Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди землі укладений між нею та ТОВ "Лєтол". В обгрунтування позовних вимог вказала, що 26.03.2001 року на підставі рішення Чорнобаївської селищної ради вона отримала у приватну власність земельну ділянку площею 2,48 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 11.03.2004 між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "Силікат-1" було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,48 га, кадастровий номер 7125155100:04:000:3352 строком до 31.12.2013 року, який зареєстрований у Чорнобаївському районному відділі Черкаської філії Центру ДЗК у 2004 році. 18.08.2013 року вона уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Зелена Нива 2013» договір оренди належної їй земельної ділянки, яка перебувала в оренді ТОВ «Силікат-1». Пізніше їй стало відомо, що 19.05.2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди даної земельної ділянки за ТОВ "Лєтол" на підставі договору оренди від 09.03.2017 року, укладеного між відповідачем ТОВ "Лєтол" та [PERSON] Однак вона договору з ТОВ "Лєтол" не підписувала. Вважає, що спірний договір оренди землі є недійсним, оскільки його не укладала та не підписувала. В судове засідання позивач не з"явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання представника не направив, про дати, час та місце судових засідань ТОВ "Лєтол" повідомлене належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Подане відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи суд визнав необгрунтованим, оскільки наведені підстави спростовуються матеріалами справи, зокрема наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 14.12.2017 року, яким відповідачу направлялась повістка та копія позову ( а.с. 42-43). Виходячи з приписів ст.128, ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] згідно державного акту на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,48 га, розташована в адміністративних межах Чорнобаївської селищної ради Черкаської області, кадастровий номер 7125155100:04:000:3352 (а.с.8). 11.03.2004 року між ТОВ «Силікат-1» та [PERSON] укладено договір оренди землі, за яким вона передала в оренду належну їй земельну ділянку площею 2,48 га строком на 10 років, з 11.03.2004 по 31.12.2013 рік (а.с. 9). Згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 11 березня 2004 року позивач передала ТОВ «Силікат-1» земельну ділянку за договором оренди землі (а.с. 10). Вищевказаний договір пройшов державну реєстрацію у встановленому законодавством порядку та 01.04.2004 р. зареєстрований у книзі реєстрації договорів оренди земельних ділянок районного відділу Черкаської регіональної філії Центру ДЗК. Судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «Зелена Нива 2013» 18 серпня 2013 року укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки, який був зареєстрований 02 жовтня 2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Чорнобаївського районного управління юстиції Черкаської області, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 17). Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 31 травня 2017 року у справі № 709/723/17, яким вказаний договір оренди земельної ділянки визнано недійсним (а.с. 27-33). Також судом встановлено, що 19 травня 2017 року приватним нотаріусом Ватутінського міського нотаріального округу Черкаської області [PERSON] на підставі договору оренди земельної ділянки від 09 березня 2017 року зареєстровано право оренди належної позивачу земельної ділянки за відповідачем, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 16). Відповідно до роз'яснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" недійсним може бути визнано лише укладений договір. Оскільки судом встановлено, що в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, то він є укладеними, а отже - оспорюваними та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду України № 6-99 цс13 від 18.09.2013 року. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності з приписами ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Згідно вимог ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності (ст.93 ЗК України). Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем, який укладається в письмовій формі. Згідно ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зі змісту ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 3 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 ЦК України). Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі, підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення. Звертаючись із позовом про визнання договору оренди землі недійсним, позивач посилалася на те, що, оспорюваний договір нею не підписувався, підпис належить іншій особі. Зазначене було встановлено в результаті проведення почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 12017250280000727, відомості про яке внесені до Єдиного державного реєстру за її заявою (а.с.18). Згідно висновку експерта № 1/2274 від 27.09.2017 року (а.с. 19-24), підпис від імені [PERSON] в договорі оренди від 19.05.2017 року укладеного між ТОВ "Лєтол" та [PERSON] та в акті прийому-передачі земельної ділянки від 19.05.2017 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підписи виконані шляхом копіювання (ймовірного перемалювання в прохідному світлі) якогось одного підпису від імені [PERSON] (або його зображення). Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Як власник вищевказаної земельної ділянки [PERSON] має право та бажає самостійно вирішувати як розпоряджатися належним їй правом власності, а у зв'язку з обмеженням відповідачем її права власності на земельну ділянку, таке право підлягає захисту, оскільки вона не проявляла своєї волі на укладання договору оренди землі від 09 березня 2017 року, не підписувала його, не уповноважувала будь-кого на його укладання. При встановлених обставинах, позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним, підлягають задоволенню як обґрунтовані. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved