Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами був укладений строковий договір банківського вкладу. Позивач мав намір отримати від відповідача належні йому грошові кошти, однак на свої звернення отримав відмову. Відповідач мотивує таку відмову складним майновим станом. Через ці обставини позивач звернувся до суду, та просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача суму банківського вкладу з нарахованими відсотками згідно умов Договору про стороковий банківських вклад №?2630/62/185536 від 27.05.2014 р. Позивач не з'явився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача повторно не з'явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення, але частково. Як встановлено в судовому засіданні, 27.05.2014 року в місті Рівне між ПАТ «МІСЬКИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК» - названий в подальшому як «Відповідач», в особі [PERSON] і [PERSON] - названий в подальшому як «Позивач», укладено Договір №?2630/62/185536 про банківський строковий вклад в національній валюті строком на 10 календарних днів (далі по тексту - Договір). Предметом Договору є розміщення у Відповідача банківського вкладу в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, строком на 10 днів. 27.05.2014 року позивач повністю виконав свої зобов'язання за Договором, та вніс готівкою грошові кошти на депозитний рахунок [NUMBER], що підтверджується меморіальним ордером № 929 від 27.05.2014 року. Відповідно до п.1.2. вищевказаного договору, термін дії договору складає 10 (десять) днів, тобто до 05.06.2014 року. На протязі червня місяця 2014 року позивач намагався отримати кошти від Відповідача, про що повідомляв заявами про повернення і видачу банківського вкладу (в додатку до позову), однак кошти не отримав, що спонукало його звернутися до суду. Станом на час розгляду справи термін дії договору закінчився. Суд вважає, що вимоги заявлені позивачем підлягають до задоволення. За правилами, передбаченими ст. ст. 1058, 1060, 1061, 1066, 1070 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Договір банківського вкладу може бути укладений на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого строку (строковий вклад). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, є недопустимою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, своїми діями Відповідач порушив також вимоги ст. 629 Цивільного Кодексу України, пункт 3.3 Постанови НБУ від 03.12.2003 року № 516 "Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за № 1256/8577). Враховуючи, що умови договору Банк не виконує, вимоги позивача про повернення банківського вкладу є такими, що підлягають до задоволення. Сума нарахованих відсотків складає: 100 000 х (16/360х10) = 438,36 гривень. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 р. № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" зазначено, судам слід мати на увазі, що до відносин, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що на вказані правовідносини розповсюджується дія Закону України "Про захист прав споживачів". Відповідно до п. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі звільняються від сплати державного мита за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, судовий збір підлягає до стягнення з відповідача.

Outcome: approved