Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

20.06.2018 до Святошинського районного суду м. Києва надійшла позовна заява, в якій позивач просив позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] Свій позов позивач мотивує тим, що 07.09.2012 був зареєстрований шлюб [PERSON] з відповідачем [PERSON] [INFO] у сторін народилася донька [PERSON]. З листопада 2014 року фактично позивач припинив шлюбні взаємини спільне проживання з [PERSON] 22.03.2016 між позивачем та відповідачем шлюб було розірвано. З листопада 2014 року і по цей час [PERSON] не мав бажання бачити доньку [PERSON] З лютого 2015 року за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти. Аліментів позивач не отримував. За всі майже 4 роки [PERSON] не відвідав доньку і навіть не поцікавився за які кошти виховують дитину. Відповідач, покладених законом на батьків обов'язків, взагалі не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, духовної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що відповідно до п.2 ст.164 Сімейного кодексу України дає підставу позбавити його батьківських прав стосовно доньки сторін. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на думку позивача, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. 12.08.2016 позивач уклав вдруге шлюб з [PERSON], та має сина від другого шлюбу [PERSON]. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем та його чоловіком. Донька знаходиться на повному їхньому утриманні. Для розвитку дитини подружжя прикладає всі свої зусилля та можливості. Дитина виховується в любові та піклуванні. Надалі позивач з чоловіком планують усиновити [PERSON] Дівчинка називає чоловіка позивача татом, для неї тато він один, біологічного тата вона не бачила і не знає. Між ними гарні стосунки та повне взаєморозуміння. Тому позивач і звернувся до суду. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.06.2018 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Шполянська районна державна адміністрація Черкаської області, про позбавлення батьківських прав було передано для розгляду за підсудністю до Шполянського районного суду Черкаської області. 24.09.2018 позовна заява за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Шполянська районна державна адміністрація Черкаської області про позбавлення батьківських прав надійшла до Шполянського районного суду Черкаської області. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 09.10.2018 відкрито провадження по справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 02.11.2018 було задоволено клопотання третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача служби у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації та замінено третю особу, без самостійних вимог на стороні позивача службу у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації на службу у справах дітей Шполянської міської ради ОТГ. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 26.12.2018 було витребовано з Ставищенської селищної ради Київської області висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи без його участі. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю та просив провести розгляд справи без його участі. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. [PERSON] народилася [INFO], актовий запис № 2846, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.09.2014, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.7). Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22.03.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Черкаським міським управлінням юстиції 07.09.2012, було розірвано (а.с. 14). Згідно з довідкою №1756/6 від 18.06.2018, виданої виконавчим комітетом Ставищенської селищної ради [PERSON] є жителькою [ADDRESS] з 20.01.2016. До складу сім'ї [PERSON] входять: чоловік [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.08.2016, виданого Ставищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12.08.2016, актовий запис №63. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 11). Відповідно до довідки №8 від 14.06.2018, виданої Ставищенським дошкільним навчальним закладом №2 «Золота рибка» [PERSON] зарахована та відвідує Ставищенський дошкільний навчальний заклад №2 «Золота рибка» з жовтня 2016 року і по даний час. Батько дитини в садок не з'являвся, участі у вихованні дитини не приймає (а.с. 12). Згідно з довідкою №9 від 14.06.2018, виданою Ставищенським дошкільним навчальним закладом №2 «Золота рибка» [PERSON] дійсно працює в Ставищенському дошкільному навчальному закладі №2 «Золота рибка» на посаді музичного керівника з 30.09.2016 (а.с. 13). Відповідно до рішення виконавчого комітету Ставищенської селищної ради Київської області №300 від 04.12.2017 було вирішено направити до органу опіки й піклування Шполянської міської ради Черкаської області матеріали на розгляд, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Рекомендовано [PERSON] звернутися до правоохоронних органів про порушення кримінального провадження за ст. 164 ККУ (а.с. 9). Згідно з висновком Ставищенської селищної ради Київської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] - стосовно дитини - [PERSON], [INFO], відповідач не надає матеріальної допомоги дитині, не займається її вихованням, чим ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Тривалий час відповідач не спілкується з дочкою та не проявляє батьківської турботи. Ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків щодо доньки, створює умови, які шкодять її інтересам, позбавляють можливості жити в повноцінній сім'ї. Згідно наданої Шполянською міською радою об'єднаної територіальної громади інформації [PERSON] написав заяву в якій дав згоду на позбавлення його батьківських прав. Відповідно до наявної в Ставищенській селищній раді інформації [PERSON] відвідує Ставищенський дошкільний навчальний заклад № 2 «Золота рибка». Дитина виявляє позитивний емоційний стан, низький рівень тривожності. Дівчина не агресивна, довіряє людям, відчуває емоційний комфорт і захищеність у сім'ї, де проживає. До [PERSON] дитина відноситься позитивно, вважає його батьком. Відповідно до характеристики навчального закладу мати приділяє належну увагу вихованню дитини, постійно цікавиться успішністю дочки, бере активну участь в житті садочка. Впродовж перебування дитини в садочку, батько її успіхами не цікавився, батьківські збори не відвідував. [PERSON] [INFO], перебуває під медичним спостереженням у сімейного лікаря [PERSON] - виконує рекомендації лікаря. Мама [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] в приватному будинку, який належить її чоловікові [PERSON]. В шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. Умови проживання добрі. Діти забезпечені всім необхідним. В дитячих кімнатах знаходяться дитячі речі та інвентар необхідний для розвитку дітей. В хаті чисто, температурний режим в нормі, діти мають здоровий вигляд. Обставин, які б унеможливлювали проживання дітей в даному будинку комісією не виявлено. За таких обставин з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Ставищснської селищної ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав - [PERSON] стосовно дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 57). Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідача від виконання його обов'язку по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 (заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами та поясненнями позивача суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров'я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, відповідач відзив не надав, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів неповнолітніх дітей, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Тобто, законодавцем прописано пряму імперативну норму права щодо одночасного вирішення питання про стягнення аліментів при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, незалежного від того чи просить про це особа, з якою проживає дитина, чи відмовляється від отримання аліментів. Однак, в своїй позовній заяві позивач зазначив, що в 2015 році вже звертався до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки. Відтак, оскільки питання про стягнення аліментів на утримання дитини вирішено рішенням суду в інтересах дитини, а тому підстав для застосування ч. 3 ст. 166 СК України відсутні. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 704,80 на користь позивача. На підставі ст. 60 ЦК України, п.2 ч.1 ст. 164, ст. ст. 165, 166 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved