Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

20.05.2014 року Банк звернувся з позовом, в якому зазначив, що 19.10.2007 року уклав з [PERSON] договір про надання споживчого кредиту №11238045000 відповідно до умов якого надав [PERSON] на умовах повернення та оплачуваності кредит в сумі 120000 дол. США. Кредит з нарахованими процентами за ставкою 12,4% річних згідно умов договору позичальник зобовязався погашати щомісячно частинами у розмірі 1345 дол. США., повернувши повністю не пізніше 10.10.2028 року. Зобовязання [PERSON] за кредитним договором забезпечила також [PERSON], уклавши з [PERSON] договір поруки №151456 від 19.10.2007 року Позичальник систематично з жовтня 2012 року не виконує зобовязання по погашенню кредиту та сплати процентів, вимогу від 20.03.2014 р. про усунення порушень він та поручитель не виконали, заборгованість не погасили. Станом на 20.04.2014 року заборгованість складає 127760,56 дол. США, що за курсом НБУ на зазначену дату відповідає 1457503,83 грн., з яких: 103810,92 дол. США (1184284,21 грн.) - заборгованість за кредитом, у тому числі 6015 дол. США прострочена заборгованість; 22020,30 дол. США (251209,54 грн.) заборгованість за процентами, у тому числі 20888,97 дол. США прострочена заборгованість; 1929,34 дол. США (22010,08 грн.) пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 29.04.2013 року по 29.04.2014 року Тому просив стягнуту суму заборгованості в солідарному порядку з відповідачів. У квітні 2016 року [PERSON] предявив зустрічний позов до [PERSON], яким просив визнати недійсним укладений 19.10.2007 року договір про надання споживчого кредиту №11238045000, визнати недійсним договір іпотеки укладений в забезпечення кредитного договору 19.10.2007 року, в порядку застосування недійсності договору іпотеки виключити з Державного реєстру іпотек запис №6246 від 10.10.2007 року про державну реєстрацію іпотеки, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис за №5875458 від 17.06.2008 року про державну ресторацію заборони відчуження нерухомого майна за договором іпотеки від 17.10.2007 року. Свої вимоги [PERSON] обґрунтував таким чином: [PERSON] порушені вимоги п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо детального розпису майбутнього фінансового зобовязання позичальника, що є введенням в оману, а тому договір є недійсним. Умови договору є дискримінаційними, оскільки його умови прописані виключно на користь банку, незаконно обмежують субєктивні права людини (неможливо взяти інші грошові зобовязання (поруку) без згоди банку, застрахувати обєкт іпотеки у страховій компанії на свій вибір, а не у рекомендованій [PERSON]), незаконно присвоює собі право на розповсюдження банківської таємниці, передачу прав та обовязків позикодавця третім особам, вилучення продукції, отримання фінансової інформації щодо позичальника у повязаних позичальником третіх осіб. В договорі відсутня істотна умова ціна. Крім того, [PERSON] порушені вимоги Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затверджених постановою НБУ від 17.06.2004 року №280, Інструкції про застосування цього плану рахунків, Інструкції про касові операції в банках України, затвердженою постановою НБУ від 14.08.2003 року №337, оскільки договору на відкриття поточного рахунку, з якого можливе отримання готівки в іноземній валюті він не укладав. Крім того, не зясовано, чи має Банк індивідуальну ліцензія, видану НБУ, на використання іноземною валюти. Позивач відповідно до постанови НБУ від 30.05.2007 року №200, якою затверджені Правила використання готівкової іноземною валюти на території України, не мав право виконувати на здійснення валютних операцій у вигляді оплати кредиту та процентів банку в доларах США. У відповідності до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню іпотекою. Справу прийнято до свого провадження після скасування заочного рішення по справі суддею Гуденко О.А. 31 березня 2016 року. В судовому засіданні представник [PERSON] просив про задоволення первісного позову з викладених в ньому підстав, вважав висновки судової експертизи необґрунтованими, надав заяву про застосування позовної давності до вимог зустрічного позову та просив відмовити у його задоволенні. Представник [PERSON] [PERSON] вимоги первісного позову не визнала через недоведеність позовних вимог, вимоги зустрічного позов підтримала, просила про його задоволення з викладених в ньому підстав. Звернула увагу суду на невідповідність умов оспорюваного кредитного договору вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», завищений розмір обовязкових платежів за договором та невідповідність зазначеної в договорі відсоткової ставки реальним умовам договору. Також зазначила, що в порушення вимог Інструкції про касові операції в банках України , Інструкції про порядок відкриття , використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах [PERSON] не було належним чином відкриті рахунки для здійснення видачі та в подальшому обліку погашених кредитних коштів, кошти зараховувалися банком на певні транзитні рахунки, що унеможливлює правильне обчислення суми заборгованості за кредитом. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, повідомлялася судом належним чином неодноразово. За клопотанням представників сторін судом неодноразово надавався строк для позасудового врегулювання спору, можливості укладання відповідних угод щодо реструктуризації тощо боргу, укладення мирової угоди. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд в межах заявлених позовних вимог встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно договору про надання споживчого кредиту №11238045000 від 19.10.2007 року (далі кредитний договір) Банк узгодив з [PERSON] надання йому кредиту 120000 дол. США на споживчі цілі однією сумою на строк 252 місяці, а той зобовязався повернути кредит та сплатити проценти шляхом внесення ануїтетних платежів по 1345 доларів щомісячно не пізніше 19.10.2028 року. Кредит видається шляхом перерахування на поточний рахунок для подальшого використання за цільовим призначенням (п. 1.6. кредитного договору). Процентна ставка за користування кредитними коштами встановлена в розмірі 12,4%, переглядається щомісячно і якщо банк не повідомив про новий розмір процентної ставки в порядку передбаченому п. 10.2 договору, то застосовується розмір процентної ставки, діючий в попередньому періоді. Нарахування процентів здійснюється за методом «30/360». Черговість погашення заборгованості: 1) заборгованість за простроченими процентами; 2) строкова заборгованість за нарахованими до сплати процентами за кредитом; 3) прострочена заборгованість за сумою основного боргу; 4) строкова сума основного боргу; 5) пеня, штрафні санкції. Забезпечення кредиту: іпотека квартири [ADDRESS] та порука фізичної особи [PERSON] (надалі змінила прізвище на [PERSON]). Умовами договору передбачено право банка вимагати дострокового повернення кредиту відповідно до обставин зазначених в п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. (пункт 8.3.) в порядку передбаченому розділом 12 кредитного договору. Відповідальність позичальника: на прострочену суму основного боргу нараховуються проценти за діючою процентною ставкою та додатково 6,7% з дня виникнення простроченої заборгованості; на суму простроченого платежу за кожен день прострочення нараховується пеня в розмірі подвійного розміру облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу за обмінним курсом НБУ. Строк дії договору: з дня укладання і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів та/або пені у разі її нарахування. Згідно п. 10.12. кредитного договору позичальник фактом підписання свідчить, що усі умови договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційного листа відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача». У відповідності до пункту 12.1 кредитного договору в разі неотримання з будь-яких причин позичальником вимоги банку про дострокове повернення кредиту термін кредиту вважається, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику вимоги про дострокове поранення кредиту. Того ж дня до кредитного договору була укладена додаткова угода, якою сторони погодили додавання до кредитного договору додатку №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», додатку №3 «Тарифи Банку» (а.с. 136 т. 1). Згідно Додатку №2 абсолютне значення подорожчання кредиту дорівнює 353388,70 дол. США. 19.10.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір поруки №151456, яким поручитель зобовязалася в солідарному порядку та в повному обсязі відповідати за зобовязаннями [PERSON] за кредитним договором. Строк дії договору поруки: з моменту підписання та до повного виконання всіх зобовязань позичальника за кредитним договором. Згідно пункту 2.2. у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором Банк має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими для виконання на 10 робочий день з дати відправлення йому такої вимоги рекомендованим листом. 19.10.2007 року у Державний реєстр іпотек був внесений реєстраційний запис 5875354 про реєстрацію обтяження на підставі договору іпотеки, реєстровий №6240, посвідченого приватним нотаріусом 19.10.2007 року щодо квартири [ADDRESS] на користь [PERSON], іпотекодателем зазначений [PERSON] Відповідно до копії заявки на видачу готівки відповідач [PERSON] 19.10.2007 року отримав повну суму кредиту 120000 дол. США про що свідчить його особистий підпис на документі (а.с. 147 т. 1) 20.03.2014 року на адресу позичальника та поручителя [PERSON] оформлені письмові вимоги про погашення простроченої заборгованості станом на 4.03.2014 р. 5356,34 дол. США простроченої заборгованості за кредитом, 19761,02 дол. США простроченої заборгованості по процентах протягом 31 календарного дня з дня отримання вимоги, а у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання вимоги (у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня від дати відправлення вимоги) повністю виконати зобовязання по поверненню суми кредиту та сплати процентів в сумі 123571,94 дол. США, яка підлягає уточненню. Дані вимоги предявлені на пошту 25.03.2014 р. Згідно розрахунку банку станом на 29.04.2014 року заборгованість за кредитним договором становила: за кредитом 103810,92 дол. США (еквівалент 1184284,21 грн. за курсом БНУ); за процентами 22020,30 доларів США (еквівалент 251209,54 грн. за курсом НБУ); по пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 1929,34 дол. США (еквівалент 22010,08 грн. за курсом НБУ) на загальну суму 127760,56 дол. США (еквівалент 1457503,83 грн. за курсом НБУ на 29.04.2014 р.). Висновками судової економічної експертизи №76-12/16 від 20.12.2016 року та додаткової судової економічної експертизи встановлено, що видача кредитних коштів за кредитним договором документально підтверджується. Розмір щомісячного (ануїтетного платежу) виходячи з базових умов кредитного договору становить 1340,50 дол. США на місяць. Розмір щомісячного платежу 1345 дол. США не відповідає умовам кредитного договору при процентній ставці 12,4% річних. Реальна ставка та цим договором становить 13,9%., а сукупна вартість кредиту 333749,06 дол. США та 705690,64 грн. Крім того, [PERSON] було перераховано банку за весь період з часу укладання кредитного договору 79970,64 дол. США та 9321 грн. Підтвердити чи є достовірним та правильним відображенням бухгалтерьским обліком операцій за кредитним договором не видається за можливе. Визначена банком заборгованість [PERSON] за кредитним договором не підтверджується. Вказаний у виписці з 19.10.2007 року по 29.04.2014 року борг за кредитним договором позичальника за кредитом 103810,92 дол. США та за процентами 22020,30 дол. США документально та нормативно не є обґрунтованим. Відображення у цій виписці погашення боргу позичальником, що підтверджене первинними документами, документально не підтверджується. При цьому не зазначено, яким чином на час проведення експертизи повинна бути обрахована заборгованість за кредитом ( з урахуванням, що факт отримання кредитних коштів та сплати коштів на його погашення не оспорюється сторонами та підтверджується висновком експертизи), та яким є розмір та складові цієї заборгованості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N 9, 06.11.2009). Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ()в редакції яка діла на час виникнення кредитних правовідносин) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Доводи зустрічного позову суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного. 16.10.2011 року вступив у силу Закон України від 22.09.2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", згідно з яким ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Кредитний договір укладено сторонами 19.10.2007 року і на час укладення цього кредитного договору Закон України "Про захист прав споживачів" не передбачав заборони на надання споживчих кредитів у іноземній валюті. За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Такий висновок узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15. Згідно правового висновку Верховного Суду України, який має обовязкову силу згідно ст. 360-7 ЦПК України викладеного в постанова від 11.11.2015 року в справі 6-511цс15, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобовязальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно правового висновку Верховного Суду України, який має обовязкову силу згідно ст. 360-7 ЦПК України викладеного в постанові від 25 грудня 2013 р. в справі № 6-94цс13 про застосування ст. 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. В пункті 10.12. кредитного договору позичальник фактом підписання свідчить, що усі умови договору йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційного листа відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача». Тому посилання відповідача на не доведення до його відома інформації вказаної у п. 2 ст. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача», у тому числі щодо сукупної вартості кредиту, є недоведеними всупереч принципу диспозитивності та змагальності сторін в цивільному процесі. Доводи [PERSON] про обмеження його субєктивних прав (взяти інші грошові зобовязання (поруку) без згоди банку), суд вважає необґрунтованими, оскільки ці умови кредитного договору спрямовані на попереджання погіршення майнового становища позичальника. Посилання на обмеження можливості застрахувати обєкту іпотеки у страховій комп1анії на свій вибір, а не у рекомендованій [PERSON], не містить зазначення доказів про реальне порушення прав та обовязків позичальника, тобто за суттю є припущеннями. Підпункт 5 пункту 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» якою кредитору забороняється звертатися без згоди споживача за інформацією про його фінансовий стан до третіх осіб, які пов'язані зі споживачем родинними, особистими, діловими, професійними або іншими стосунками у соціальному бутті споживача, відповідач тлумачить неправильно, оскільки у п. 10.12 кредитного договору підписаного позичальником така згода має місце. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються сума кредиту - пункт 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який підлягає застосуванню як спеціальний закон, а не ціна (ст. 632 ЦК України). Стверджуване відповідачем порушення [PERSON] застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України (Інструкція затверджена постановою № 280, 17.06.2004 року), Правил використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджені НБУ 30.05.2007 року №200, якою затверджені не дає підстав для визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки тощо, оскільки стосується порядку виконання договору, тобто після його укладання, оскільки за рахунками Плану рахунків відображаються операції, що визначені законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України, відповідно до їх економічної суті. [PERSON] як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, що є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», чинного на час виникнення спірних правовідносин). Стосовно вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 цього Декрету, що передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті (постанова Верховного Суду України від 21.03.2011 р. у справі № 6-7цс11). Дозвільні документи на право здійснювати кредитування у валюті наявні в справі (а.с.221-224 т. 1) Доводи [PERSON] про те, що Банк не мав дозвільних документів на здійснення кредитування в іноземній валюті жодним доказом свого підтвердження не знайшли. Отримання кредиту в іноземній валюті передбачає його повернення в такій самій валюті, тому посилання [PERSON] на порушення [PERSON] Правил використання готівкової іноземною валюти на території України, що затверджені постановою НБУ від 30.05.2007 року №200 суд відхиляє. Відтак, суд не вбачає підстав для визнання кредитного договору та, відповідно до ст. 548 ч. 2 ЦК України, договору іпотеки недійсними. Інші вимоги про виключення записів про іпотеку є похідними, тому задоволенню не підлягають також. Щодо висновків судових експертиз суд у відповідності до ч. 6 ст. 147 ЦПК України зазначає наступне. Отримання повної суми кредиту позичальником визнається останнім і підтверджується письмовими документами. Експертом не виведена, посилаючись на відповідні принципи та методологію бухгалтерського обліку, наданого [PERSON], підсумкова інформація про стан заборгованості позичальника за кредитним договором. Тому за дійсний стан, суд приймає значення вказані в у відповідних розрахунках та виписках, наданих позивачем. Математична перевірка судом розрахунку позовних вимог в розрізі з наданими банком виписками по руху коштів за кредитним договором не виявила розходжень. Щодо визначення різного розміру ануїтетного платежу, то визначений розмір у 1345 доларів на місяць встановлено умовами договору, зазначено в Графіку платежів, що є невідємною частиною кредитного договору, при підписанні договору сторони погодилися на такі умови, отже висновок експерта з даного приводу, як і з визначення експертом іншої «фактичної» відсоткової ставки , ніж зазначено в договорі, - не має правового значення для правильного вирішення спору. В свою чергу, позов банку підлягає частковому задоволенню. При цьому суд не може взяти до уваги заперечення представника відповідача стосовно того, що [PERSON] неправильно вівся облік та рух грошових коштів за кредитним договором, оскільки правильність ведення внутрішнього касового та бухгалтерського розрахункового обліку [PERSON] не впливає на права та взаємообовязки між кредитором та позичальником і не звільняє останнього від обовязків за договором. Відсутність заборгованості перед [PERSON] за оспорюваним кредитним договором відповідачі не довели. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ( ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Предметом позову є стягнення суми заборгованості у доларах США. Тому заборгованість за тілом, процентами (103810,92 дол. США та 22020,30 дол. США відповідно) підлягають стягненню в цій валюті, оскільки розрахунок заборгованості не спростований. Пеня 1929,34 дол. США підлягає стягненню у гривні в сумі 50760,93 грн. за період з 29.04.2013 року по 29.04.2014 року, виходячи з наступного. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»). Таким чином, максимальний розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки первісний позов задоволений повністю, то судовий збір оплачений позивачем в рівних частках слід стягнути на його користь з обох відповідачів, а відшкодуванню судові витрати за зустрічним позвоом не підлягають.

Outcome: approved