Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вимогами про визнання поширеної відповідачем в мережі Інтернет, на належному йому веб-сайті Інтернет-видання «Обозреватель», інформації: ?[INFO] року о 13:06 год. - [INFO]: «[INFO]». «У Києві затримали заступника голови Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК) [PERSON] за водіння автомобіля в нетверезому вигляді, проте незабаром відпустили нібито через відсутність доказів». «Близько 22:30 він вийшов напідпитку, сів і поїхав..» «Коли ж патрульні почали складати протокол і шукати свідків, які б підтвердили водіння у п'яному вигляді, [PERSON] спробував сховатися в будівлі. Вони витягли його і склали протокол». «Під час розмови з поліціантами заступник голови НАЗК ... кудись поїхав і вже повернувся з довідкою з наркологічного диспансеру, що нібито підтверджує його тверезість». ?[INFO] р. о 16:18 год. - [INFO]: «У розпорядженні "Обозревателя" виявився ексклюзивний запис із відеореєстратора патрульних поліціантів, які затримали заступника голови Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК) [PERSON] за водіння автомобіля в нетверезому вигляді». «У відповідь на зауваження патрульного, що у нього є всі симптоми алкогольного сп'яніння (сильний запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей і невиразна мова - Ред.), [PERSON] обурюється, повторюючи фразу: "Та ти шо?! Ви лікар?» «На записі заступник голови НАЗК є трохи схвильованим, перебиває співробітників правоохоронних органів, запинаючись у мові. Крім того, весь час стверджує, що їхав із роботи тверезим». «За інформацією наших джерел, на судовому засіданні член НАЗК надасть довідку з наркологічного диспансеру, яка нібито підтвердить його тверезість». «Нагадаємо, [PERSON] спіймали п'яним за кермом увечері 7 лютого в Печерському районі Києва, коли той на своєму «Subaru XV» виїжджав зі стоянки». [INFO] року о 15:44 год. - [INFO]: «[INFO]». «Як повідомляв "Обозреватель", заступник голови НАЗК [PERSON] був затриманий за водіння автомобіля у нетверезому стані, проте незабаром його відпустили нібито через відсутність доказів». «Пізніше в розпорядження «Обозревателя» потрапив ексклюзивний запис із відеореєстратора патрульних поліцейських, які затримали [PERSON] за водіння автомобіля у нетверезому стані» недостовірною, та такою, що порушує його немайнові права на повагу до честі, гідності та ділової репутації. та стягнути з останнього на його користь заподіяну йому вищезазначеними діями моральну шкоду в розмірі 150 тис. грн. та судові витрати по справі. Заявник просив суд зобов'язати відповідача протягом 5 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну та таку, що порушує немайнові права [PERSON] на повагу до честі, гідності та ділової репутації, інформацію, розміщену на веб-сайті Інтернет-видання «Обозреватель: ?[INFO] року ([INFO]), ?[INFO] року ([INFO]) [INFO] року ([INFO] шляхом оприлюднення, строком на 30 календарних днів, в центральній частині головної сторінки веб-сайту за адресом в мережі Інтернет https://www.obozrevatel.com., резолютивної частини рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 грудня 2018 року, а також стягнути з відповідача на його користь 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди та судові витрати у справі за сплату судового збору в сумі 4810 грн., витрати на правничу допомогу - 5000 грн., а всього 159810 грн. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали в повному обсязі. Представники відповідача вимоги позову не визнав, вважаючи, що розміщена на сайті інформація стосовно позивача є критичним судженням його дій. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.ст. 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст.32, 34 і 68 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен зобов'язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію і таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе. З огляду ст.ст. 47, 47-1, ч.2 ст. 49 Закону України «Про інформацію» вбачається, що порушення законодавства про інформацію тягне за собою цивільно-правову відповідальність, яку несуть особи, винні у вчиненні поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, якими є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Органи місцевого самоврядування як позивачі у справах про захист честі , гідності та ділової репутації вправі вимагати по суду лише спростування недостовірної інформації та не мають права вимагати відшкодування моральної шкоди. З огляду положень ст.ст.275, 276 і 277 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного особистого немайнового права, а також відшкодування моральної шкоди. Встановлений порядок спростування особою, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації Як вбачається з положень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності, та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року (на далі «Постанова»), обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. У відповідності до п.15 зазначеної вище постанови, під поширенням інформації слід розуміти поширення в мережі Інтернет. Положення ст.ст.15, 16, 23, 297, 299, 1167 ЦК України та п.3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року встановлюють, що кожна особа має право на повагу до його гідності та честі, які разом з діловою репутацією є недоторканними, на захист свого цивільного права у разі його порушення, та звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу, способом відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особі та є втратами немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичної особі незаконними діями інших осіб. Положення ч.3 ст.23 ЦК України визначають порядок встановлення розміру відшкодування моральної шкоди. Порядок вирішення питань відшкодування моральної шкоди під час розгляду справ про захист честі, гідності та ділової репутації, також передбачений положеннями п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності, та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року. Під час судового розгляду судом оглянути частині відеозаписів: з нагрудної камери патрульного поліцейського від 7 лютого 2017 року, з новин телеканалу «112 Україна» та роздруковані на паперових носіях та слайдах зміст поширеної відповідачем через мережу Інтернет на належному йому веб-сайті Інтернет-видання «Обозреватель» інформацію, про обставині подій 7 лютого 2017 року, під час яких, приблизно о 21 год.30 хв. працівниками патрульної поліції при керуванні автомобілем марки «Субару», державний № [NUMBER], в стані алкогольного сп'яніння був затриманій заступник голови Національного агентства з питань запобігання корупції («НАЗК») [PERSON], який від проходження медичного огляду відмовився, в тому числі, таку, яку він просить спростувати, оскільки вона є недостовірною та такою, що порушує його немайнові права на повагу до честі, гідності та ділової репутації: ?[INFO] року о 13:06 год. на веб-сайті Інтернет-видання «Обозреватель» ([INFO]): «[INFO]». «У Києві затримали заступника голови Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК) [PERSON] за водіння автомобіля в нетверезому вигляді, проте незабаром відпустили нібито через відсутність доказів». «Близько 22:30 він вийшов напідпитку, сів і поїхав..» «Коли ж патрульні почали складати протокол і шукати свідків, які б підтвердили водіння у п'яному вигляді, [PERSON] спробував сховатися в будівлі. Вони витягли його і склали протокол». «Під час розмови з поліціантами заступник голови НАЗК ... кудись поїхав і вже повернувся з довідкою з наркологічного диспансеру, що нібито підтверджує його тверезість». ?[INFO] р. о 16:18 год. на веб-сайті Інтернет-видання «Обозреватель» ([INFO]): «У розпорядженні "Обозревателя" виявився ексклюзивний запис із відеореєстратора патрульних поліціантів, які затримали заступника голови Національного агентства з питань запобігання корупції (НАЗК) [PERSON] за водіння автомобіля в нетверезому вигляді». «У відповідь на зауваження патрульного, що у нього є всі симптоми алкогольного сп'яніння (сильний запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей і невиразна мова - Ред.), [PERSON] обурюється, повторюючи фразу: "Та ти шо?! Ви лікар?» «На записі заступник голови НАЗК є трохи схвильованим, перебиває співробітників правоохоронних органів, запинаючись у мові. Крім того, весь час стверджує, що їхав із роботи тверезим». «За інформацією наших джерел, на судовому засіданні член НАЗК надасть довідку з наркологічного диспансеру, яка нібито підтвердить його тверезість». «Нагадаємо, [PERSON] спіймали п'яним за кермом увечері 7 лютого в Печерському районі Києва, коли той на своєму «Subaru XV» виїжджав зі стоянки». [INFO] року о 15:44 год. на веб-сайті Інтернет-видання «Обозреватель» ([INFO]): «[INFO]». «Як повідомляв "Обозреватель", заступник голови НАЗК [PERSON] був затриманий за водіння автомобіля у нетверезому стані, проте незабаром його відпустили нібито через відсутність доказів». «Пізніше в розпорядження «Обозревателя» потрапив ексклюзивний запис із відеореєстратора патрульних поліцейських, які затримали [PERSON] за водіння автомобіля у нетверезому стані» Як вбачається з розпорядження Кабінету Міністрів України № 159р від 16.03.2016 року, позивача призначено членом Національного агентства з питань запобігання корупції, та в подальшому, рішенням «НАЗК» - обрано на посаду Заступника голови Національного агентства. Згідно з положеннями ст.4 Закону України «Про запобігання корупції», Національне агентство з питань запобігання корупції є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику. У відповідності до постанови Печерського районного суд міста Києва від 28 березня 2017 року у справі про адміністративне правопорушення № 757/8524/17, провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] за ч.1 ст.130 КУпАП закрите за відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення. Як вбачається зі змісту постанови, за висновком Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соцтерапія» від 8.02.2017 року та акту медичного огляду особи, що керує транспортним засобом, з метою виявлення стану сп'яніння № 0009988 від 8.02.2017 року, у відповідності до яких станом на 2 год. 8 лютого 2017 року [PERSON] в стані алкогольного сп'яніння не перебував. Достовірність фактичних даних, викладених у висновку та акті в судовому засіданні підтвердила лікар-нарколог, яка здійснювала відповідні дослідження. Крім того, з відтвореного в судовому засіданні відеозапису з місця події вбачається, що [PERSON] не заперечував проти проходження огляду на стан сп'яніння в медичній установі. Суд визнав такими, що не можуть бути засобами доказування вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення записи на завчасно заготовлених бланках з поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Постанова не оскаржувалося та набрала законної сили. Судом також оглянута відеозапис з приводу обставин, що є предметом судового дослідження, виступу Директора департаменту комунікацій МВС України [PERSON] на телеканалі «112 Україна». Відповідно до рішення Національного агентства з питань запобігання корупції № 118 від 24 березня 2017 року, виконуючим обов'язки Голови [PERSON] преміюванні Голови, його заступник та членів НАЗК у відповідності до вимог діючого законодавства. Приймаючи по справі рішення, суд виходить також з того, що поняття свободи, про яку ідеться в ст.10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод поширюється на передання як інформації, так і ідей, необхідно відокремлювати інформацію (факти) від поглядів (оцінних суджень). Так, по справі «Лінгенс проти Австрії» (1986 рік), Європейській Суд заявив, що існування фактів можна довести, тоді як правдивість оцінних суджень доведенню не підлягає. По справі «Долбан проти Румунії» (1999 рік) Європейській Суд зазначив, що було б неприйнятним, якби журналістові забороняли висловлювати критичні оцінки доти, доки він не зможе довести правдивість своїх міркувань, тобто враховуючи, що наявність та відповідність дійсності перших може бути доведена, а правдивість других - не підлягає доведенню. Крім того, суд враховує, що принцип презумпції невинуватості, закріплений у ч.2 сі. 62 Конституції України, встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути підданим кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому, суд зазначає щодо необхідності застосування аналогії права норм Конституції України, яка встановлює презумпцію невинуватості, до проваджень з адміністративних правопорушень. Так, практика Європейського суду стосовно порушення принципу невинуватості до суб'єктів, винних у порушенні цього принципі, відносить не лише осіб, які здійснюють досудове провадження, судовий розгляд кримінальних справ, а й інших осіб, які вважають особу винною у вчиненні злочину ще до ухвалення обвинувального вироку у кримінальній) справі (справа Альне де Рібемон проти Франції від 10.02.1995. н. 33. 1138. 11. 41). Презумпція невинуватості має призначення не лише в оберіганні честі і гідності особи від необґрунтованих звинувачень у вчиненні злочин), та має запобігати формуванню громадської думки щодо винуватості/невинуватості особи за відсутності остаточного рішення, а тому, свобода вираження поглядів та переконань не є абсолютним правом, а має межі, окреслені правами інших осіб або ж законодавчо встановленими обов'язками. У справі Гужа проти Молдови (Guja v. Моldova) № 14277/04 Європейським судом постановлено, «для суду важливо встановити, чи діяла особа, що обнародує інформацію добросовісно...»(п. 77): «свобода вираження думки супроводжується обов'язками і відповідальністю, і будь-яка особа, яка вирішила оприлюднити інформацію, повинна ретельно перевірити в тій мірі, в якій дозволяють обставини. - що вона точна і достовірна» (п. 73). Європейський суд також зазначає, що презумпцію невинуватості буде порушено, якщо судове рішення або заява посадової особи щодо особи, обвинуваченої у вчиненні кримінального злочину, відображає думку про її вину до того, як вона буде доведена відповідно до закону. Достатньо мати навіть за відсутності будь-якого формального висновку певні підстави припускати, що суд або посадова особа вважає обвинуваченого винним. Питання про те, чи порушує заява посадової особи державного органу принцип презумпції невинуватості, слід визначати в контексті конкретних обставин, за яких оспорюваньзаяву було зроблено (п. 42 рішення від 21.09.2006 в справі «Грабчук проти України» (заява № 8599/02); п.48 рішення від 12.01.2012 в справі «Довженко проти України» (заява № 36650/03). Комітетом Міністрів Ради Європи 10 липня 2003 року прийнято рекомендацію REC (2003) 13 Комітету Міністрів Державам-Членам щодо надання інформації стосовно кримінального судочинства. В додатку до даної Рекомендації Комітет Міністрів Ради Європи нагадав про зобов'язання держав-членів щодо основного права на свободу вираження та інформації, гарантованого статтею 10 Конвенції та встановив принципи надання інформації через засоби масової інформації стосовно кримінального судочинства. Відповідно до Третього принципу додатку до Рекомендацій встановлено, що судові органи та правоохоронні служби мають надавати засобам масової інформації лише перевірену інформацію або інформацію, яка базується на обґрунтованих припущеннях. В останньому випадку це має бути чітко вказане засобам масової інформації. Враховуючи практику Європейського суду, до числа осіб, які можуть бути винними у порушенні принципу презумпції невинуватості, можуть належати не лише суди, представники правоохоронних органів, а й інші особи, які поширюють інформацію про особу, яка не притягнута до кримінальної відповідальності за обвинувальним вироком суду, як до злочинця. Разом з тим, ніщо не може завадити відповідним органам надавати інформацію про перебіг розслідування в кримінальних справах, адже це суперечило б праву на свободу вираження поглядів, проголошеним) ст.10 Конвенції. Однак, він зобов'язує робити це з усією необхідною обережністю та обачністю, щоб дотримати принцип презумпції невинуватості (справа Альне Де Рібемон проти Франції від 10.02.1995 року, п.38). При вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені й важливо державним посадовим особам добирати слова, оприлюднюючи свої заяви ще до судового розгляду справи (справа «Дактарас проти Литви» від 24.1 1.2000 року, п.п.41 і 43). Аналіз наведених положень закону свідчить про те, що до винесення судом обвинувального вироку у кримінальній справі особа, яка є підозрюваною, вважається невинуватою, а факти та обставини, які стали підставою для порушення кримінальної справи і це мають бути доведеними, тому будь-які висловлювання у відношенні підозрюваної особи в стверджувальній формі про винність її у вчиненні злочину є порушенням принципу презумпції невинуватості. Відносно публічності та встановлення меж допустимої критики стосовно публічної особи необхідно зазначити, що вони є значно ширшими однак не вседозволеними. Тому, суд при розгляді справи також враховує положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Кабінет) Міністрів України, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) І Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. У вказаній резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усіх хто відіграє певну роль у суспільному житті ( в галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Таким чином, поширена відповідачем інформація щодо затримання позивача - як посадової центрального органу виконавчої влади, працівниками поліції під час керування ним автомобілем нібито в стані алкогольного сп'яніння, тобто у вчиненні адміністративного правопорушення, до його розгляду судом та закриття ним відповідного провадження за відсутністю в діях відповідача його складу, та вчинення ним, пов'язаних з цим певних дій (висловлювань, ухилень та приховувань), а також нарахування відповідачем, як посадовою особою, собі грошової премії для нібито сплати штрафу за вчинення зазначеного вище адмінправопорушення, з урахуванням зібраних у справі доказів, на думку суду є встановленням фактів, а не оцінкою суджень. З огляду на вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що діями відповідача були поширені відомості, що порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки вони є недостовірними, та вважає за необхідне захистити порушені права заявника шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії спрямовані на спростування поширеної в мережі Інтернет інформації. Суд задовольняє вимоги позову частково, оскільки відмовляє в задоволені такої вимоги позову, як заблокування публічного доступу до недостовірної інформації оскільки суперечить діючому законодавству щодо права особи (юридичної особи) на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, в тому числі, права на її отримання, посилання на яке міститься в цьому судовому рішенні. Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує ступінь спричинених позивачу, як фізичній особі так і посадовій особі Центрального органу виконавчої влади, незручностей, вчинених відповідачем, ступінь та характер вини в цьому, що протиправні дії відповідача призвели до певних фізичних та душевних страждань позивача, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, погіршенню його статусу в суспільстві, а тому, враховуючи вимоги розумності і справедливості, встановлює моральну шкоду у розмірі еквівалентному 150000 грн. Позовні вимоги в частині відшкодування сплачених позивачем судового збору та інших судових витрат, на думку суду також підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: partial