Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, зазначивши, що вона є дочкою та єдиним спадкоємцем за заповітом [PERSON], який помер 15.01.2000 року. Вона прийняла спадщину після смерті батька та нотаріально оформила частину спадкового майна. За життя її батько перебував в членах КСП імені Дубового, правонаступником якого є СТОВ "Тясмин", та на період розпаювання земель, що розпочався в 1995 році, значився членом цього колгоспу. Проте під час розпаювання земель колективної власності зазначеного КСП він не був включений до списку осіб, який додавався до державного акту на право колективної власності на землю серії ЧР № 18-10, виданого КСП імені Дубового по Новоселицькій сільській раді, та додаткових списків осіб, які включені в матеріали паювання земель, переданих у колективну власність вказаного колгоспу. Так само відсутні відомості про видачу правовстановлюючих документів про право власності на земельну частку (пай) на імя [PERSON] на території Новоселицької сільської ради Чигиринського району. Разом з тим свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) було видано на імя [PERSON] вже після його смерті 26 серпня 2003 року. На її неодноразові усні та письмові звернення до відповідачів з приводу виділення земельної частки (паю) їй було відмовлено. Вважає, що оскільки на час розпаювання земель КСП с. Новоселиця Чигиринського району її батько був живий, то він мав бути включений до списку осіб, що додавався до державного акту на право колективної власності на землю, і на його імя повинен був бути виданий сертифікат на право на земельну частку (пай). А тому просить суд зобовязати СТОВ «Тясмин» та Новоселицьку сільську раду Чигиринського району виділити земельну частку (пай), право на отримання якої належало її померлому 15.01.2000 року батькові [PERSON] В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та прохала їх задовольнити, пояснивши суду, що батько весь вік пропрацював у колгоспі і на час розпаювання земель був членом колгоспу імені Дубового, але йому не виділили земельного паю, хоча він мав на нього право. Представник відповідача - Новоселицької сільської ради - [PERSON] позов визнав та пояснив суду, що на період розпаювання земель була скликана відповідна комісія, до складу якої входили представники колгоспу та сільської ради, яка займалася цим питанням. Сільська рада не могла знати, чи був батько позивачки членом колгоспу, чи ні, оскільки він міг пропрацювати в колгоспі 30 років, а потім рішенням загальних зборів бути виключеним з членів колгоспу. Крім того вважає, що він повинен був сам потурбуватися про себе. Представник відповідача - СТОВ "Тясмин" - в судове засідання не з`явився, надавши суду пояснення, з якого випливає, що вони позов не визнають, оскільки колгосп імені Дубового, правонаступником якого є СТОВ "Тясмин", ніякого відношення до розпаювання земель в 1995 році не мав і участі в цьому не приймав. Представник відповідача - Чигиринської РДА - також в судове засідання не з`явився, надавши суду в черговий раз клопотання про відкладення розгляду справи. Вислухавши позивачку та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи (свідоцтво про смерть № 124087), 15.01.2000 року помер [PERSON] (а. с. 7). На час його смерті діяли норми ЦК Української РСР (1963 року), які підлягають застосуванню в даних правовідносинах. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на території Новоселицької сільської ради Чигиринського району. Згідно до заповіту від 21.04.1993 року, посвідченого виконавчим комітетом Новоселицької сільської ради Чигиринського району Черкаської області, який на день смерті заповідача не змінено і не скасовано, про що свідчить відповідна відмітка на ньому, [PERSON] заповів позивачці належний йому житловий будинок з господарськими спорудами, а також все те, що буде належати йому на день смерті за законом (а. с. 10). Як встановлено судом та вбачається з даних Чигиринської державної нотаріальної контори № 07/01-16 від 18.01.2017 року, після смерті 15.01.2000 року [PERSON] із заявою про прийняття спадщини зверталася [PERSON], якій було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини не зверталися (а. с. 34). З урахуванням цього, суд приходить до висновку, що позивачка є єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті [PERSON], і за заповітом має право на все майно, що належало йому за законом на день смерті. Як вбачається з довідки СТОВ "Тясмин" № 98 від 12.12.2016 року, [PERSON] на період розпаювання земель в 1995 році був членом колгоспу імені Дубового. Вказаний факт підтверджується і даними протоколу засідання правління колгоспу «20-річчя Жовтня» с.Чмирівка № 15 від 9 квітня 1946 року про прийом [PERSON] до колгоспу (а.с.72), що суд розцінює як його прийом до членів колгоспу, при цьому, судячи з відомостей, наданих суду Державним архівом Черкаської області від 23.02.2017 року (а.с.69), колгосп «20-річчя Жовтня» с.Чмирівка був об`єднаний у 1950 році з колгоспом імені Шевченка, а з 1963 року з колгоспом імені Дубового с.Новоселиця. У відповідності з п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року\~№ 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського\~\~акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного\~\~ підприємства,\~\~ кооперативу,\~\~товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, таке право виникає у члена КСП з моменту одержання цим підприємством (товариством, кооперативом) державного акта на право колективної власності на землю. Таким чином, право на одержання земельної частки (паю) у членів КСП виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є. А як встановлено судом державний акт на право колективної власності на землю серії ЧР № 18-10 виданий КСП імені Дубового по Новоселицькій сільській раді Чигиринського району 17.11.1995 року (а.с.42-44). Згідно до даних відділу Держгеокадастру у Чигиринському районі № С-891/0-1002/19-16 від 18.10.2016 року та повідомлення Новоселицької сільської ради Чигиринського району № 242/02-28 від 26.10.2016 року, [PERSON] не було включено до списку осіб, який додавався до державного акту на право колективної власності на землю, а також не було включено до додаткового списку осіб, які включені в Матеріали паювання земель, переданих у колективну власність КСП імені Дубового, запис щодо виготовлення та отримання сертифіката на право на земельну частку (пай) на імя [PERSON] в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), які видаються громадянам з колективної та інших форм власності по Новоселицькій сільській раді Чигиринського району відсутній, згідно матеріалів технічної документації із землеустрою по складанню документів, що посвідчують право на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв) на території Новоселицької сільської ради Чигиринського району, виготовленої в 2005 році ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», записи щодо виготовлення [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку відсутні (а.с.11-12). Однак, як вже зазначалося вище, судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] був членом КСП імені Дубового. Виходячи з цього, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що [PERSON] мав право на одержання земельної частки (паю), яке виникло у нього з 17.11.1995 року, тобто з моменту передачі КСП імені Дубового державного акту про право колективної власності на землю, членом якого він являвся, оскільки земельна ділянка передавалась у колективну власність юридичній особі, а її члени почали спільно володіти нею після одержання державного акта про право колективної власності. Разом з цим, якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. А відповідно до п. 6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. На пред'явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст. 71 ЦК УРСР (діючого на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності. В судовому засіданні позивачка пояснила, що її батько спочатку не знав про розпаювання земель, оскільки не жив в с.Чмирівка, а коли в 1999 році дізнався про це, то звернувся до сільської ради, де йому запропонували приїхати через деякий час, але він помер. Вона ж дізналася, з її слів, про те, що батькові не виділили земельного паю, під час оформлення спадщини, але до суду не зверталася, оскільки не знала, що їй робити. З врахуванням цього право звернення до суду виникло у позивачки після 15 січня 2000 року, тобто після смерті [PERSON], коли вона дізналася чи повинна була дізнатися про порушення земельних прав спадкодавця, і з цього часу починається перебіг строку позовної давності. Крім того, якщо навіть брати до уваги, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом було видане позивачці 16.12.2000 року (а.с.9) і до того часу, судячи з показів останньої, їй вже було відомо про відсутність у спадкодавця спадкового майна у вигляді земельної частки (паю), то трирічний строк позовної давності за наявних обставин минув знову ж таки ще до 16.12.2003 року. Таким чином, позивачка на протязі трьох років не звернулась за захистом порушеного права до суду, пропустивши строк позовної давності, до того ж незнання нею законів не може бути визнано поважною причиною пропуску нею цього строку. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР, закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові, оскільки згідно до вимог ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. А тому, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, не вбачає підстав для задоволення даного позову у зв`язку з пропуском позивачкою строку звернення до суду з вказаним позовом. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed