Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог він зазначив, що 10 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, можливих штрафних санкцій, банк в день укладення кредитного договору уклав з позивачем - [PERSON], договір поруки. Проте, на час укладання як кредитного договору, так і договору поруки, відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства України, які регулюють порядок укладання кредитного Договору, та порушено права позичальника як споживача в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно і права поручителя за договором поруки. Відповідач, в порушення вимог Закону ані позичальнику, ані поручителю не надав ніякої письмової інформації щодо умов кредитування, кредитний договір не містить основної економічної та правової вимоги виникнення кредитного боргу. Крім того, йому не надано інформації стосовно ризику коливання валюти та його наслідків, а саме збільшення розміру щомісячних витрат.\~\~Відсутнє письмове підтвердження про те, що позичальника, а також поручителя ознайомлено з цією інформацією.\~\~Крім того, в кредитному договорі не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості інших послуг. Позивач вважає, що сторони за кредитним договором не досягли усіх істотних умов кредитування\~\~і такий договір є неукладеним з моменту його укладення. Оскільки договір поруки є похідним від кредитного договору та прямо залежить від його умов, таке саме положення розповсюджується і на правовідносини щодо поручительства. Позивач надав заяву про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності не надавав, про дату та час розгляду справи неодноразово повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення. Третя особа в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 10 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6/4/2008/840-П/448 (а.с. 9-10). Відповідно до цього договору банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 55715,00 доларів в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором та за програмою «Іпотечний конструктор». Цільовим використанням вказаного кредиту було визначено проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 10.06.2008 року, що укладений між Позичальником та [PERSON], згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,2000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У п. 2 Кредитного договору сказано, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених Кредитним договором, можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком договір іпотеки земельної ділянки загальною площею 0,2000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Крім того, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, можливих штрафних санкцій, банк в день укладення кредитного договору уклав з позивачем - [PERSON], договір поруки №6/4/2008/840-к/449 (а.с. 11). Проте, на час укладання як кредитного договору, так і договору поруки, Відповідачем було порушено вимоги чинного законодавства України, які регулюють порядок укладання кредитного договору, та порушено права позичальника як споживача в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно і права поручителя за договором поруки. Так, відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 13.01.2006 року, чинній на момент укладання правочину) договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частина 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначає, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Проте, відповідач, в порушення вищевикладених вимог закону ані позичальнику, ані поручителю не надав ніякої письмової інформації щодо умов кредитування, кредитний договір не містить основної економічної та правової вимоги виникнення кредитного боргу. Крім того, йому не надано інформації стосовно ризику коливання валюти та його наслідків, а саме збільшення розміру щомісячних витрат.\~\~Відсутнє письмове підтвердження про те, що позичальника, а також поручителя ознайомлено з цією інформацією.\~\~Крім того, в кредитному договорі не наведено детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, вартості інших послуг. Отже сторони за кредитним договором не досягли усіх істотних умов кредитування\~\~і такий договір є неукладеним з моменту його укладення. Оскільки договір поруки є похідним від кредитного договору та прямо залежить від його умов, таке саме положення розповсюджується і на правовідносини щодо поручительства. Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Так, в кредитному Договорі №6/4/2008/840-П/448 від 10 червня 2008 року, а також безпосередньо в Договорі поруки в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», встановлені несправедливі умови, які полягають в наступному. Пункт 1.1. договору поруки від 10 червня 2008 року передбачає, що поручитель поручається перед кредитором за належне виконання поручителем взяти на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору, в тому числі щодо сплати можливих штрафних санкцій. Проте, ані кредитний договір, ані договір поруки не містять конкретного визначення поняття «можливі штрафні санкції», їх розмір, умови нарахування та стягнення абощо. Таким чином, наявність даного неоднозначного та незрозумілого виду витрат, не визначення в порядку їх нарахування та розрахунку, передбачає пряму можливість для коливання в бік збільшення зобов`язань поручителя. Відповідно до п 4.3. Договору Поруки №6/4/2008/840-к/449 відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні позичальником зобов`язань в повному обсязі. Відповідно до п 4.2.6. Договору банк має право ініціювати зміну відсоткової ставки за користування кредитом. При незгоді позичальника з новим розміром відсоткової ставки, про що свідчить факт не підписання позичальником протягом 14 робочих днів додаткової угоди до Договору, банк має право вимагати дострокового повернення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій. Разом з тим, Договір поруки не передбачає обов`язковості узгодження з Поручителем будь-яких змін, а особливо - змін відсоткової ставки за кредитним договором, що може значно збільшити відповідальність поручителя. Згідно вимог\~ст. 559 ч. 1 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно з п.5.3 Договору поруки Дія договору поруки закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобовязань по Кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами договору. Відповідно до вимог\~ст. 553 ч. 1 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно\~ст. 559 ч. 4 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку основного зобовязання не предявить\~вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, пятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства. Так, вищезазначений договір поруки був укладений з порушенням вимог чинного законодавства, а саме, договір поруки в частині п. 5.3 не відповідає вимогам 252 ЦК України Відповідно до\~ст. 252 ч.1 ЦК України\~строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. За змістом названої норми а також норм статей\~253та\~254 ЦК України\~тлумачення слова "строк" в\~Цивільному кодексі\~законодавець пов'язує з конкретною календарною датою. При цьому виходячи зі змісту\~ст. 252 ч.2 ЦК України\~поняття "строк" і "термін" не є тотожними. Вищевказані положення\~статті 559 ЦК України вказують саме на те, що в договорі поруки може бути визначений строк, а не термін. Таким чином, Договором поруки не встановлений строк припинення договору поруки. Друге речення\~ст. 559 ч.4 ЦК України\~визначає, що у разі, якщо в договорі поруки не встановлено строк припинення поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 та ст.252 ЦК України. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін, у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України на припинення зобовязання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом Поручителя визнання його права на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved