Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позов обґрунтований тим, що ТОВ "ВЕЛЛФІН" є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. 19.02.2017 року між сторонами укладено договір позики № 141273 в електронній формі, за умовами якого [PERSON] отримав позику на картковий рахунок у розмірі 1500,00 грн. строком на 30 днів. У порушення умов договору, відповідач станом на 07.04.2020 року має заборгованість у розмірі 62689,50 грн, 1500,00 грн. основний борг, 15618,00 грн. заборгованість по відсоткам, 45571,50 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору, тому позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 62689,50 грн. та судові витрати на оплату судового збору у розмірі 2102,00 грн. Також просив розглядати цивільну справу за відсутності позивача. Відповідач надав відзив, за яким проти задоволення позову заперечив, обґрунтовуючи свою позицію тим, що нарахування відсотків за ставкою, визначеною договором, відбувається лише в період строку кредитування. Так, позика була надана 19.02.2017 року строком на 30 днів, тому з відповідача підлягають стягненню відсотки за процентною ставкою за період з 19.02.2017 року по 21.03.2017 року. А тому зазначена позивачем сума боргу є необґрунтованою. Також відповідач подав клопотання про застосування строку позовної давності, яке обґрунтовував тим, що строк позики становив 30 (тридцять) днів, останнім днем оплати є 20.03.2017 року. Строк позовної давності, який становить три роки, сплинув 21.03.2020 року. Тому, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] був укладений договір позики №141273 в електронній формі від 19.02.2017 року, оскільки [PERSON] з метою отримання позики у розмірі 1500,00 грн на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» заповнив всі поля заявки, відмічені як обов`язкові, підписавши її електронним цифровим підписом. З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «ВЕЛЛФІН» здійснює діяльність 64.92 інші види кредитування. За п.7.1 Договору, невід`ємною частиною договору є Правила надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛЛФІН», які регламентують порядок надання грошових коштів у позику фізичним особам. Правила надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» регулюють договірні відносини щодо: умов та порядку надання грошових коштів у позику, порядку звернення для отримання грошових коштів у позику, прийняття рішення про надання грошових коштів у позику, нарахування процентів за користування позикою, процедуру погашення заборгованості, порядок зміни строку дії позики, відповідальність сторін, тощо (а.с.16-28). За п.1.4 Договір вважається укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. За договором про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року, Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (фінансова компанія) взяла на себе відповідальність здійснювати організацію переказу грошових коштів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» (кредитної установи) по транзакціях, що ініціюються клієнтами, та організацію здійснення переказів грошових коштів від кредитної установи на банківські картки клієнтів. Проте повідомлення ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про перерахування коштів від Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на картку [PERSON] позивач не надав та не зазначив причин неможливості надання такого доказу. Оскільки відповідач факт укладення договору та отримання грошових коштів визнав, тому суд вважає вказану обставину доведеною. Таким чином, між сторонами виникли кредитні правовідносини, тому суд при вирішенні даного спору застосував нормами права, що безпосередньо регулюють такі відносини. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За умовами договору позикодавець надав позичальникові кошти у позику в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень (п.1.1 Договору), а позичальник зобов`язувався повернути кошти до 21.03.2017 року (п.1.3 Договору, Графік розрахунків). Отже, несплата вартості позики відповідачем станом на 21.03.2017 року спричинила порушення зобов`язання, внаслідок чого у позивача виникло право на нарахування додаткових процентів, що визначено п.3.5 Договору. Проте, відповідач, відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України,\~\~подав заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Пунтом 7.8 Договору визначено, що до правовідносин за цим договором встановлюється загальний строк позовної давності, що за визначенням статті 257 ЦК України складає 3 (три) роки. За ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу строку позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За графіком розрахунку до договору позики №141273 від 19.02.2017 року сукупна вартість позики складає 1943,25 грн (одна тисяча дев`ятсот сорок три гривні 25 копійок), дата погашення 21.03.2017 року. Отже, починаючи з 22.03.2017 року, тобто наступного дня після відповідної календарної дати (21.03.2017 року) відбувся початок перебігу строку позовної давності, який сплинув 22.03.2020 року. Позовна заява подана до суду 07.04.2020 року. Таким чином, на момент подання позову сплили строки давності пред`явлення позовних вимог, оскільки позивач у встановленому законом порядку вимоги до відповідача у межах строку позовної давності фактично не пред`явив. Норма ч. 1 ст. 267 ЦК України визначає, що виконання зобов`язання після спливу позовної давності не є підставою для повернення виконаного, незалежно від того, знала чи не знала особа-виконавець зобов`язання про сплив строку позовної давності. У випадку встановлення судом факту спливу строків позовної давності суд зобов`язаний відмовити у задоволенні позовних вимог (ч.4 ст.267 ЦК України). При вирішення даного питання суд, крім іншого, керувався відповідною практикою Європейського суду з прав людини, рішеннями якого визначено, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення; застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у\~\~минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення від 22.10.1996 року у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", п.51; рішення від 20.09.2011 року у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", п.570). Враховуючи те, що відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, а позивач не зазначив поважні причини пропуску такого строку і не надав суду доказів, що підтверджують поважність причини пропуску, суд вважає можливим застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed