Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до Зміївської міської ради Харківської області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями дійсним, в якому вказала, що 1.11.1997 році між нею (на той момент [PERSON]) та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями.Зазначений договір укладено на біржі нерухомості та основних фондів "Україна", що не було заборонено діючим на той момент законодавством.В подальшому [PERSON] та [PERSON] вирішили, що за необхідності вони переукладуть цей договір нотаріально. 03.11.1997 року [PERSON] зареєструвала договір купівлі-продажу у КП „Зміївське БТІ" і, таким чином, стала власником вказаного будинку з надвірними будівлями, а 05.11.1997 року було зареєстроване місце її проживання за вказаною адресою.З цього часу вона відкрито та безперервно користується будинком, виконала в ньому неодноразово ремонт та сплачує необхідні комунальні платежі. У серпні 2013 року вона з засобів масової інформації дізналася про те, що „біржові договори" зразка 1997 року є недійсними внаслідок того, що крім „біржового" посвідчення, на той момент вони могли укладатися нотаріально. Після цього, [PERSON] вирішила поцікавитись у продавця за договором, чому він виявив бажання укласти договір на біржі, а не у нотаріуса. Однак виявилося, що [PERSON] помер [INFO], а Біржі нерухомості та основних фондів „Україна" - не існує. На даний час існує універсальна біржа „Україна", яка видала їй лише дублікат договору купівлі-продажу. Тобто, на даний час, по незалежним від неї обставинам, склалася ситуація, що договір укладено з порушенням норм Законодавства, а саме порушення витікає з того, що договір нотаріально не посвідчений.Продавець за договором ухилився від нотаріального посвідчення договору, оскільки до самої смерті він не виявив бажання з'явитися до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Біржа нерухомості та основних фондів „Україна", на якій укладався договір діяла в межах своїх повноважень та керувалася нормами ст. 15 ЗУ "Про товарну біржу", в зв'язку з чим на той момент не було потреби у нотаріальному посвідченні договору. На даний же момент, відповідно до вимог ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Крім того, при укладанні договору купівлі-продажу №Н10-245 [PERSON] та [PERSON] домовилися щодо усіх суттєвих умов договору, що підтверджується копією зазначеного договору і відбулося повне його виконання, оскільки відбулася передача коштів відповідачу, що ним ніколи не оспорювалося. Тому позивачка змушена звернутись з позовом до суду про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями дійсним. Сторони у судове засідання не з'явились, до суду подали заяву, в якій просили розглядати справу за їх відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу просили не проводити. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: 01 листопада 1997 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу №Н10-245 житлового будинку [ADDRESS] з надвірними будівлями. Зазначений договір укладено на біржі нерухомості та основних фондів "Україна"./а.с.11/ Відповідно до свідоцтва про одруження [PERSON] 25 серпня 2001 року уклав шлюб з [PERSON]. 22.05.2002 року шлюб розірвано, прізвище після розірвання шлюбу залишено "[PERSON]"./а.с.17/ [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про смерть №282. З довідки КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" від 20.12.2013 року за №3578 вбачається, що станом на 31.12.2012 року житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, підписаного і зареєстрованого на Харківській біржі нерухомості та основних фондів "Україна" 01.11.1997 р. № Н10-245 і зареєстрованого в КП "Зміївське БТІ" 03.11.1997 р. реєстраційний номер 25-2379./а.с.10/ Згідно довідки за №1007 від 24.12.2013 р., виданної Зміївським районним сектором ГУ ДМС України в Харківській області встановлено, що станом на 24.12.2013 року за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] по сьогоднішній час./а.с.15/ Договір купівлі-продажу було укладено 01.11.1997 року, тобто під час дії Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, тому правовідносини щодо визнання дійним договору купівлі-продажу регулюються цим кодексом. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України „Про товарну біржу", членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі- продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно роз'яснення п. 4 Пленуму Верховного суду України, N 3 від 28.04.78 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», що діяв на момент вчинення правочину і не втратив своєї чинності ( Постанова втратила чинність на підставі Постанови Верховного Суду N 9 від 06.11.2009 року), «З підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною». Відповідно до роз'яснень, даних у п.2 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.І ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. Позивачка в своєму позові вказує на те, що продавець за договором [PERSON] ухилився від нотаріального посвідчення договору, оскільки до самої смерті він не виявив бажання з'явитися до нотаріуса з метою нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Таким чином, незважаючи на ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 1 листопада 1997 року, останній був виконаний сторонами в повному обсязі, що відповідало волевиявленню сторін, можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу фактично втрачена, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення даного позову. На підставі вищевикладеного

Outcome: approved