Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є сином відповідача, з якого стягувалися аліменти на утримання позивача до досягнення ним повноліття, після припинення виплати яких ,по досягненню позивачем повноліття, відповідач не надає позивачеві матеріальної допомоги у добровільному порядку. Шлюб між батьками був розірваний 07.06.2000 р. Позивач, який має інвалідність з дитинства, проживає у [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю [PERSON] та сестрою [PERSON] . Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 16.06.2016 року позивач має інвалідність Першої -Б групи з дитинства безстроково та потребує постійного стороннього нагляду та допомоги. У зв`язку із психіатричним захворюванням - помірна розумова відсталість без поведінкових розладів позивач з 2016 року перебуває на обліку у лікаря -психіатра. Також, позивач перебуває на обліку у лікаря-терепевта з діагнозом гіпотеріоз тяжкої форми та потребує у придбанні дорого вартісних препаратів. Позивач повністю знаходиться на утриманні своєї матері, оскільки, не може працювати та мати додаткові кошти , щоб достойно жити та лікуватися. Відповідач , який не надає допомоги, є працездатним, працює, має середній заробіток у розмірі 24350,17 грн., тому, має змогу надавати сину матеріальну допомогу. Покликаючись на норму ст. 198 СК України, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 21.11.2018 року відкрито провадження по справі за вказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву , в якому зазначив, що сторона відповідача вимоги за позовом не визнає, оскільки, наразі, як зазначає позивач, останній перебуває у шлюбі з [PERSON] , від якого має неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні батька. Крім того, [PERSON] у зв`язку з інвалідністю має право на отримання відповідної державної допомоги або пенсії. Виходячи з розмірів прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги з підстав, зазначених у позові, та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши вступні слова представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, дійшов такого висновку. Відповідно до свідоцтва про народження ( серія [NUMBER] ) [PERSON] , [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Таким чином, аналіз змісту ст. 198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати сина (дочку) необхідно наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку). СК України не містить поняття "повнолітня непрацездатна дитина". Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Положення ч. 3 ст. 75 СК України відносять до категорії "непрацездатні" осіб з інвалідністю I, II та III групи. Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014). За приписами ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності (ч. 3 ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні"). Матеріалами справи засвідчується, що [PERSON] має інвалідність з дитинства та згідно довідки до акту огляду МСЕК від 16.06.2016 року має інвалідність Першої -Б групи з дитинства безстроково і потребує постійного стороннього нагляду та допомоги. У зв`язку із психіатричним захворюванням - помірна розумова відсталість без поведінкових розладів позивач з 2016 року перебуває на обліку у лікаря -психіатра, що підтверджується довідкою зав. психоневрологічним відділенням КУОЗ « Бахмутська ЦРБ» від 27.12.2017 року. Також, позивач перебуває на обліку у лікаря-терепевта з діагнозом гіпотеріоз тяжкої форми та потребує у придбанні дорого вартісних лікарських препаратів, що підтверджується довідкою Соледарської амбулаторії . Зазначене підтверджується консультативними висновками консультативно-діагностичної поліклініки Національної дитячої спеціалізованої лікарні « Охматдит» № 2017 від 08.01.2013 року та № 589 від 30.01.2013 року. Позивач постійно мешкає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Соледарської міської ради від 26.12.2017 року . Відповідно до інформації УАСЗН Бахмутської райдержадміністрації Донецької області від 06.07.2019 року [PERSON] перебуває на обліку в зазначеному УАСЗН як одержувач державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства 1 групи підгрупи А відповідно до Закону України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають право на пенсію, та особам з інвалідністю" ( допомога призначена на період з 01.05.2018 року- довічно) та складає на лютий 2020 року 2457гривень. Відомостей про те, що позивач отримує будь-який інший дохід, зокрема пенсію по інвалідності, матеріали справи не містять . Зважаючи на те, що позивач має важке захворювання, потребує лікування, ураховуючи розмір щомісячного доходу [PERSON] , суд вважає, що він має необхідність у матеріальній допомозі. Саме по собі отримання позивачем соціальної допомоги у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, без урахування інших обставин, які свідчать про потребу в матеріальній допомозі, не вказує на те, що він не потребує матеріальної допомоги від батька (такий висновок суду корелюється з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, сформульованою у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц). Відповідач працює в ДП « Артемсіль» заступником головного механіка і його дохід з 01.11.2018 року по 30.06.2019 року складає 214756,88 грн., що підтверджується довідкою підприємства від 08.07.2019 року № 142. Відповідач має на утриманні неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] . Наведені вище обставини у сукупності, на думку суду, дозволяють зробити висновок, що відповідач має матеріальну можливість утримувати сина [PERSON] . За положеннями ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх сина, дочку у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і сином, дочкою щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Ураховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема стан здоров`я позивача та відповідача , наявність у відповідача іншої неповнолітньої дитини на утриманні , а також матеріальне становище матері позивача, ( яка не працює та не отримує жодного іншого доходу, окрім допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 02 серпня 2000 року №1192 "Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею") , суд дійшов висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] має становити 1/6 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 02.11.2018 року і на увесь період непрацездатності позивача. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial