Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 липня 2009 року по 07 грудня 2015 року у розмірі 120385,76 грн. Обгрунтовує позов тим, що з 01 жовтня 2007 року перебував у трудових відносинах із ТзОВ "Львівські автобусні заводи", працюючи на посаді інженера-технолога відділу складського господарства. 06.07.2009 звільнений із займаної посади у зв'язку із скороченням штатів (наказ № 46-кс від 06.07.2009) (п.1 ст.40 КЗпП). У день звільнення з ним не проведено усіх розрахунків, а тому утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 2691,30 грн., відносно якої Сихівським районним судом м.Львова ухвалено судове рішення і виконавчий лист предявлено до примусового виконання до органу державної виконавчої служби. Однак рішення станом на 30.09.2015 не виконано. На підставі ст. 117 КЗпП позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток при звільненні, внаслідок неналежного проведення розрахунку з ним по дату подання позову до суду. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити у повному обсязі. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання явку свого представника повторно не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України\~з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх зібраними доказами, ухвалюючи заочне рішення, суд позовні вимоги задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01 жовтня 2007 року позивач перебував у трудових відносинах з ТзОВ "Львівські автобусні заводи", обіймаючи посаду інженера-технолога відділу складського господарства. Наказом товариства від 06.07.2009 № 46-КС [PERSON] з 06 липня 2009 року звільнений з роботи у звязку із скороченням (п.1 ст.40 КЗпП України), що підтверджується записами трудової книжки. Відповідно до положень\~ст. 94 КЗпП України, ст.ст.\~1,\~2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з положеннями\~ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до\~ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Право на своєчасне одержання винагороди за працю належить до конституційних прав громадян та захищається державою. Судом встановлено, що за період роботи позивача остаточний розрахунок з ним не проведено. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом зясовано, що відповідач на день звільнення позивача із займаної посади не провів із позивачем відповідного розрахунку, не виплатив останньому основну заробітну плату. Такий розрахунок не проведений і станом на час розгляду справи. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 25 липня 2013 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" на користь [PERSON] 2691, 30 грн. заборгованості по заробітній платі. Станом на 30.09.2015 виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого документа не є виконаним, жодних стягнень не проводилось. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 №100 (із змінами і доповненнями) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачем подано розрахунок середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати за період з 06.07.2009 по 07.12.2015, що становить у розмірі 74,96 х 1606 = 120385,76 грн. (74,96 середня заробітна плата, 1606 кількість робочих днів). Вказаний розрахунок приймається судом до уваги, доказів неправильного нарахування такого середнього заробітку відповідачем не подано. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що оскільки позивачу у день звільнення не виплачено усіх сум, що йому належали до виплати, розмір невиплаченої заробітної плати на користь позивача визначений товариством та останнім не оспорювався, фактичний розрахунок із позивачем не проведено, тому суд приходить висновку, що позов підставний та обґрунтований, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 06.07.2009 по 07.12.2015 у розмірі 120385,76 грн. без врахування утримання податків і інших обовязкових платежів з фізичних осіб. Згідно з п.2 ст.367 ЦПК України допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць. Вирішуючи розподіл судових витрат, суд дійшов до наступного. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1203,85 грн. в дохід держави. На підставі ст. ст.116, 117, 233 КЗпП України, п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 №100, постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року та

Outcome: approved