Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON], яка померла 22.01.2017 р., а саме на: земельну ділянку площею 3,92 га, рілля, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7422487900:08:010:0173, що розташована на території Рибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; земельну ділянку площею 0,18 га, сіножаті, для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 7422487900:08:015:0173, що розташована на території Рибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; земельну ділянку площею 0,12 га, пасовище, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7422487900:08:007:0173, що розташована на території Рибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; земельну частку (пай) площею 5,3 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству «Колос» Рибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0313396, виданого Корюківською районною державною адміністрацією 30 квітня 1997 року на імя [PERSON]. Позивач прийняв спадщину після смерті матері, проте нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну частку (пай) та земельні ділянки, оскільки оригінали документів на них було втрачено. Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до частини 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON], народився 27 грудня 1976 року в \~\~с. Василівка Каховського району Херсонської області, що підтверджується паспортом НК 125222, виданим Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 04.06.1996 р. 22 січня 2017 року померла мати позивача [PERSON] у віці 70 років, про що Виконавчим комітетом Рибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серії 1-ЕЛ № 290477. За життя покійна була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Колос» Рибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області та отримала земельні ділянки (колишня земельна частка (пай)), власність на які підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ЯБ № 256689, до якого увійшли земельні ділянки загальною площею 4,22 га, а саме: ●земельна ділянка площею 3,92 га, рілля, для ведення особистого селянського господарства, нормативна грошова оцінка на момент смерті 51\~272,62 грн; ●земельна ділянка площею 0,18 га, сіножаті, для ведення особистого селянського господарства, нормативна грошова оцінка на момент смерті 1\~245,89 грн; ●земельна ділянка площею 0,12 га, пасовища, для ведення особистого селянського господарства, нормативна грошова оцінка на момент смерті 803,93 грн. Також мати позивача за життя відповідно до норм ЦК УРСР успадкувала земельну частку (пай) розміром 5,3 умовних кадастрових гектари право на яку належало її покійній матері [PERSON], яка померла 06.08.2003 року, нормативна грошова оцінка на момент смерті становить 21\~072,00 грн. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. Відповідно до довідки Рибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області від 22.05.2017 № 169 [PERSON] до дня смерті була зареєстрована і постійно проживала за адресою [INFO] разом із сином [PERSON], [INFO] Відповідно до пункту 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач звернувся до Корюківської районної державної нотаріальної контори де надав докази прийняття ним спадщини після смерті матері, але за відсутності правовстановлюючих документів на право на земельну частку (пай) та земельні ділянки, які були втрачені, неможливо видати свідоцтво про право на спадщину, тому для вирішення даного спірного питання позивач змушений звернутися до суду. Для підтвердження дійсності отримання покійною матірю позивача [PERSON] та його бабою [PERSON] документів на земельні ділянки позивач звернувся з заявами до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де йому надали відповідну інформацію (984/147-17 та 1019/0-0.201-1001/147-17 від 21.08.2017) та надали копію архівного примірника державного акту на право власності на земельну ділянку. Як передбачено в Указі Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. за № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) \~порядку видачі нового сертифікату на імя спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду ([PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Відповідно до\~ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 року №439. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок" від 05.03.2009 року, передбачено вилучення державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого відбувся перехід права власності, із справ нотаріальної контори, проставляння відмітки про перехід права власності на неї, та долучення державного акту на право власності на землю до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна \~спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Відповідно до\~ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із\~ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Вся реєстрація прав власності відбувається за заявницьким принципом при безпосередньому звернені чи через представника (за довіреністю) до реєструючого органу, що діє відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто отримати за запитом нотаріуса дублікат державного акту суперечить чинним нормам законодавства України, що стосуються реєстрації прав на нерухоме майно, а відповідно до листа Мінюсту «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» У \~разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, \~застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок \~того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням "застарілих" норм з одного й того ж питання. З викладеного видно, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна покійної і має право успадкувати земельні ділянки та земельний пай, так як відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~ст. 1225 цього Кодексу, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно\~\~статті 16 Цивільного кодексу України\~\~ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для \~оформлення права на це майно. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину \~не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред?явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню, так як за життя спадкодавець набув право на земельну частку (пай), позивач прийняв спадщину після смерті батька, проте, позбавлений можливості оформити спадщину через втрату правовстановлюючих документів на право на земельну частку (пай). Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 гривень. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved