Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до Білокуракинського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.05.2005 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № LGH0GF03900522. Згідно договору відповідач отримав кредит у розмірі 35986,39 доларів США на термін до 19.05.2020 року. Відповідач свої вимоги належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 29229,10 доларів США, яка складається з 17407,21 доларів США - заборгованість за кредитом; 9057,09 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1383,15 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1381,65 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Позивач просить стягнути з відповідача лише заборгованість за кредитом у розмірі 17407,21 доларів США. В судове засідання представник позивача не з'явився, попередньо надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, позов не визнав, надав заперечення на позов, просив відмовити в задоволенні позову у зв'язку з відсутністю оригіналів договорів та первинних бухгалтерських документів. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожен окремо та в їх сукупності, вважає, що позов ПАТ КБ "ПриватБанк" не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії договору від 16.05.2005 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір LGH0GF03900522. Згідно копії договору відповідач отримав кредит у розмірі 35986,39 доларів США на термін до 19.05.2020 року зі сплатою 1,13 відсотків на місяць (а.с.14-15). Відповідач свої вимоги належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 29229,10 доларів США, яка складається з 17407,21 доларів США - заборгованість за кредитом; 9057,09 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1383,15 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1381,65 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.6-12). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частина друга статті 1067 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії)оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України установлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Водночас ст.1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Виходячи з наведених правових норм, єдиним належним та допустимим доказом укладення між сторонами кредитного договору є сам договір, який повинен бути укладений в письмовій формі та зі змісту якого суд має встановити умови надання кредиту, суму, строк та порядок його повернення, річну відсоткову ставку за кредитом, строки та порядок її сплати, відповідальність за порушення виконання кредитних зобов'язань, у тому числі розмір та порядок нарахування пені за прострочення їх виконання. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.04.2018р по справі № 242/2701/16-ц. З огляду на відсутність єдиного і допустимого доказу - оригіналу кредитного договору, заперечення позивача щодо його укладення та сумніву у відповідності поданої позивачем копії оригіналу, суд вважає недоведеним укладання між сторонами кредитного договору. Так, відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 2.16. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, організація операційної діяльності передбачає наявність документованих операційних процедур (правил) за всіма операціями, що здійснюються банками відповідно до законодавства України (п. 1.5.). Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані (п. 4.1). Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи (п. 4.2). Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (п. 4.3). Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня (п. 5.4). Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.01.2018р по справі № 161/16891/15-ц. В свою чергу, Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, яка затверджена Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 № 174, визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. До касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належить, окрім іншого, видатковий касовий ордер. Згідно з п.1.3. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, касові документи мають містити такі обов'язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, власноручні підписи або ЕП платника/отримувача та власноручні підписи або ЕЦП працівників банку (філії, відділення), уповноважених здійснювати касову операцію. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, а саме видаткового касового ордеру, оформленого згідно з вимогами зазначеного Положення, щодо суми отриманого відповідачем кредиту за кредитним договором, а відтак є недоведеним надання грошових коштів позивачу. Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Надані позивачем докази не підтверджують факт укладення з відповідачем кредитного договору, факт надання кредитних коштів. Позивачем не надано допустимих доказів на підтвердження факту виконання ним своїх зобов'язань за кредитним договором, зокрема, не доведено, що відповідач має перед банком кредитні зобов'язання. Таким чином суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed