Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач), з урахуванням уточнень позовних вимог, звернулась до суду з позовом до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області надалі за текстом - відповідач ), треті особи: [PERSON], [PERSON] про оскарження відмови у вчиненні нотаріальних дій. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 10 січня 2014 року звернулась до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори з заявою про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом. З аналогічними заявами також звернулись [PERSON], та [PERSON]. В своїх заявах вказували на те, що вони є спадкоємцями, які отримали спадщину за законом по спадковій справі № 254/2012. Між позивачем та іншими спадкоємцями, які прийняли спадщину було досягнуто згоди щодо внесення змін до свідоцтв про право на спадщину. Тому вони просили внести згідно ст. 1300 ЦК України зміни до свідоцтв про спадщину та вказувала на конкретні зміни. Постановою Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області від 01 березня 2014 року було відмовлено їй та іншим спадкоємцям у вчиненні нотаріальної дії, щодо внесення змін до свідоцтва про спадщину. Внести відповідні зміни до свідоцтва про право на спадщину нотаріус не змогла, так як право на спадщину зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, нотаріус не може застосовувати ч. 1 ст. 1300 ЦК України. Представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив до суду заяву розгляд справи просив проводити за відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала письмові заперечення в яких просила відмовити в задоволені позову. [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов визнали. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 17 липня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 250431 від 20 липня 2012 року. На день смерті спадкодавця - [PERSON], відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 1/2 частки квартири під № 52, що знаходиться в м. Біла Церква по вулиці Сломчинського в будинку під № 5, Київської області, яка належала [PERSON] на праві власності, автомобіля марки ЗАЗ, модель TF698К, випуску 2010 року, зареєстрованого Білоцерківським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 22.10.2012 року, автомобіля марки Mersedes-Benz, модель 611, випуску 1995 року, зареєстрованого Білоцерківським РЕВ при УДАІ ГУ МВС України в Київській області 21.01.2009 року . 18.05.2013 року Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким визначено спадкоємцями померлого [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які за цим свідоцтвом успадкували все майно, що належало померлому по 1/3 частки спадщини. 10 січня 2014 року звернулась до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори з заявою про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом. З аналогічними заявами також звернулись [PERSON], та [PERSON]. В своїх заявах вказували на те, що вони є спадкоємцями, які отримали спадщину за законом по спадковій справі № 254/2012. Між позивачем та іншими спадкоємцями, які прийняли спадщину було досягнуто згоди щодо внесення змін до свідоцтв про право на спадщину. Тому вони просили внести згідно ст. 1300 ЦК України зміни до свідоцтв про спадщину та вказувала на конкретні зміни. Постановою Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області від 01 березня 2014 року було відмовлено їй та іншим спадкоємцям у вчиненні нотаріальної дії, щодо внесення змін до свідоцтва про спадщину. Внести відповідні зміни до свідоцтва про право на спадщину нотаріус не змогла, так як право на спадщину зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, нотаріус не може застосовувати ч. 1 ст. 1300 ЦК України. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Згідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до положень затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до пункту 4.8. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Спадкоємці можуть за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, або за нотаріально посвідченим договором, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, змінити розмір частки у спадщині когось із них. Відповідно до пункту 4.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. При цьому в кожному свідоцтві може зазначатися все спадкове майно, крім нерухомого. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухомість (ст. 1297 ЦК України). Якщо спадщину на нерухоме майно прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Якщо свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом не всім спадкоємцям і не на все спадкове майно, у тексті його зазначається, яка частка спадщини залишається відкритою. Якщо особи, які могли б спадкувати одна після одної, померли протягом однієї доби, спадщина відкривається одночасно і щодо кожного з них окремо. Згідно ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. Частиною 3 даної статті передбачено, що у випадках, встановлених частинами першою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Дана стаття встановлює підстави внесення нотаріусом змін до свідоцтва про право на спадщину. Це відбувається у випадках, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями, за згодою усіх спадкоємців, які вчасно прийняли спадщину, або за рішенням суду (ч. 2, 3 ст. 1272 ЦК) спадщину прийняли інші спадкоємці, що мало своїм наслідком перерозподіл спадкових часток (ст. 1280 ЦК). Позасудовий порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину застосовується у разі згоди на це усіх спадкоємців, які прийняли спадщину. Внесення змін до свідоцтва за судовим рішенням вимагається у разі відсутності на це згоди хоча б одного із спадкоємців з числа тих, які прийняли спадщину. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, спадкової справи, 10 січня 2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори з заявами про внесення змін до свідоцтв про право на спадщину за законом. В своїх заявах вказували на те, що вони є спадкоємцями, які отримали спадщину за законом по спадковій справі № 254/2012. Між позивачем та іншими спадкоємцями, які прийняли спадщину було досягнуто згоди щодо внесення змін до свідоцтв про право на спадщину. Тому вони просили внести згідно ст. 1300 ЦК України зміни до свідоцтв про спадщину та вказувала на конкретні зміни. Постановою Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області від 01 березня 2014 року було відмовлено їй та іншим спадкоємцям у вчиненні нотаріальної дії, щодо внесення змін до свідоцтва про спадщину. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину відбувається у формі заміни нотаріусом попередньо виданих спадкоємцям свідоцтв на нові на підставі Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до глави 13 «Відмова у вчиненні нотаріальної дії» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року за №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Відповідно до вимог стаття 49 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Суд при цьому також керується нормами глави 13 Порядку, у якій визначено випадки відмови у вчиненні нотаріальної дії:1. Нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:вчинення такої дії суперечить законодавству України;не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства;з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності;особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням;в інших випадках, передбачених Законом. 2. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до вимог ст. 47 Закону України "Про нотаріат" Документи, викладені на двох і більше аркушах, що подаються для вчинення нотаріальної дії, повинні бути прошиті у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, а аркуші пронумеровані і скріплені печаткою юридичної особи, яка видала документ. Тексти нотаріально посвідчуваних правочинів, заяв, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і витягів з них, тексти перекладів та заяв повинні бути написані зрозуміло і чітко, дати, що стосуються змісту посвідчуваних правочинів, повинні бути позначені хоча б один раз словами, а назви юридичних осіб та їх ідентифікаційний код за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - без скорочень із зазначенням їх місцезнаходження. Прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, їх місце проживання та ідентифікаційний номер за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків, крім уповноважених представників юридичних осіб, повинні бути написані повністю, а у випадках, передбачених законами, - із зазначенням дати їх народження. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України "Про нотаріат" Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, з сукупного аналізу вищевикладеного вбачається, що вимога позивача про визнання незаконними дії державного нотаріуса щодо відмови у внесенні змін до свідоцтва про право на спадщину за законом, є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню, а постанова такою, що винесена передчасно, а тому підлягає скасуванню. В іншій частині позовних вимог щодо зобов"язання нотаріуса вчинити певні дії задоволенню непідлягають, оскільки не грунтуються на вимогах закону. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial