Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

18.12.2018 до Шполянського районного суду надійшов даний позов в якому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Свій позов позивач мотивує тим, що вона є рідною сестрою [PERSON], який у шлюбі із [PERSON] (Надалі - Відповідач) має сина - [PERSON] [INFO]. У зв'язку з тим, що з 2014 року Відповідач веде антисоціальний спосіб життя, зокрема, пиячить, у стосунках із чоловіками не перебірлива, сімейні стосунки її брата та невістки (Відповідача) у 2017 році перестали існувати. Оскільки її племінник був недоглянутий своєю горе-матір'ю, а фізичний стан її брата не дозволяв йому повною мірою опікуватися сином, тому в лютому 2017 року [PERSON] письмово дозволив (посвідчено секретарем виконкому Сигнаївської сільської ради) позивачу забрати його сина до себе додому, займатися вихованням та опікуванням маленького [PERSON]. Відповідач також має дочку [PERSON], [INFO], яку часто приходила забирати до школи у стані алкогольного сп'яніння, про що 11 листопада 2016 року все ж таки було складено відповідний акт. У червні 2017 року Відповідач віддала позивачу на виховання та опіку свою власну дочку [PERSON], яка є сестрою по матері [PERSON], про що видала довіреність. З того часу діти перебувають під повною опікою вихованням та утриманням позивача ті її чоловіка. [PERSON] відвідує ДНЗ №87, [PERSON] навчається і школі №26. Діти повною мірою забезпечені всім необхідним для повноцінного життя. Жодної допомоги від біологічних батьків дітей [PERSON] та [PERSON] позивач не отримує, вихованням своїх дітей останні не займаються їх долею та здоров'ям не переймаються. Службою у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації беззаперечно встановлено той факт, що діти разом із матір'ю не проживають, умови для їх проживання з Відповідачем відсутні, а остання систематично зловживає спиртними напоями. Із [PERSON] 15 листопада проводилася профілактична бесіда, запрошено до Служби у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації для надання відповідних пояснень, проте, Відповідач знехтувала запрошенням і до Служби не з'явилася. З огляду на викладене вище, складається чітке враження, що Відповідач не тільки не збирається займатися вихованням та опікою своїх неповнолітніх дітей, а і веде такий спосіб життя, який фактично ставить під загрозу фізичний та психологічний стан дітей. З 2014 року відповідач не цікавиться своєю дитиною, також весь цей час її не хвилює матеріальне забезпечення, фізичний та духовний розвиток синап [PERSON]. Така поведінка відповідача, на думку позивача, свідчить про те, що [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Дитина проживає із позивачем - тіткою та її чоловіком і знаходиться на їхньому утриманні, так як саме вони забезпечують дитину всім необхідним для її нормальної життєдіяльності: купують харчові продукти, сезонний одяг покривають витрати на медичний догляд, а також купують інші речі, яких потребує дитина. Оскільки Відповідач не позбавлена батьківських прав, то кошти, належні для утримання неповнолітнього [PERSON] вона отримує, хоча жодної допомоги синові не надає. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, ураховуючи свідоме ухилення від виховання дитини, як винну поведінку [PERSON] щодо не виконання нею своїх батьківських обов'язків по відношенню до свого сина - [PERSON] та свідомого нехтування останньою святими обов'язками матері. Отже, із метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав законних інтересів дитини, позивач вважає за доцільне позбавити Відповідача батьківських прав. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 20.12.2018 позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 15.01.2019 відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 15.03.2019 було витребувано докази від виконавчого комітету Матусівської сільської ради об'єднаної територіальної громади Шполянського району Черкаської області, код ЄДРПОУ 26323516 (20630, Черкаська область, Шполянський район, с. Матусів), висновок органу опіки та піклування Матусівської сільської ради об'єднаної територіальної громади Шполянського району Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], 1976 року народження відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, проти позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], не заперечувала. В судове засідання представник служби у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації не з'явився. Від служби у справах дітей надійшов лист з проханням розглядати справу без їхнього представника, проти вимог позову не заперечують. В судове засідання представник виконавчого комітету Матусівської сільської ради не з'явився. Від сільської ради надійшов лист з проханням справу розглянути без представника сільської ради позовні вимоги визнали в повному обсязі. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 20 березня 2013 року [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Матусівської сільської ради Шполянського району, Черкаської області, зафіксовано факт народження [PERSON], який народився [INFO], про що 20 березня 2013 року було зроблено відповідний актовий запис №3. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с.7). Згідно з довідкою №150 від 06.11.2018 року виданою дошкільним навчальним закладом (Ясла - Садок) №87 «Дельфін», Департамент освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради, про те, що [PERSON], [INFO], дійсно відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №87 «Дельфін» Черкаської міської ради з 01.09.2017 року по теперішній час. (а.с.13). Відповідно до заяви [PERSON] від 23.07.2018, справжність підпису якого засвідчено секретарем виконкому Сигнаївської сільської ради, Шполянського району, Черкаської області, зареєстровано в реєстрі за № 14, [PERSON], дозволяє продовжувати тимчасово займатися вихованням, матеріальним забезпеченням в дошкільному закладі його сина [PERSON], [INFO], його сестрі [PERSON] (а.с.18). Відповідно до акту від 11.11.2016, складеного комісією в складі: [PERSON] - директор НВК, [PERSON] - сільського голови, [PERSON] - депутата сільської ради, [PERSON] - практичного психолога, про те, що [PERSON], мати учениці 1 класу [PERSON], прийшла по дитину в нетверезому стані, грубила адміністрації, вела себе неадекватно, кричала. На зауваження не реагувала. Пояснити ситуацію не могла, бо не могла чітко говорити. Сказала, що випила 200 гр. горілки (а.с.21). Відповідно до заяви ([PERSON]) [PERSON] від 17.08.2018, адресованої начальнику служби у справах дітей Черкаської міської ради, заявниця просила залишити у неї під опікою [PERSON] та [PERSON] (а.с.22). Згідно заяви [PERSON] від 15.03.2019, справжність підпису якої засвідчений приватним нотаріусом Горбач В.П. Шполянського районного нотаріального округу, відповідачка не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO], та не заперечувала щодо його проживання в сім'ї [PERSON]. (а.с.64). Відповідно до довідки - характеристики №259 від 03.2019, виданої Матусівською сільською радою Шполянського району, Черкаської області, за час проживання [PERSON] зарекомендувала себе посередньо. Неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Зловживає спиртними напоями. Часто змінює своє місце проживання, на даний час проживає у цивільного чоловіка, який зловживає спиртними напоями. Участи у житті громади не приймає, постійної роботи не має. Серед її кола знайомих та друзів є особи з антисоціальною поведінкою, живе за рахунок тимчасових підробітків. Письмових скарг на поведінку [PERSON] в сільську раду не надходило, на засіданні виконкому сільської ради не розглядалось. (а.с.65). Згідно акту обстеження умов проживання від 16.11.2018, від 23.11.2018, від 30.11.2018, від 11.12.2018, від 04.03.2019 за підписом спецаліста з соціальної роботи, [PERSON], [PERSON] - працівник сільської ради, [PERSON] - спеціаліст сільської ради, затвредженого сільським головою [PERSON], на час перевірки у будинку [ADDRESS], де проживає у свого співмешканця [PERSON], на час перевірки санітарні умови не задовільні у будинку бурдно. Продукти харчування відсутні. Діти [PERSON] знаходяться у Шполянській санаторній школі інтернат, а син [PERSON] у тітки [PERSON] у м. Черкасах. Комісія рекомендувала покращити умови проживання, повернути сина [PERSON] додому, влаштовутись на роботу (а.с. 73-77). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області від 01.04.2019 №258 про доцільність позбавлення батьківських про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітнього дитини [PERSON], [INFO], орган опіки і піклування Матусівської сільської ради Шполянського району просить вирішити питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітньої дитини. Висновок обґрунтований наступним: [PERSON], [INFO], - мати малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Громадянка [PERSON] зареєстрована з 26.01.2005 року в господарстві матері [PERSON] по [ADDRESS], разом з нею зареєстровані діти: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, вона проживає в співмешканця по [ADDRESS] , дочка [PERSON] знаходиться в Шполянській санаторній школі-інтернат, син [PERSON] зі слів матері та баби знаходиться у тітки [PERSON], [INFO], в м. Черкаси, яка зі своїм чоловіком повністю опікується вихованням та утриманням дитини. [PERSON] відвідує ДНЗ №87 м.Черкаси. Дитина повною мірою забезпечена всім необхідним для повноцінного життя. Зі слів [PERSON] допомоги від біологічних батьків вони не отримують. Вихованням своїх дітей вони не займаються, їх долею та здоров'ям не переймаються. Згідно з актів обстеження умов проживання даної сім'ї «16.11.2018 р., 23.11,2018р., 30.11.2018р., 11.12.2018р., 4.03.2019р.» за адресою фактичного проживання [ADDRESS] вході яких було встановлено громадянка [PERSON] ніде не працює. За час проживання в селі зарекомендувала себе з негативної сторони. [PERSON] перебуває в цивільному шлюбі з [PERSON], проживає в будинку співмешканця. Будинок має занедбаний стан, в ході обстеження постійно було виявлено безлад, антисанітарний стан, постільна білизна брудна, продукти харчування в недостатній кількості. Умови для проживання та виховання дітей не створені, на неодноразові зауваження відповідачка не реагувала. Кожного разу обіцяла змінити все на краще (забрати сина [PERSON] додому, відвідувати дітей в державному закладі, навести порядок у будинку), але до цього часу нічого не змінилося. Неодноразово при обстеженні умов проживання відповідачка знаходилася у нетверезому стані. (а.с.78-79). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами та поясненнями позивача суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, більше того письмово не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно свого сина. Дитина фактично проживає у м. Черкаси у сім'ї позивача, тітки [PERSON], яка є сестрою батька дитини [PERSON]. Позивач зі своїм чоловіком повністю опікується вихованням та утриманням дитини. Дитина відвідує ДНЗ №87 у м. Черкаси. Біологічні батьки не проявлять інтересу до дитини. Державна опіка над дитиною підкріплена достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду у справі №631/2406/15-ц від 13.03.2019. Як встановлено судом, згідно актів відвідування сім'ї особи від 11.12.2018 та від 04.03.2019, складених працівниками Матусівської сільської ради Шполянського району відповідач була попереджена, що за невиконання батьківських обов'язків буде вирішуватись питання про позбавлення її батьківських прав. Проте відповідач знехтувала даними попередженнями більше того, письмово повідомила суд, що не заперечує проти того, щоб її позбавили батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON], [INFO]. При цьому справжність підпису на заяві була нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Горбач В.П. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XIІ, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином суд вважає, що в разі залишення дитини під опікою матері, дитина страждатиме через відсутність піклування, та неповноцінне виховання, що становитиме загрозу фізичному та психічному здоров'ю дитини. За допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, дану проблему на даний час, вирішити не можливо. В даному випадку, втручання держави у виховання дитини є виправданим, а інтереси дитини, переважають над інтересами матері. Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідача від виконання його обов'язку по вихованню дитини свого малолітнього сина, що є підставою для позбавлення позивача батьківських прав. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.5. ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не надала доказів щодо її непрацездатності, а тому суд задовольняє позов і стягує з відповідача [PERSON], аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 18.12.2018, до повноліття дитини, тобто до [INFO], щомісячно. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачів за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Аліменти стягувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Зобов'язати [PERSON], відкрити особистий рахунок на дитину [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 704,80 грн. на користь позивача, та 768,40 грн. на користь держави. На підставі ст. 60 ЦК України, п.2 ч.1 ст.164, ст. ст.165, 166, 180 -183, 191 СК України, ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XIІ,

Outcome: approved