Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом Товариства з обмеженою відповідальністю "Овочева Скарбниця" №78/16-о від 15 грудня 2016 року був прийнятий на посаду готувача харчової сировини. Відповідно до ст.15 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ він призваний на строкову військову службу. Наказом №25/17-о від 15 травня 2017 року в трудовій книжці зроблений запис про звільнення з роботи, у зв`язку з призовом на строкову військову службу, згідно з п.3 ст.36 КЗпП України. Однак, відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП за ним повинно було бути збережене місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві незалежно від підпорядкування та форми власності на час призову. Проходячи військову службу він був позбавлений можливості вільного пересування, що унеможливлювало своєчасне звернення до суду. Оскільки його звільнення суперечить вимогам ч.2 ст.39 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу», яка передбачає збереження за ним місця роботи та середнього заробітку просив поновити його на посаді готувача харчової сировини ТОВ "Овочева скарбниця" з 16 травня 2017 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток у розмірі 58\~400,00 грн. з врахуванням податків та зборів за час вимушеного прогулу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, викладене підтвердила. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, вважала, що станом на 15 травня 2017 року спір щодо звільнення позивача з роботи був відсутній, оскільки він самостійно заявив про необхідність припинення трудових відносин, у зв`язку з його призовом на строкову військову службу, тому 15 травня 2017 року отримав копію наказу про звільнення, трудову книжку та розрахунок при звільнення в сумі 1183,91 грн. Крім цього, позивач пропустив строк звернення до суду, визначений ст.233 КЗпП. Так копію наказу про звільнення і трудову книжку він отримав в день звільнення, а позов про поновлення на роботі подав лише 11 вересня 2018 року. Відповідно до повістки Бородянського районного військового комісаріату позивач повинен був з`явитися для відправлення на збірний пункт 22 травня 2017 року, тобто через тиждень після отримання наказу про звільнення. Крім цього, сам по собі факт перебування позивача у складі Збройних Сил України не може бути підставою для поновлення йому строку звернення до суду, оскільки не доведено, що перебуваючи у складі Збройних Сил він не мав можливості звернутися до суду. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що з 15 грудня 2016 року позивач працював на посаді готувача харчової сировини в ТОВ "Овочева скарбниця", а 15 травня 2017 року звільнений з роботи, у зв`язку з призовом на строкову військову службу, що підтверджується копіями трудової книжки, наказу про звільнення з роботи №25/17-о від 15 травня 2017 року (а.с.13, 38). З копії наказу про звільнення з роботи №25/17-о від 15 травня 2017 року вбачається, що підставою для звільнення позивача була повістка військового комісара Бородянського РВК (а.с.38). Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України для виконання обов`язків, пов`язаних із взяттям на військовий облік, призовом або прийняттям на військову службу, а також особи, які направляються районними (міськими) військовими комісаріатами на медичний огляд (медичне обстеження в амбулаторних чи стаціонарних умовах), лікування, звільняються від роботи на час, необхідний для виконання зазначених обов`язків та перебування в лікувальному закладі охорони здоров`я, із збереженням за ними місця роботи, займаної посади і середньої заробітної плати. Відповідно до п.3 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57. Враховуючи, що звільнення позивача суперечить вказаним вимогам ст.39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ч.3 ст.119 КЗпП, то суд задовольняючи позов в цій частині, вважає за необхідне поновити позивача на посаді готувача харчової сировини ТОВ "Овочева скарбниця" з 16 травня 2017 року. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача, що звільнення відбулося на підставі заяви позивача, оскільки це спростовується копією наказу про звільнення, відповідно до якого підставою для звільнення була повістка військового комісара Бородянського РВК. Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності, вважав, що підстав для їх поновлення немає. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Враховуючи, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду у зв`язку з перебуванням у військовій частині з 23 травня 2017 року, перебував на казарменому положенні, то суд вважає за необхідне поновити йому строк звернення з позовом до суду. За останні два місяці перед звільненням заробітна палата позивача склала 2173,22 грн. за квітень та 1470,70 грн. за травень, що підтверджується довідкою форми ОК-7 (а.с.77). З наданого розрахунку середньоденної заробітної плати (а.с.81) вбачається, що позивач за вказаний період (квітень- травень) працював 27 робочих днів, тому середньоденна заробітна плата становить 134,96 грн. Підстав вважати. що вказаний розрахунок невірний немає, оскільки він не спростований відповідачем. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Оскільки в періоді з 16 травня 2017 року по 16 травня 2018 року 252 робочі дні, а не 365, як вказано в розрахунку позивача (а.с.81), то середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 34009,92 грн. (134,96х252). Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід бюджету необхідно\~стягнути судовий збір в сумі 3524 грн., виходячи із розміру судового збору встановленого за подання позовної заяви юридичною особою, що містить дві вимоги - майнового та немайнового характеру. Враховуючи викладене та

Outcome: partial