Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

В лютому 2018 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № б/н від 25.02.2011 року в розмірі 21269.10 грн., яка складається з наступного: 1868.47 грн. заборгованість за кредитом; 746.28 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 17165.35 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 989 грн. штраф (процентна складова). На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.02.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору, договір складається з заяви позичальника, "Умов та Правил надання банківських послуг" та "Тарифів Банку". Однак, відповідач належним чином не виконував зобов'язань відповідно до умов договору, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість, яка станом на 25.12.2017 року становить 21269.10 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, у якій просить розглянути справу у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ЦПК України, що підтверджується повідомленнями про вручення. За таких обставин суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Враховуючи вищевикладені обставини фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 25.02.2011 року, виявивши бажання оформити на своє ім'я кредит, [PERSON] заповнив підготовлений ПАТ КБ "Приватбанк" бланк заяви, у якій вказав свої особисті дані та поставив власний підпис. Одночасно з тексту заяви вбачається, що [PERSON] ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Своїм підписом [PERSON] підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування "Приватбанку", а також відкриття\~ карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту на платіжну картку\~ та розміру базової процентної ставки 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Оскільки сторони в анкеті-заяві від 25.02.2011 року погодили всі істотні умови договору, в тому числі і щодо його форми, беззастережно засвідчили це власними підписами, а відтак дотримались вимоги закону щодо письмової форми договору. Отже, заява про надання банківських послуг є договором про приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України. Як зазначено в 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, підписання договору є безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача, з якого вбачається що відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань і станом на 25.12.2017 року за ним існує заборгованість в розмірі 21269.10 грн., яка складається з наступного: 1868.47 грн. заборгованість за кредитом; 746.28 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 17165.35 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина); 989 грн. штраф (процентна складова). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Норма ст. 629 ЦК України прописує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином з відповідача необхідно стягнути зазначену заборгованість за тілом кредиту, за процентами за користування кредитом, пеню, штраф (процентна складова). Проаналізувавши зміст п. п. 1.1.5.25, 1.1.5.32, 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг та умови кредитування з використанням платіжної картки, суд приходить до висновку, що умовами договору передбачене застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасну оплату послуг передбачених даним договором за кожен день прострочення. У той самий час сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин суд відмовляє в стягненні штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. Також суд враховує, що відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2,3 ст. 549 ЦК України). Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п'ятої статті 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України у Постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14. Заборгованість за тілом кредиту та відсотками становить 1868,47 грн., а розмір пені - 17165,35 грн. Враховуючи, що розмір неустойки (суми пені та штрафу) не є співмірним з сумою тілу кредиту та відсотків та значно перевищує збитки, які завдані позивачу, суд вважає необхідним з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності, застосувати вимоги ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки до суми тілу кредиту та відсотків, а саме зменшити розмір пені з 17165,35 грн. до 3736,94 грн. (1868.47 грн. + 1868.47 грн.). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial