Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

в березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "НВП Графіт" про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 14 червня 2016 року близько о 16 години 40 хвилин він керував службовим автомобілем, марки «ВАЗ 21063» реєстраційний номер [NUMBER], який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «НВП Графіт», на якому він рухався в напрямку м. Коломійцево, по вулиці Електрозаводська, що в Покровському районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, де виїжджаючи з прилеглої території, ґрунтової, другорядної дороги по відношенню до проїздної частини вул. Електрозаводська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, виїхав автомобіль марки «BYD» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], яка не переконалася у відсутності безпеки для руху для себе та інших учасників дорожнього руху, не надала дорогу та допустила зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ 21063» реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого, службовий автомобіль, належний ТОВ «НВП Графіт» було пошкоджено, а йому та пасажиру [PERSON], який перебував разом зі ним, у зазначеному автомобілі були спричинені тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Згідно постанови Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.11.2016 року відповідач [PERSON], визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Так, з вини відповідача [PERSON] - позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідача, належний ТОВ «НВП Графіт» службовий автомобіль марки «ВАЗ 21063» реєстраційний номер [NUMBER], - був пошкоджений до стану, який є не придатним для його подальшого використання, і як наслідок, із ТОВ «НВП Графіт» його було звільнено, за угодою сторін, на підставі п.1 ч.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. Звільнення його із роботи напряму пов'язане із ДТП оскільки він перебував на посаді водія, а оскільки автомобіль був пошкоджений товариство втратило необхідність в водієві. Внаслідок, вимушеної втрати основного та єдиного місця роботи, позивач втратив основне джерело доходу для себе та членів своєї родини, і як наслідок, його сім'я опинилася у тяжкому матеріальному становищі. Наразі, він не має можливості знайти роботу, і все це викликає у нього відчуття провини перед родиною, та душенні страждання. Також під час ДТП позивач був травмований, в результаті ДТП йому був виставлений діагноз астеноневротичний синдром, що підтверджується довідкою з лікарні. Моральну шкоду, позивач оцінює в 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень, яку просить стягнути з відповідача, а також судові витрати, які полягають в витратах на правову допомогу та сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на письмові заперечення на позов, що долучені до матеріалів справи. Представник третьої особи ТОВ "НВП Графіт" в судовому засідані позовні вимоги позивача підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, надавши суду письмові пояснення по суті позову, в останнє судове засідання представник не з'явилася. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року встановлено, що [PERSON] 14.06.2016 року керуючи автомобілем марки BYD державний реєстраційний номер [NUMBER] виїжджаючи з прилеглої території грантової, другорядної по відношенню до проїздної частини вул. Електрозаводська у місті Кривому Розі не переконалася у відсутності безпеки для руху для себе та інших учасників дорожнього руху, не надала дорогу та допустила зіткнення із автомобілем марки ВАЗ 21063 р.н. [NUMBER] який рухався під керуванням водія [PERSON] Відповідно до вказаної постанови встановлена вина відповідача [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито у зв'язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2016 року, провадження за ст. 124 КУпАП відносно [PERSON] закрито у зв'язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2016 року постанова Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області залишена без змін. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постанова Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 листопада 2016 року набрала законної сили 12.12.2016 року, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад порушення, наявність причинно-слідчого зв'язку між винними діями, пов'язаними з порушенням вимог чи Правил дорожнього руху України, відповідача і завданням шкоди позивачу. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 5 Постанови ПВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають, зокрема, наявність такої шкоди. При цьому, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] працював з 05.11.2015 року по 25.08.2016 року ТОВ "НВП Графіт" на посаді водія. Звільнений з займаної посади за угодою сторін, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки, яка наявна в матеріалах справи. Враховуючи вказані обставини, ступінь та тривалість моральних страждань позивача внаслідок ДТП, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 5000,00 гривень. Стосовно вимог позивача про відшкодування йому судових витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн., суд відмовляє в задоволенні вимог в цій частині, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п.2 ч. 3 цієї ж статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, зокрема належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно із статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 № 4191-VI розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. 01 березня 2017 року позивачем [PERSON] укладено договір з адвокатом [PERSON] про надання правової допомоги. Відповідно до квитанції (а.с. 18), яка наявна в матеріалах справи, вартість послуг складає 6000 грн., однак при цьому в зазначеній квитанції прописом вказано (чотири тисячі) грн. Також до матеріалів справи долучено Акт № 1 про надання юридичних послуг за договором про надання юридичних послуг від 01 березня 2017 року, однак цей Акт датований 01 березня 2016 року. Всі виявлені розбіжності не дають суду підстав для задоволення вимог позивача з приводу відшкодування йому судових витрат. Однак між цим, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, які складаються з сплати позивачем судового збору у сумі 640 грн. 00 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial