Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до відповідачки про позбавлення батьківських прав та під час судового розгляду зменшивши позовні вимоги на відібрання дітей та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка є матір'ю трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не приділяє їм належної уваги, не створює умови для їх нормального життя та повноцінного розвитку. Останнім часом діти перебувають та проживають у державних закладах. Старші двоє дітей - [PERSON] та [PERSON], перебувають у комунальному закладі "Староосотському дитячому обласному протитуберкульозному санаторії", а менший син [PERSON] - у "Кіровоградському обласному спеціалізованому будинку дитини нового типу". Відповідачка на даний час проживає біля своєї матері в Кіровоградському районі та фактично спільне перебування дітей з матір'ю нестиме їм реальну загрозу життю та здоров'ю. [PERSON] хвора небезпечною хворобою, перебуває на "Д" обліку у туберкульозному кабінеті Новоукраїнської ЦРЛ, не лікується, становить загрозу суспільству, а в особливості своїм дітям і в контакті з ними перебувати не може, є потреба перебувати їй окремо від дітей, у зв'язку з чим позивач просить відібрати у відповідачки малолітніх дітей без позбавлення її батьківських прав та стягнути з неї аліменти на користь позивача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила їх задовольнити з викладених в позові підстав, так як термін дітей на підставі путівки закінчується а діти не можуть бути повернуті в родину матері за її станом здоров'я, відсутністю житла та не бажанням матері займатися вихованням дітей, яка протягом останніх двох років до жодної дитини не поїхала та не поцікавилася їх долею. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та заперечувала проти відібрання дітей, при цьому не заперечуючи, що долею дітей не цікавилася, не їздила і не відвідувала, хворою себе не вважає, так як пройшла медобстеження і вданий час працює в м. Одесса у взуттєвому цеху, отримає з-арплату 3.600 грн., але власного жила немає, але її мама обіцяла допомогти та забрати дітей до неї. Прокурор в судовому засіданні вважала за необхідне позов задовольнити, оскільки він є обгрунтований та законний. Вважала, що матеріали справи містять достатньо доказів для відібрання дітей у відповідачки, стягнення з останньої аліментів на їх утримання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка по справі [PERSON] є матір'ю трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Відповідно до довідки Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 26.10.2015 року № 4518, місце проживання [PERSON], яка проживає без реєстрації в с.Рівне, вул.Щорса, 29, до складу її сім'ї входять: баба [PERSON], [INFO] та батько [PERSON], [INFO]. Розпорядженням голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградскої області від 10 листопада 2015 року № 393-р порушено клопотання перед Департаментом охорони здоров'я Кіровоградської обласної державної адміністрації щодо влаштування малолітнього [PERSON], [INFO], дитини, залишеної без батьківського піклування, до комунального закладу «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу». Згідно повідомлення від 04.09.2015 року №0143/300/4 малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 04 вересня 2015 року влаштовані до комунального закладу Староосотський дитячий обласний протитуберкульозний санаторій. Відповідно до листа Новоукраїнської центральної районної лікарні від 23.02.2015 року № 278 [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку в туберкульозному кабінеті Новоукраїнської ЦРЛ. Виписана із обласної туберкульозної лікарні за порушення лікарняного режиму - зловживання алкоголем. Останнє обстеження 14.10.2015 року в стаціонарі, від лікування відмовилась. Дана особа перебувати разом із своїми дітьми, займатися їхнім доглядом та вихованням не може, веде асоціальний спосіб життя. Відповідно до характеристики № 4522 від 26.10.2015 року, виданої Рівнянською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області, [PERSON] за час проживання на території Рівнянської сільської ради зарекомендувала себе з негативної сторони, безвідповідально ставиться до виховання та догляду дітей, життям та здоров'ям дітей не цікавиться, не працює, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, повагою серед жителів села не користується. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до принципу статті 6 вищезазначеної Декларації, дитина повинна, коли це можливо, виховуватися своїми батьками та під їх відповідальністю та в будь-якому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості. Основним принципом зазначеного акта міжнародного законодавства є дотримання в першу чергу інтересів дитини та забезпечення її належного та відповідного розвитку. Частиною 1 статті 164 СК України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно із ч. 1 ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку про можливість виправлення відповідачки, після проходження лікування та облаштування будинку для проживання трьох дітей, разом з тим повернення дітей матері можливе лише за умови, якщо перестануть існувати всі обставини, які стали підставою для їх відібрання. Зазначені обставини, суд розцінює як неналежне виховання та догляд за малолітніми дітьми, нехтування своїми обов'язками та неможливість повернення та залишення дітей біля матері, оскільки це є небезпечним для їх життя та здоров'я. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавиться їхнім життям та здоров'ям, веде аморальний спосіб життя, знаходиться на "Д" обліку в туберкульозному кабінеті Новоукраїнської ЦРЛ, в контакті з дітьми знаходитись не може через небезпечну для їх життя та здоров'я хворобу, суд вважає за необхідне відібрати малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та передачу малолітніх дітей службі у справах дітей Новоукраїнської РДА Кіровоградської області для подальшого влаштування, оскільки інші родичі відповідачки не подавали до суду заяви про передачу дітей на їх утримання. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншою, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. За наведених обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON]. яка на час розгляду справи пояснила, що працює та отримує дохід в розмірі 3600 грн., при цьому доказів не подала, подавши лише пропуск у взуттєвий цех на її ім'я, аліменти на особові рахунки дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів їх заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, як аліменти на їх утримання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь держави судові витрати.

Outcome: approved