Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася у суд з позовом про визнання правочину недійсним та визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона з 1999 року по 2010 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу вони мають чотирьох неповнолітніх дітей. Під час перебування у шлюбі [PERSON] уклав з ТОВ «Невірос» договір про пайове інвестування у житлове будівництво № 30-03/08 від 30 березня 2005 року, за умовами якого відповідач зобов'язувався здійснювати інвестування будівництва квартири [ADDRESS]. Протягом 2005 - 2007 р. відповідач [PERSON] за рахунок спільних коштів подружжя профінансував вартість новозбудованої квартири, що підтверджується платіжними дорученнями та довідкою забудовника. Через фінансові проблеми, які виникли у забудовника даного будинку, він протягом тривалого часу залишався недобудованим і був введений в експлуатацію тільки 25 листопада 2014 року. Позивач зазначає, що вона влітку 2012 року випадково дізналася про те, що після залишення сім»ї відповідач таємно без її згоди переоформив майнові права на незавершене будівництво, зокрема 02 грудня 2008 року [PERSON] уклав з [PERSON] та ТОВ «Невірос» договір про відступлення права вимоги за договором про пайове інвестування у житлове будівництво № 30-03/08 від 30 березня 2005 року, відповідно до умов якого [PERSON] набула прав інвестора вищевказаної квартири. Набуті під час перебування у шлюбі майнові права на об'єкт інвестування - квартиру [ADDRESS], на думку позивача, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], право позивача щодо надання письмової згоди на укладення договору про відступлення права вимоги на об'єкт інвестування (квартиру) порушено, тому договір від 02 грудня 2008 року про відступлення права вимоги за договором про пайове інвестування у житлове будівництво № 30-03/08 від 30 березня 2005 року є недійсним. За таких підстав, а також зважаючи на те, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, позивач просить визнати недійсним Договір про відступлення права вимоги за Договором про пайове інвестування у житлове будівництво № 30-03/08 від 30 березня 2005 року, укладений 02 грудня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та ТОВ "Невірос", а також визнати за нею право власності на майнові права на квартиру [ADDRESS], загальною площею 196,27 кв.метри та житловою площею 123,58 кв.метри. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача ТОВ «Невірос» в судовому засіданні визнала позовні вимоги та не заперечувала протии їх задоволення. Представник третьої особи - ТОВ «Укрбуд Девелопмент» в судовому засіданні пояснила, що власником майнових прав на об»єкти інвестування (квартири) [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору про відступлення права вимоги. Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача та представника треьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.Майнові права визнаються речовими правами. Судом встановлено, що 27 лютого 1999 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про одруження. (а.с. 21) Сторони є батьками спільних чотирьох дітей, а саме: - сина [PERSON], [INFO], - доньки [PERSON], [INFO], - сина [PERSON], [INFO], - доньки [PERSON], [INFO]. (а.с. 24-27) Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2010 року шлюб, укладений між подружжя [PERSON], розірвано. (а.с. 22) З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2005 року між ТОВ «Невірос» та [PERSON] був укладений договір № 30-03/08 про пайове інвестування у житлове будівництво (інвестиційний договір). Відповідно до умов даного договору інвестор на пайових засадах зобов'язувався брати участь в інвестуванні об'єкта будівництва, а саме багатоповерхового будинку, що будувався за адресою: [ADDRESS], а організація зобов'язувалася своїми силами і засобами збудувати об'єкт будівництва, і передати інвестору частину новозбудованого житла, а саме об'єкт інвестування для його використання як місце проживання за умови виконання інвестором даного договору. (п. 1.1 договору) (а.с. 73-79) Згідно додатку № 2 до договору № 30-03/08 про пайове інвестування у житлове будівництво від 30 березня 2005 року об'єктом інвестування є чотирикімнатна квартира [ADDRESS], розташована на 7 житловому поверсі, загальною приведеною площею (згідно з проектною документацією) - 196,27 кв.метри, житлова площа - 123,58 кв.метри. (а.с. 82) Згідно довідки, виданої ТОВ «Невірос», [PERSON] у відповідності до умов договору № 30-03/08 від 30 березня 2005 року про пайове інвестування у житлове будівництво станом на 04 грудня 2007 року ним внесено кошти у будівництво квартири з умовним номером [ADDRESS] у розмірі 1 138 791 грн. 91 коп., що відповідає ста відсоткам вартості квартири. Також з матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2008 року між ТОВ «Невірос», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про відступлення права вимоги, за умовами якого сторони домовились про відступлення права вимоги інвестором новому інвестору за договором № 30-03/08 від 30 березня 2005 року про пайове інвестування у житлове будівництво. (а.с. 71) Згідно листа № 0200 від 25.02.2015 р. ТОВ «Укрбуд Девелопмент» згідно даних обмірів БТІ квартира [ADDRESS] має загальну площу 194,90 кв.метри, житлову площу 122,20 кв.метри. Багатоповерховий житловий будинок [ADDRESS] був введений вексплуатацію 25 листопада 2014 року, що підтверджуєтьс сертифікатом IV № 165143290105 від 25 листопада 2014 року про готовність будинка до експлуатації. (а.с. 42) Позовні вимоги про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за Договором про пайове інвестування у житлове будівництво № 30-03/08 від 30 березня 2005 року, укладеного 02 грудня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та ТОВ "Невірос", а також визнання права власності на майнові права на квартиру [ADDRESS] позивач обґрунтовувала тим, що укладаючи зазначений договір, відповідач діяв без її згоди як подружжя, яку остання ні письмово ні усно не давала. Позивачка, звертаючись до суду із вимогами до відповідачів про визнання недійсним вказаного договору, свої вимоги обґрунтовує ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України, ст.ст.60,61,65 СК України. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги підлягають задоволенню, а договір про відступлення права вимоги за Договором про пайове інвестування у житлове будівництво № 30-03/08 від 30 березня 2005 року, укладений 02 грудня 2008 року між [PERSON], [PERSON] та ТОВ "Невірос", необхідно визнати недійсним, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, щ Будь-яких доказів на підтвердження тому, що [PERSON] була обізнана і давала згоду на укладення [PERSON] договору про відступлення права вимоги [PERSON] матеріали справи не містять. Право спільної сумісної власності подружжя врегульовано главою 8 СК України. Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60СК України). Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст. 69 СК України). Відповідно до п.п. 23,24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Майно, що належало одному із подружжя, може бути визнано спільною сумісною власністю подружжя з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Матеріали справи не містять належних доказів тому, що майно, набуте подружжям за час шлюбу набуто лише за рахунок самостійного заробітку відповідача. Зважаючи на це, суд в силу положень ст.60, ч.1 ст. 69 СК України приходить до висновку, що майно - майнові права на чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя сторін, що підлягає поділу між ними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають значення для справи (ч.1 ст. 71 СК України). Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Будь-яких домовленостей між сторонами судом встановлено не було. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 30 Постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спору про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] уклав договір про відступлення права вимоги від 02 грудня 2008 року, суд приходить до висновку, що зазначений договір, всупереч ч. 1 ст. 65 СК України, був укладений без згоди дружини, що призвело до порушення її прав. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з позивачем проживають неповнолітні діти сторін, вона фактично самостійно їх утримує та виховує, діти потребують підвищеної уваги та додаткових витрат в зв'язку зі станом здоров'я. Так, син сторін [PERSON], [INFO], починаючи з першого року його життя, спостерігався у невролога та перебував у групі ризику, в зв'язку з наявністю відсталості у фізичному розвитку. Було постановлено основний діагноз: целіакія, синдром мальабсортції і відставання у фізичному розвитку. Наявне захворювання дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років. Дитина спостерігається у Поліклініці сімейного лікаря «Русанівка» та проходив обстеження у КПП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» Дарницького району м. Києва. (а.с. 28-30) Контроль за здоров'ям дітей здійснюється фактично лише позивачем. Відповідач належних доказів про понесення витрат на утримання дітей суду не надав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2010 року задоволено позов [PERSON] Постановлено стягувати з [PERSON] На користь [PERSON] аліменти на утримання чотирьох дітей у розмірі 5000 грн. на всіх щомісячно починаючи з 23 вересня 2010 року та до їх повноліття, проте не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 22) Заборгованість відповідача станом на 01 червня 2014 року становить 221 363 грн. 63 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком, виданою ВДВС Броварського міськрайонного управління юстиції. (а.с. 10) Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2013 року оголошено розшук [PERSON]. (а.с. 8) Згідно довідки від 1ё4 липня 2014 року, виданої Броварським МВ ГУМВС України в Київській області, [PERSON] перебуває у розшуку як боржник з 16 березня 2013 року, розшукова справа № 07-0451. (а.с. 9) Зважаючи на викладене, суддів приходить до висновку про наявність передбачених ст. 70 СК України підстав для відступу від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення - збільшення частки майна дружини з метою захисту майнових прав неповнолітніх дітей сторін. За таких обставин за [PERSON] слід визнати право власності на 2/3 частини майнових прав на квартиру [ADDRESS], що є спільною сумісною власністю подружжя сторін, а за [PERSON] - на 1/3 частину такого майна. Враховуючи зазначене, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з [PERSON] та [PERSON] по 913,50 грн. судового збору в дохід держави.(3654-1827=1827:2=913,50 грн.)

Outcome: partial