Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Запорізького державного підприємства "КРЕМНІЙПОЛІМЕР" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначив, що рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2013 року з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 5435,45 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені 66817,80 грн. Виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, сума заборгованості стягувачу не виплачена. Посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 117 КЗпП України, позивач просить суд стягнути з Запорізького державного підприємства "КРЕМНІЙПОЛІМЕР" на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненніу сумі 31711,94 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені [PERSON] позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Також представник позивача пояснила, що наведена у позовній заяві сума середнього заробітку фактично розрахована за період 02.11.2013 року по 22.06.2015 року, починаючи з наступного за днем, зазначеним у рішенні суду. Позивач під час розгляду справи також підтримав заявлені ним вимоги та просив суд стягнути з Запорізького державного підприємства "КРЕМНІЙПОЛІМЕР" на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненніза період з 02.11.2013 року по 22.06.2015 року у сумі 31711,94 грн. Представник відповідача під час розгляду справи позовні вимоги [PERSON] не визнала у повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволені. На думку представника позивача, після звернення до виконання рішення суду про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку, правовідносини між сторонами почали регулюватись Законом України «Про виконавче провадження», а вимоги ст. 117 КЗпП у даному випадку застосовуватись не можуть. Вислухавши пояснення представників сторін та позивача, дослідивши подані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] перебував у трудових відносинах з Запорізьким державним підприємстві "КРЕМНІЙПОЛІМЕР". Наказом № 204 від 11.05.2010 року позивача було звільнено з вказаного підприємства за власним бажанням відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України. При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був. Заборгованість по заробітній платі складала 5435,45 грн. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2013 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 5435,45 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені 66817,80 грн. Виконавчий лист, виданий на підставі вказаного рішення знаходиться на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області у складі зведеного виконавчого провадження № 2434/3. Сума заборгованості, яка складається з заборгованості по заробітній платі в сумі 5435,45 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені 66817,80 грн. боржником не погашена. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (ч. 1 ст. 116 КЗпП України). Відповідно до вимог ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому, заявлений [PERSON] позов про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненніпідлягає задоволенню. Доводи представника відповідача про те, що після ухвалення судового рішення на правовідносини між сторонами не поширюється дія КЗпП України, а вони регулюються виключно Законом України «Про виконавче провадження», суд не приймає до уваги, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені, не звільняє підприємство від обов'язку провести з працівником повний розрахунок, а тому не виключає можливості застосування судом вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що середній заробіток у зв'язку з несвоєчасним розрахунком при звільнені працівника, стягується по день фактичного розрахунку. Суд погоджується з наведеним позивачем у позовній заяві розрахунком середнього заробітку (53,03 грн. - середньоденна заробітна плата х 598 днів затримки за період з 02.11.2013 року по 22 червня 2015 року = 31711,94 грн.), оскільки від відповідає діючому законодавству, у тому числі - ст. 117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, а також фактичним обставинам, встановленим рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.12.2013 року, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивача при поданні позову було звільнено від сплати судового збору. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (ч. 2 ст. 88 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 317,11 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved