~-\~письмової вимоги\~про усунення\~порушень іпотекодавцю\~та боржнику,\~якщо він\~є відмінним\~від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Із поданих сторонами документів, встановлено, що претензія письмова вимога про необхідність виконання зобов`язань від 11 березня 2020 року була направлена боржнику 10 червня 2020 року, оскаржуваний виконавчий напис було вчинено 20.06.2020. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: виконавчий напис вчинено на стягнення заборгованості за нотаріально посвідченим договором після спливу 30 днів з моменту повідомлення боржника про усунення порушень та було встановлено, що заборгованість є безспірною. Відповідно до вимог\~ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вимоги ухвали суду від 31 серпня 2020 року в частині витребування доказів не виконав, що позбавило суд можливості перевірити, на підставі яких саме документів було вчинено ним виконавчий напис №2290 від 20.06.2020. Отже твердження позивача про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства, а тому не підлягає виконанню, слід вважати доведеним через відсутність спростування цього твердження відповідачем або наданими останнім чи третіми особами документами, а також оскільки судом встановлено недотриманням приватним нотаріусом умов вчинення оскаржуваного виконавчого напису. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи, відповідно до \~ст. 89 ЦПК України,\~належність,\~допустимість і\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~у їх\~сукупності,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~про визнання\~виконавчого напису\~таким,\~що не\~підлягає виконанню\~знайшли своє\~підтвердження,\~ є\~обгрунтовантими, Відповідно до ч.7\~ст.158 ЦПК України\~у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою суду від 27 серпня 2020 року, шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. Оскільки суд вирішив про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати по оплаті судового збору за подання позову у розмірі 840,80 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн., а всього 1261,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved