Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

24.02.2020 позивач - [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що працювала у ДЕРЖАВНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ "УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР МЕТАЛУРГІЙНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ "ЕНЕРГОСТАЛЬ", код ЄДРПОУ 31632138 (надалі по тексту Відповідач або ДП "УКРНТЦ "ЕНЕРГОСТАЛЬ") на посаді начальника групи технічного відділу Центра. Згідно наказу від 30.09.2019 р. № 370-к її було звільнено за власним бажанням з 01.10.2019 року. На день звільнення нарахована але не виплачена заробітна плата склала 64 788 (шістдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн. 55 коп. У зв`язку із чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі 64 788 (шістдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн. 55 коп.; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку в розмірі 38 007 (тридцять вісім тисяч сім) грн. 47 коп.; стягнути з відповідача) на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн. (десять тисяч) грн. 00 коп. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.02.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 18.05.2020 року позивач [PERSON] подала до Дзержинського районного суду м. Харкова уточнену позовну заяву, у якій повідомила суд про сплату судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; уточнила розмір середньомісячної заробітної плати станом на дату подання уточненого позову, повідомила суд, що 13.05.2020 відповідачем було частково погашена заборгованість з заробітної плати в сумі 9261,64 грн. за період з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р., а також про свою відмову від позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 55526 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять шість) грн. 91 коп.; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку в розмірі 55283 (п`ятдесят п`ять тисяч двісті вісімдесят три) грн. 04 коп.; судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] та її представник до судового засідання не з`явились, звернулись до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не сповістив. Представником відповідача надано заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення за період з 01.05.2018 р. по 30.06.2018 р. у сумі 9261,64 грн., так як ця сума була виплачена позивачу. Виходячи з викладеного, а також враховуючи положення ст. 130 ЦПК України суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду справи, отже суд, з урахуванням положень ч. 4 ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. До суду відповідачем неодноразово було подано клопотання, у яких відповідач просив перенести справу на іншу дату у зв`язку з веденням карантину в України, а також в клопотанні від 05.05.2020 відповідач висловив намір надати суду відзив на позовну заяву в межах строку передбаченого законодавством, продовженого на строк дії карантину. Водночас, з урахуванням набрання чинності 17 липня 2020 року набув чинності Закон України № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто закінчуються 6 серпня 2020 року. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Проте, відповідач правом на подання письмового відзиву, а також правом на подання заяви про продовження процесуальних строків не скористався, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній доказами. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до частини 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Судом встановлено, що [PERSON] працювала у ДЕРЖАВНОМУ ПІДПРИЄМСТВІ "УКРАЇНСЬКИЙ НАУКОВО-ТЕХНІЧНИЙ ЦЕНТР МЕТАЛУРГІЙНОЇ ПРОМИСЛОВОСТІ "ЕНЕРГОСТАЛЬ" та наказом відповідного підприємства № 370-к від 30.09.2019 р. звільнена з посади 01.10.2019 за власним бажанням, що підтверджується також відповідним записом у трудовій книжці. На час звільнення у відповідача перед позивачем існувала заборгованість по виплаті заробітної плати на загальну суму 64 788 (шістдесят чотири тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн. 55 коп., яка не була виплачена в день звільнення, що підтверджується довідкою про невиплачену заробітну плату від 26.12.2019 № П-100-10/1-02, що видана позивачу відповідачем. 13.05.2020 року, під час розгляду цивільної справі у суді, відповідачем було частково погашена заборгованість з заробітної плати на користь позивача [PERSON] за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 в сумі 9261,64 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою № Б-02/318 від 14.05.2020. Отже, заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, на момент судового розгляду, складає 55 526 (п`ятдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять шість) грн. 91 коп., що повністю співпадає із уточненими позовними вимогами позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1, 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Приписами ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму. За правилами ст. 117 КЗпП України - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період Позивачем надано уточнений розрахунок грошової компенсації у розмірі середнього заробітку за весь час затримки виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 383,91 грн. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки за період з 01.10.2019 року по 18.05.2020 року склав: 144 х 383,91 = 55283,04 грн., де 144 - кількість робочих днів за період, 383,91 - розмір середньоденної заробітної плати. Вищевказаний розрахунок середнього заробітку здійснений без утримання податків і обов`язкових платежів. Докази сплати відповідачем на момент розгляду справи в суді суми середнього заробітку за період затримки розрахунку належних [PERSON] виплат з 01.10.2019 року по 18.05.2020 року в сумі 55283,04 грн. відсутні, тому суд дійшов висновку про стягнення зазначеної суми з відповідача. При цьому суд зазначає, що на час розгляду справи відповідачем не надано доказів на спростування зазначеного розрахунку, тому суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення з позивача суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 50666,16 грн. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. При таких обставинах суд вважає за необхідне задовольнити вказані позовні вимоги повністю. На підставі ст. ст. 47, 115,116, 117, 233 КЗпП України,

Outcome: approved