Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Державне територіально-галузеве об'єднання "Львівська залізниця" в особі начальника відокремленого підрозділу Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" ДТГО "Львівська залізниця" звернулося в суд з позовом до Квасівської сільської ради Рахівського району, [PERSON], третя особа на стороні відповідачів: Управління Держземагенства у м. Рахові та Рахівському районі про визнання незаконним рішення Квасівської сільської ради № 267 від 21.12.2007 року про передачу земельної ділянки у приватну власність визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на підставі даного рішення та свідоцтва про право на спадщину. Позовні вимоги мотивує тим, що приватне підприємство "Нові технології" виконує роботи з інвентаризації земель та виготовлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця". В ході інвентаризації земель позивачу стало відомо про те, що в адміністративних межах Квасівської сільської ради, в смузі відведення залізниці по ВП "Івано-Франківська дистанція колії" км 119 + 180 перегону Ясіня-Рахів з правої сторони по ходу км на відстані від 24 м до 26 м від осі колії розташована земельна ділянка первинним власником якої була [PERSON], яка передана останній у власність оскаржуваним рішенням Квасівської сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд №267 від 21.12.2007 року, в той час коли ширина смуги відведення залізниці в даному місці становить 32 м від осі колії. Перекриття земельної ділянки [PERSON] з смугою відведення залізниці становить від 8 м до 6 м площею 0,0157 га, що підтверджується актом від 11.08.2011 з планом - схемою накладки. Заявлений раніше позов до [PERSON] (справа №709/1963/2012) було зупинено у зв'язку зі смертю [PERSON], а в подальшому залишено без розгляду. Листом №205 від 14.10.2013 року Квасівська сільська рада на їхній запит повідомила, що правонаступником [PERSON] є [PERSON], яким оформлено спадкове майно, в зв'язку з чим він є належним відповідачем у спірних правовідносинах. Згадане вище рішення Квасівської сільської ради є таким, що суперечить чинному законодавству та таким, що порушує право залізниці на користування наданою їй земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, а відтак таким, що підлягає визнанню незаконним, оскільки згідно "Плану смуги відведення земель лінії Хриплин-Держкордон Львівської залізниці ", 1975 року ширина смуги відведення на ділянці км 119 + 180 перегону Ясіня - Рахів з правої сторони по ходу км становить 32 м. В той час ділянка [PERSON] починається на відстані від 24 м до 26 м від осі колії. Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі. Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно нормативних актів, дійсних на той час. В подальшому при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних кодексах, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Проте, всупереч цьому, частина земельної ділянки смуги відведення залізниці була передана у власність [PERSON], яку після її смерті успадкував [PERSON], де останній веде особисте господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна на відстані від 24 м, в той час як згідно затвердженого плану смуги відведення відстань від залізничного полотна має становити від 32 м. Крім того, залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку. Залізниця як суміжний користувач також не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та у жодному випадку не надавала погодження на вилучення земельної ділянки. На підставі вищезгаданого рішення та виданого державного акту на право власності на дану земельну ділянку, [PERSON] успадкував право власності на дану земельну ділянку, які повинні бути визнані також недійсними. На підставі наведеного просили визнати незаконним рішення Квасівської сільської ради № 267 від 21.12.2007 року про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON], площею 0,2758 га. Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] на підставі рішення Квасівської сільської ради № 267 від 21.12.2007 року. Визнати недійсним свідоцтво на право на спадщину на земельну ділянку видане [PERSON] та стягнути з відповідачів сплачені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Левчук І.М. уточнив позовні вимоги. В своїх показах зазначив, що в процесі розгляду справи йому стало відомо про те, що гр. [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі рішення Квасівської сільської ради №260 від 21 грудня 2007 року. Враховуючи наведене просив визнати незаконним рішення Квасівської сільської ради № 260 від 21.12.2007 року про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON], площею 0,2758 га. та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий [PERSON] на підставі рішення Квасівської сільської ради № 260 від 21.12.2007 року. В іншій частині позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. Просить уточнений позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Квасівської сільської ради та відповідач, [PERSON] в судове засідання повторно, не з'явилися. При цьому останні були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи рекомендованими листами, що стверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень. Про причину своєї неявки суд не повідомили, заперечень на позов не подавали. Представник третьої особи без самостійних вимог - Управління Держземагенства в м. Рахів та Рахівському районі в судове засідання не з'явився. Начальник управління Дзядів Ю.Й. надав заяву, в якій зазначив, що позивачем заявлено позов до відповідачів, за участю неіснуючої третьої особи - Управління Держземагенства в м. Рахів та Рахівському районі, однак такого управління взагалі не існує. Наказом Держземагенства України №443 від 21.09.2012 року було затверджено положення про Управління Держземагенства у Рахівському районі Закарпатської області. Враховуючи наведене Управління не може подавати свої заперечення чи підтримання позовної заяви, не може брати участь у справі. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Судом встановлено рішенням Квасівської сільської ради Рахівського району № 260 від 21 грудня 2007 року затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,2758 га. на території с. Кваси, ур. Васкул, Рахівського району для ведення особистого селянського господарства. На підставі даного рішення гр. [PERSON] 11.03.2008 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №542341. Кадастровий номер земельної ділянки 2123683001:01:003:0029. [INFO] року громадянка [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16 січня 2012 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14 жовтня 2013 року державним нотаріусом Рахівської ДНК - Кицка М.М., [PERSON], [INFO] являється спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO] року, а саме земельної ділянки, розміром 0,2758 га на території с. Кваси, ур. Васкул, Рахівського району для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №542341. Кадастровий номер земельної ділянки 2123683001:01:003:0029. Також матеріалами справи, зокрема планом смуги відведення земель лінії Хриплин-Держкордон Львівської залізниці по Рахівському району Закарпатської області, стверджено, що з 1975 року ширина смуги відведення на ділянці км 119 + 180 перегону Ясіня - Рахів з правої сторони по ходу становить 32 м від осі колії. В той час земельна ділянка [PERSON], правонаступником якої являється [PERSON] починаються на відстані від 24 м. до 26 м. від осі колії. Перекриття земельної ділянки із смугою залізниці складає від 8 до 6 м. площею 0.0157 га, що стверджується актом обстеження земельної ділянки від 11.08.2011 року та схемою накладення. Чинним на той час Земельним кодексом УРСР (редакцією від 8 липня 1970 року), постановою Верховної ради УРСР від 18 грудня 1990 року "Про порядок введення в дію Земельного кодексу України", постановою Ради Міністрів СРСР №83 від 27 січня 1962 року гарантувалось право позивача на користування спірною земельною ділянкою, яка відносилась до земель залізниць, до оформлення ним права власності або землекористування. На час винесення Квасівською сільською радою оспорюваного рішення та видачі [PERSON] державного акту на землю, спірна земельна ділянка відносилась до земель залізничного транспорту, а її правовий режим регулювався ст. 68 ЗК України, ст. 11 ЗУ "Про транспорт" та ст. 6 ЗУ "Про залізничний транспорт", якими встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що з 1975 року по теперішній час спірна земельна ділянка знаходиться у правомірному користуванні позивача і без її вилучення в установленому законом порядку Квасівська сільська рада не мала права розпоряджатися нею. Згідно з положеннями ст. 152 ч.2, ч.3 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 ЦК України). З врахуванням наведеного рішення Квасівської сільської ради №260 від 21 грудня 2007 року про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки [PERSON] є незаконним і підлягає скасуванню, а виданий громадянці відповідачці [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю - визнанню недійсним. У відповідності до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Враховуючи те, що [PERSON], неправомірно набула право власності на спірну земельну ділянку, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку видане відповідачу [PERSON] слід визнати недійсним. З урахуванням задоволення позову з відповідача, на користь позивача, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути судові витрати, що складаються з 229.40 гривень судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяві та 114.70 гривень за подання клопотання про витребування доказів. Також судом встановлено, що позивач при зверненні з позовом до суду зайво сплатив судовий збір у розмірі 344.70 гривень. Згідно п.1. ч.1 ст.7 ЗУ "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позивачу Державному територіально-галузевому об'єднанню "Львівська залізниця" слід повернути з р/р 31212206700211, МФО 812016, ЄДРПОУ 37862638 зайво сплачений судовий збір у сумі 344.70 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved