Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що 18.10.2007 р. [PERSON] уклала договір № б/н, згідно якого отримала у ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 1500.00 [Долар США] у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19.20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк". Банк свої зобов'язання за вищевказаним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач, як зазначає представник банку, взятих на себе зобов'язань за договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 30.06.2014 року мас заборгованість - 4647.88 [Долар США], яка складається з наступного: 1296.35 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 2378.88 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 711.04 [Долар США] - заборгованість з пені та комісії за користуванням кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 42.30 [Долар США] - штраф (фіксована частина); 219.31 [Долар США] - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, надано заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд позовної заяви за її відсутності, заперечує проти задоволення позовних вимог. В зв'язку з цим відповідачем 21.10.2014 р. надано до суду письмову заяву (Клопотання) в якій просить суд при винесенні рішення застосувати строки позовної давності до вказаного позову. Суд, перевіривши матеріали справи, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини пов'язані з кредитним договором. Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Приват Банк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк», згідно п.1.1. Статуту ПАТ КБ"Приват Банк". Як вбачається з матеріалів справи 18.10.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, який складається із заяви, умов і правил надання банківських послуг. За умовами договору відповідач отримав в ПАТ КБ "Приватбанк" кредитну картку з кредитним лімітом 1500.00 [Долар США], зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії карти, як зазначено в п.9.12 Умов - 12 місяців з дня підписання договору, договір був підписаний 18.10.2007 року. Згідно умов договору про автоматичне продовження строку його дії з 18.10.2008 р. по 18.10.2009 р. могли застосуватися тільки один раз, оскільки договором було передбачено період часу (протягом одного року з моменту підписання договору) протягом якого необхідно було заявити про відмову від продовження договору. З матеріалів справи вбачається, що сторони не домовлялися про повторні і наступні по черзі продовження строку дії договору. А отже, продовжений строк дії договору - закінчився 18.10.2010 р. і підстав для його повторного продовження - підписаним договором не передбачалося. На наступне продовження строку дії договору відповідач не погоджувала. До суду за захистом порушеного права банк звернувся лише 21.07. 2014 року. Відповідач просить суд застосувати правові наслідки пропуску відповідачем строків позовної давності. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530,631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той же строк. Так, умови договору про автоматичне продовження строку його дії з 18.10.2008 р. по 18.10.2009 р. могли застосуватися тільки один раз, оскільки договором було передбачено період часу (протягом одного року з моменту підписання договору) протягом якого необхідно було заявити про відмову від продовження договору. Відповідно, сторони не домовлялися про повторні і наступні по черзі продовження строку дії договору. Продовжений строк дії договору - закінчився 18.10.2010 р. і підстав для його повторного продовження - підписаним договором не передбачалося. На наступне продовження строку дії договору відповідач не погоджувалась. З позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 21.07.2014 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст.259 ЦК України. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч.2 ст. 258 ЦК України), яка обчислюється з того дня(місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права, початком перебіг у позовної давності є день, коли боржник повинен бути сплатити черговий платіж, проте не сплатив. Ст. 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги(стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Тому суд вважає, що право вимоги у банку на пред'явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникло з 18.10.2010 р. та існувало в межах загального строку позовної давності до 18.10.2013 року. До суду позивач звернувся лише 21.07.2014 року, тобто за межами встановленого законом строку позовної давності. Такі висновки судів не суперечать правовій позиції Верховного Суду України, висловленій при розгляді справи № 6-14цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. На підставі вищенаведеного приходжу до переконання про необхідність відмовити у задоволенні позовної зави ПАТ КБ «ПриватБанк» Сафір Федіра Олеговича до [PERSON] про стягнення заборгованості на підставі ст. 267 ЦК України.

Outcome: dismissed