Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

16 травня 2019 року Комунальне підприємство "Павлоградтеплоенерго" звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за спожиту теплову енергію у сумі 35968 грн 75 коп. та витрати на судовий збір. В обґрунтування заявленого позову, позивач посилався на те, що Комунальне підприємство "Павлоградтеплоенерго" надає послуги теплопостачання відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, що надаються до житлового приміщення, яке розташоване: [ADDRESS] . Однак відповідачі оплату за спожиту теплову енергію фактично Комунальному підприємству "Павлоградтеплоенерго" не проводили. В результаті за період з 01 січня 2002 року по 01 травня 2019 року утворилась заборгованість перед Комунальним підприємством "Павлоградтеплоенерго" у сумі 35968 грн 75 коп. Відповідач, [PERSON] , надіслала відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити в позові, посилаючись на те, що позивач не мав здійснювати ніяких дій по наданню відповідачу послуг, які вона не замовляла, пропозицій по укладенню відповідного правочину вона від позивача не отримувала, і згоди на отримування цих послуг позивачу вона не надавала, таким чином законодавство України прямо зобов`язує позивача надавати послуги виключно на договірних засадах, тому самовільне надання послуг без додержання письмової формі правочину і без доказів згоди на цей правочин іншої сторони, не може трактуватися як презумпція її правомірності. Позивач не надав суду доказів того що відповідач дійсно отримувала цю послуги. Позивач не надав суду розрахунок боргу, виписка з особового рахунку не відповідає Постанові КМУ від 21 липня 2005 року № 630. Позивач вказує період з 01.01.2002 року по 01.05.19 року тобто більше ніж за 17 років. Однак відповідно до ст 257 ЦК України- загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач не пояснив чому він вказав три особи, з яких просить солідарно стягнути заборгованість. позивач не надав суду доказів проживання відповідачем в кв. [ADDRESS] . У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності, та у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи. Представник відповідача, [PERSON] , у судовому засіданні підтримав письмові заперечення, просив відмовити у задоволенні позову, зазначив що договір не укладався та відповідачу не пропонували укласти договір, позивачем не було надано щомісячних розрахунків, за якими формувався рахунок щодо оплати надання послуг теплопостачання, позивач не надав суду докази своєї цивільної правоздатності як юридична особа. [PERSON] було подано клопотання про виключення неналежних відповідачів - [PERSON] та [PERSON] , на підставі ч.1 ст.51 ЦПК України. В судовому засіданні 06 лютого 2020 року вказане клопотання було залишено без задоволення, оскільки з огляду на приписи ст.51 ЦПК України залучити до участі у справі співвідповідача, замінити неналежного відповідача суд має право тільки за клопотанням позивача. [PERSON] 23 жовтня 2019 року була подана до суду заява про застосування строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування № 995 від 20 жовтня 2017 року. Договір зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 жовтня 2017 року. Згідно вищевказаного договору дарування до нового власника квартири не перейшли борги попереднього власника квартири, [PERSON] , якому квартира належала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Нижник Анжелікою Миколаївною за реєстровим № 994, державна реєстрація права власності здійснена 20 жовтня 2017 року. Згідно відомостей, наданих 02 липня 2019 року виконавчим комітетом Павлоградської міської ради, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 30.10.2017 року по теперішній час. Згідно відомостей, наданих 02 липня 2019 року виконавчим комітетом Павлоградської міської ради, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 30.05.2014 року по теперішній час. Згідно відомостей, наданих 02 липня 2019 року виконавчим комітетом Павлоградської міської ради, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , з 01 вересня 2015 року по теперішній час. Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] була власником 1/2 частини вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності № 19428 від 21.12.2000 року. Комунальне підприємство "Павлоградтеплоенерго" надавало послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] . Плата за послуги теплопостачання не проводилась своєчасно на розрахунковий рахунок підприємства щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне підприємство "Павлоградтеплоенерго" не перебуває в процесі припинення, керівником є [PERSON] , особа яка видала довіреність представнику КП "Павлоградтеплоенерго", який звернувся з позовом до суду. Як вбачається з особового рахунку № [NUMBER] , оформленого на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість за оплату послуг з теплопостачання у період з 01 січня 2002 року по 01 травня 2019 року перед Комунальним підприємством "Павлоградтеплоенерго" у сумі 35968 грн 75 коп. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Обов`язок оплатити надані послуги з теплопостачання встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно із зазначеними нормами закону споживач, власник нерухомого майна зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 643/5280/15-ц. Відповідно до пункту 11 постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2013 року № 970 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі" у разі надходження актів-претензій від споживачів за формою згідно з додатком 1 та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення перерахунок проводиться протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії. Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій згідно з додатком. Перерахунок за актом-претензією проводиться для усіх споживачів будинку, яким не були надані послуги. Невиконання певного виду робіт, пов`язаних з наданням послуг, у зв`язку із ненастанням строку їх виконання за планом або графіком, складеним виконавцем, не є підставою для проведення перерахунку за актом-претензією. Проте жодних актів-претензій ані відповідачами, ані мешканцями будинку, у якому проживають відповідачі, за спірний період складено не було, що свідчить про відсутність претензій у мешканців будинку, у якому проживають відповідачі, та про належність надання послуг зі сторони КП "Павлоградтеплоенерго". Представником [PERSON] , [PERSON] у справі заявлено про застосування строку позовної давності. З позовом про стягнення боргу за спожиту теплову енергію до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Комунальне підприємство "Павлоградтеплоенерго" звернулось до суду 16 травня 2019 року. Відповідно до ст.256, 257, ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно частин 2-5 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачі до винесення рішення у справі наполягали на застосуванні позовної давності. Відповідно до частин 1, 3 ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Вказана позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена у справі № 6-43цс17, правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у справі № 161/20278/14-ц, постанова від 30 травня 2018 року. Згідно особистого рахунку 2-207012019 останній платіж за послуги теплопостачання було зроблено у листопаді 2018 року, однак здійснення даного платежу у розмірі 1000 грн позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, не вказано особу, яка здійснила платіж, призначення платежу тощо. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами 3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 35968 грн 75 коп. з відповідачів, яка утворилась у період з 01 січня 2002 року по 01 травня 2019 року включно, поза межами строку позовної давності в три роки. З урахуванням застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію та оскільки, [PERSON] стала власником квартири з 20 жовтня 2017 року, користувалась послугами з теплопостачання з 30 жовтня 2017 року, тобто з часу реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути солідарно з [PERSON] , власника квартири та споживача послуг, [PERSON] , споживача послуг, на користь позивача заборгованість у сумі 14677 грн 87 коп., яка утворилась у період з 30 жовтня 2017 року по 01 травня 2019 року та стягнути з [PERSON] , споживача послуг, заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 6922 грн 58 коп. яка утворилась у період з 16 травня 2016 року по 30 жовтня 2017 року. Заборгованість за послуги теплопостачання не підлягає стягненню з [PERSON] , оскільки вона з 01 вересня 2015 року проживала за адресою: [ADDRESS] , тобто не користувалась послугами з теплопостачання, які надавались за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial