Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

06 березня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу та стягнення моральної шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 01 липня 2014 року та 24 вересня 2014 року було укладено договори строкового банківського вкладу (депозиту) №005-02682-010714 по 28 грудня 2014 року, під процентну ставку 22% річних та внесено готівкою до банку 30 000 грн. і №007-02681-240914 по 23 грудня 2014 року під процентну ставку 18% річних та внесено готівкою до банку 10 000 грн. 15 січня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення йому грошових коштів по закінченні строку депозиту, однак йому відмовили у видачі вкладу, надавши відповідь не по суті його звернення. Станом на 23.12.2014 року за договором №007-02681-240914 від 24.09.2014 року сума вкладу разом із процентами становить 10546 гривень, а станом на 29.12.2014 року за договором №005-02682-010714 від 01.07.2014 року сума вкладу становить 32835 грн. Ці суми вкладів були зараховані на єдиний поточний рахунок, відкритий в установі банку у вигляді електронної картки [NUMBER]. В період з 29.12.2014 року по 06.03.2015 року з платіжної картки [NUMBER] у відділенні банку позивачем було отримано 12687 грн. Станом на 06.03.2015 року на поточному рахунку [PERSON] сума невиплачених вкладів і відсотків становить 30694 грн. Позивач зазначив, що не підписував з банком жодних угод щодо продовження строку депозиту, звертався до банку з вимогою повернути йому суми вкладу та проценти по ньому. Оскільки відповідач добровільно не бажає повертати кошти, позивач змушений звернутись із позовом про стягнення коштів банківського вкладу. Просить визнати відмову банку в поверненні йому суми вкладу та процентів такою, що не відповідає вимогам закону, зобов'язати ПАТ "Дельта банк" повернути йому суму вкладу згідно умов договору №007-02681-240914 від 24.09.2014 року та договору №005-02682-010714 від 01.07.2014 року, у розмірі 30694 грн. та зобов'язати ПАТ "Дельта банк" нарахувати та виплатити йому проценти по залишку вкладу в розмірі, передбаченому п.1.4 Договору, тобто 22 процентів річних від суми вкладу за весь час користування ПАТ "Дельта Банк" його коштами з29.12.2014 року по 06.03.2015 року, тобто1258 грн., а також стягнути з відповідача в його користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 03 квітня 2015 року позивач [PERSON] подав до суду заяву з уточненнями до позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача ще 2020 грн., в тому числі 2000 грн. перерахованих коштів та 20 грн. винагороди за здійснення операцій, посилаючись на те, що кошти зняті з його рахунку [NUMBER] для оплати за газопостачання (квитанція №ПН1254071 від 11.02.2015 року в сумі 1000 грн.), для оплати за водопостачання та водовідведення (квитанція №ПН1254074 від 11.02.2015 року в сумі 1000 грн.) не були отримані постачальником комунальних послуг (довідка Нововолинського управління з експлуатації газового господарства за №503 від 02.04.2015 року і довідка Нововолинськводоканалу за №234 від 03.04.2015 року. 30 квітня 2015 року до проведення судового засідання позивач [PERSON] подав до суду письмові пояснення до позовних вимог, просить стягнути з відповідача 32694 грн. заборгованості по банківських вкладах №005-02682-010714 та №007-02681-240914 та 22% річних від суми вкладу за період часу з 29.12.2014 року по 06.03.2015 року в сумі 1258 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про вручення судової повістки. Представник відповідача подав до суду письмові заперечення на позов, у яких зазначає, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Вказує, що відповідно до умов депозиту, депозитні кошти були розміщенні банком на відкритому на ім'я [PERSON] депозитному рахунку [NUMBER] та [NUMBER]. Кошти, відповідно до п. 1.8 Депозитів зараховуються на вкладний рахунок з власного поточного рахунку відкритого на ім'я вкладника, або готівкою через касу банку в день укладення договору банківського вкладу. Нарахування відсотків по депозиту, які нараховуються вкладнику щомісячно, відповідно до умов депозитів, здійснюється на відкритий 20.11.2013 року рахунок [NUMBER]. Стверджує, що АТ "Дельта Банк" в повному обсязі виконав свої зобов'язання по депозитах, прийнявши грошові кошти [PERSON] в сумі 40000 грн. та розмістив їх на депозитних рахунках і протягом терміну дії вкладу нараховував відсотки, які вчасно зараховувались позивачу на поточний рахунок та разом з сумою вкладу повернуті [PERSON], шляхом перерахування на його власний поточний рахунок, вказаний позивачем в депозитах. Вважає, що з моменту перерахування банком коштів з депозитних рахунків та зарахування їх на власний поточний рахунок [PERSON], позивач є набувачем та власником даних коштів. Тому після перерахування банком коштів на поточний рахунок вкладника, який вказується останнім в договорі строкового банківського вкладу, зобов'язання банку по поверненню вкладу та відсотків вважаються виконаними в повному обсязі. Також зазначає, що відповідно до постанови НБУ від 29.08.2014 року №540 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України" ПАТ "Дельта Банк" не вправі був здійснювати видачу коштів з поточного рахунку [PERSON] в повному розмірі. Також вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з банку втрачених відсотків по депозиту на суму 1258,00 грн. та спричиненої йому моральної шкоди на суму 10000 грн. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладнику таку суму та проценти на неї або дохід в інші формі на умовах та в порядку, встановлених договором. В судовому засіданні встановлено, що 24 вересня 2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ "Дельта банк" було укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Дякуємо за довіру-2" у гривнях №007-02681-240914, згідно якого позивач передав відділенню банку на депозитний вклад грошові кошти в сумі 10000 грн. терміном по 23 грудня 2014 року включно, відповідач зобов'язався виплатити відсотки в розмірі 18 % річних (а.с.3). 01 липня 2014 року між позивачем [PERSON] та ПАТ "Дельта банк" було укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" (для Своїх) у гривнях №005-02682-010714, згідно якого позивач передав відділенню банку на депозитний вклад грошові кошти в сумі 30000 грн. терміном по 28 грудня 2014 року включно, відповідач зобов'язався виплатити відсотки в розмірі 22 % річних (а.с.4). Частиною 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За умовами пункту 1.3 укладеного між сторонами договору банківського вкладу, вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на відповідний рахунок по 28 грудня 2014 року включно (а.с.4). Як встановлено в судовому засіданні позивач неодноразово звертався до банку з вимогою про повернення йому коштів згідно депозитного договору, а також про виплату відсотків передбачених депозитним договором. Згідно п.1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Правлінням Національного Банку України 29.08.2014 року прийнята Постанова №540 "Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України", відповідно до якої НБУ зобов'язує банки обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення коштів за договорами банківських вкладів та відсотків нарахованих на заборгованість за вкладами є обґрунтованими, Постанови Національного банку України є підзаконними актами і не можуть суперечити вимогам закону, в тому числі Цивільному кодексу України, відмова банку повернути вкладнику його кошти порушує його права та умови укладеного між сторонами договору. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: "Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини)". Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Однак, в порушення цих норм, позивач позбавлений можливості користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які банк, в порушення вимог договору, відмовляється повернути позивачу. Твердження представника відповідача про те, що перерахування коштів банківського вкладу на поточний рахунок позивача свідчить про виконання банком умов договору банківського вкладу є безпідставними і суперечать вищенаведеним нормам щодо права власності позивача на власні кошти, оскільки порушується один із основних складових права власності - це розпорядження майном. В судовому засіданні встановлено, що з рахунка позивача [NUMBER] для оплати за газопостачання (квитанція №ПН1254071 від 11.02.2015 року на суму 1000 грн. - а.с. 31), для оплати за водопостачання та водовідведення (квитанція №ПН1254074 від 11.02.2015 року на суму 1000 грн. - а.с.30) були зняті кошти на загальну суму 2000 грн. та не були отримані постачальником комунальних послуг (довідка Нововолинського управління з експлуатації газового господарства за №503 від 02.04.2015 року - а.с.32, довідка Нововолинськводоканалу за №234 від 03.04.2015 року - а.с.33). Суд вважає, що дані кошти в розмірі 2000 грн. підлягають до стягнення з відповідача в користь позивача. Понесені витрати позивачем на комісійну винагороду за розрахунково-касове обслуговування фізичних осіб по здійсненню вищевказаних операцій в розмірі 20 грн. не були підтримані в судовому засіданні позивачем. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково. До стягнення з відповідача в користь позивача належить: 32694 грн. 00 коп., (із розрахунку 30694 грн. + 2000 грн., які були зняті з рахунка позивача на оплату комунальних послуг, та які не були отримані постачальником комунальних послуг) за договорами банківського вкладу №005-02682-010714 "Найкращий" (для Своїх) у гривнях від 01 липня 2014 року та №007-02681-240914 "Дякуємо за довіру-2" у гривнях від 24 вересня 2014 року, 1258 грн. 00 коп. 22% річних нарахованих на заборгованість за вкладом за період з 29.12.2014 року по 06.03.2015 року, всього 33952 грн. 00 коп. Приймаючи рішення про задоволення вимог позивача про стягнення 22% річних від простроченої суми, суд враховує положення ч.5 ст.1061 ЦК України і не бере до уваги твердження представника відповідача викладені у письмових запереченнях, оскільки відповідач своєчасно не виконав грошові зобов'язання перед позивачем, тому суд вбачає підстави покладення на нього відповідальності, що передбачена ч.5 ст.1061 ЦК України у вигляді сплати 22% річних від прострочених сум за за період з 29.12.2014 року по 06.03.2015 року. Беручи до уваги, що позивач не довів факту завдання йому моральної шкоди діями відповідача, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди.

Outcome: partial