Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до Фрунзенського відділу Державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області (далі - Фрунзенський ВДВС м. Харкова ГТУЮ в Харківській області), Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - Міжрайонний ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ в Харківській області), Державної казначейської служби України, в якому просить суд з урахуванням наданих уточнень стягнути на свою користь 5872,50 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем вказано, що ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.01.2017 року у справі № 646/9094/16-ц, провадження № 4-с/646/4/2017 задоволено скаргу [PERSON] та визнано неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Фрунзенського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Зубко К.О. щодо порушення ч.ч. 2, 5 ст. 25, ч. 1 ст. 31 ЗУ "Про виконавче провадження". В описовій частині вищевказаної ухвали встановлено, 03.08.2016 року [PERSON] звернувся до Фрунзенського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження і накладення арешту на майно та грошові кошти боржника на підставі виконавчого листа № 645/5011/15-ц від 15.06.2015 року про стягнення з КС "Регіон" на його користь суму інфляційних витрат за період з 19.02.2015 року по 14.04.2015 року в сумі 34170,94 грн., виданого 25.09.2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова. В мотивувальній частині вищевказаної ухвали від 30.01.2017 року встановлено, що 08.08.2016 року державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження № 51890368 за виконавчими листами Червонозаводського районного суду м. Харкова № 646/5011/15-ц про стягнення з КС "Регіон" на користь [PERSON] суми інфляційних витрат за період з 19.02.2015 року по 14.04.2015 року в сумі 34170,94 грн., проте в порушення ч. 1, 2, 5 ЗУ "Про виконавче провадження" копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2016 року державним виконавцем не була надіслана сторонам виконавчого провадження, також при відкритті виконавчого провадження не було накладено арешт на майно та грошові кошти боржника КС "Регіон" на підставі заяви [PERSON] від 03.08.2016 року. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2016 року [PERSON] особисто отримав у державного виконавця лише 18.08.2016 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 51890368. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2016 року була направлена боржнику рекомендованим листом із зворотнім повідомленням за адресою: м. Харків, наб. Червоношкільна, 2, лише 14.09.2016 року, але воно не було отримано боржником у зв'язку з закінченням терміну зберігання. Враховуючи, численні порушення державним виконавцем ЗУ "Про виконавче провадження", суд знайшов підстави для визнання бездіяльності державної виконавчої служби протиправною та відновлення і захисту в судовому порядку порушених прав й інтересів стягувача [PERSON] Позивач вказує, що внаслідок перелічених неправомірних дій державного виконавця, він відчував моральні страждання із-за порушення своїх прав, процедури примусового виконання рішення суду. Неотримання поштою винесеної державним виконавцем постанови по результатам розгляду заяви [PERSON] про відкриття виконавчого провадження, вимусили його відірватись від своїх звичних занять та ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження. Щоб відновити свої гарантовані Конституцією України порушені права, позивач вимушений був самостійно та безпосередньо вивчати нормативно-правові акти, судову практику, приймати участь в судових засіданнях та захищати свою позицію, нести тягар доведення неправомірних дій та бездіяльності державного виконавця, на що було витрачено багато часу, сил, енергії, а також непередбачених матеріальних витрат на складання та друк процесуальних документів, копіювання письмових доказів для суду, транспортні витрати на поїздки до суду. [PERSON] вказує, що з моменту порушення його прав державним виконавцем та в період розгляду справи, він відчув моральні та емоційні переживання, пов'язані як із самим порушенням прав, так із необхідністю здійснення трудомісткої і емоційно больової судової процедури їх захисту. Позивач вказує, що йому було завдано моральної шкоди, завдання якої продовжується, оскільки він вимушений знову звертатись до суду з позовною заявою та доказувати спричинення йому моральної шкоди. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з державного бюджету України через ДКС України шляхом списання на свою користь 5872,50 грн. спричиненої незаконними діями та бездіяльністю державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області моральної шкоди з державного бюджету України. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.11.2018 року позовну заяву [PERSON] про стягнення моральної шкоди, спричиненої неправомірними діями, бездіяльністю державного виконавця залишено без руху. 21.11.2018 року на виконання ухвали суду від 02.11.2018 року позивачем було усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.11.2018 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 18.12.2018 року в судовому засіданні державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ в Харківській області Казьонною О.К. надано до матеріалів справи відзив на позовну заяву, згідно якого державний виконавець просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що порушення щодо не направлення [PERSON] постанови про відкриття виконавчого провадження було усунуто протягом 10 днів, у зв'язку із чим виникають сумніви щодо приведення позивача до таких наслідків як порушення його життєвих ритмів та зв'язків, зниження якості життя. Також, державний виконавець посилається на те, що [PERSON] не доведено завдання моральної шкоди, ухвалу про визнання дій незаконними прийнято 30.01.2017 року, тобто майже два роки тому, та до часу звернення позивача з даним позовом до суду позивач не опікувався своїми душевними стражданнями та не враховував їх вплив на свій життєвий устрій. В судовому засідання позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав вказаних у позовній заяві. Також, позивачем заявлено клопотання про неприйняття до провадження відзиву відповідача від 18.12.2018 року, оскільки вказаний відзив не містить повне найменування, місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України відповідача - юридичної особи, також відповідачем не надано позивачу додані до відзиву від 18.12.2018 року документи, в тому числі довіреність, а отже відзив не відповідає вимогам процесуального законодавства, оскільки складений в неналежній формі. Відповідно до ст. 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив підписується відповідачем або його представником. Відзив повинен містити: 1) найменування (ім'я) позивача і номер справи; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові для фізичних осіб) відповідача, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку, офіційну електронну адресу та адресу електронної пошти, за наявності; 3) у разі повного або часткового визнання позовних вимог - вимоги, які визнаються відповідачем; 4) обставини, які визнаються відповідачем, а також правову оцінку обставин, надану позивачем, з якою відповідач погоджується; 5) заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права; 6) перелік документів та інших доказів, що додаються до відзиву, та зазначення документів і доказів, які не можуть бути подані разом із відзивом, із зазначенням причин їх неподання; 7) заперечення (за наявності) щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті; 8) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. До відзиву додаються: 1) докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; 2) документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. До відзиву, підписаного представником відповідача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Розглянувши клопотання позивача про неприйняття до розгляду відзиву відповідача, суд вважає, що хоча в ньому і не зазначено повне найменування, місцезнаходження, поштовий індекс, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України відповідача - юридичної особи, а також не надано позивачу додані до відзиву від 18.12.2018 року документи, в тому числі довіреність, підстави для неприйняття відзиву відсутні, оскільки хоча він поданий з неповним дотриманням форми, проте в установлений законом строк та містить заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Крім того, вимогами цивільного процесуального кодексу України не передбачено неприйняття відзиву, суд лише може в разі його ненадання у встановлений законом строк без поважних причин віришити справу за наявними матеріалами. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Будь яких заяв та клопотань від сторін не надходило. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, заслухавши пояснення позивача, суд вважає що даний позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.01.2017 року у справі № 646/9094/16-ц, провадження № 4-с/646/4/2017, задоволено скаргу [PERSON] та визнано неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Фрунзенського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Зубко К.О. щодо порушення ч.ч. 2, 5 ст. 25, ч. 1 ст. 31 ЗУ "Про виконавче провадження". Зі змісту описової частини ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.01.2017 року у справі № 646/9094/16-ц, провадження № 4-с/646/4/2017, вбачається, що 03.08.2016 року [PERSON] звернувся до Фрунзенського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження і накладення арешту на майно та грошові кошти боржника на підставі виконавчого листа № 645/5011/15-ц від 15.06.2015 року про стягнення з КС "Регіон" на його користь суму інфляційних витрат за період з 19.02.2015 року по 14.04.2015 року в сумі 34170,94 грн., виданого 25.09.2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова. В мотивувальній частині ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.01.2017 року у справі № 646/9094/16-ц, провадження № 4-с/646/4/2017, встановлено, що 08.08.2016 року державним виконавцем Фрунзенського ВДВС ХМУЮ відкрито виконавче провадження № 51890368 за виконавчими листами Червонозаводського районного суду м. Харкова № 646/5011/15-ц про стягнення з КС "Регіон" на користь [PERSON] суми інфляційних витрат за період з 19.02.2015 року по 14.04.2015 року в сумі 34170,94 грн., проте в порушення ч. 1, 2, 5 ЗУ "Про виконавче провадження" копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2016 року державним виконавцем не була надіслана сторонам виконавчого провадження, також при відкритті виконавчого провадження не було накладено арешт на майно та грошові кошти боржника КС "Регіон" на підставі заяви [PERSON] від 03.08.2016 року. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2016 року [PERSON] особисто отримав у державного виконавця лише 18.08.2016 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 51890368. Копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2016 року була направлена боржнику рекомендованим листом із зворотнім повідомленням за адресою: м. Харків, наб. Червоношкільна, 2, лише 14.09.2016 року, але воно не було отримано боржником у зв'язку з закінченням терміну зберігання. Враховуючи, порушення державним виконавцем ЗУ "Про виконавче провадження", Червонозаводський районний суд м. Харкова 30.01.2017 року своєю ухвалою, знайшов підстави для визнання бездіяльності державної виконавчої служби протиправною та відновлення і захисту в судовому порядку порушених прав й інтересів стягувача [PERSON] Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Такі обставини мають преюдиційне значення при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З огляду на положення ст. 82 ЦПК України, суд вважає належним чином встановлений факт протиправності бездіяльності державного виконавця Фрунзенського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Зубко К.О. [PERSON] зазначає, що через неналежне виконання державним виконавцем своїх обов'язків, він знаходився в правовій невизначеності, а саме: йому не було відомо чи відкрито виконавче провадження, чи виконується судове рішення, чи маються правові перешкоди, усунення яких є обов'язком [PERSON], що призвело до моральних страждань позивача через порушення його прав. Моральні страждання виявились в емоційно подавленому стані, почутті відчаю, безсилля, незахищеності,, що призвело до небажання спілкуватись з людьми. Неотримання поштою винесеної державним виконавцем постанови по результатам розгляду заяви [PERSON] про відкриття виконавчого провадження, вимусили його відірватись від своїх звичних занять та ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження. Щоб відновити свої гарантовані Конституцією України порушені права, позивач вимушений був самостійно та безпосередньо вивчати нормативно-правові акти, судову практику, приймати участь в судових засіданнях та захищати свою позицію, нести тягар доведення неправомірних дій та бездіяльності державного виконавця, на що було витрачено багато часу, сил, енергії, а також непередбачених матеріальних витрат на складання та друк процесуальних документів, копіювання письмових доказів для суду, транспортні витрати на поїздки до суду. [PERSON] вказує, що з моменту порушення його прав державним виконавцем та в період розгляду справи, він відчув моральні та емоційні переживання, пов'язані як із самим порушенням прав, так із необхідністю здійснення трудомісткої і емоційно больової судової процедури їх захисту. Позивач вказує, що йому було завдано моральної шкоди, завдання якої продовжується, оскільки він вимушений знову звертатись до суду з позовною заявою та доказувати спричинення йому моральної шкоди. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 22 ЦК України встановлено, що, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як роз'яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов'язковим для держав-учасниць Конвенції. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Суд під час розгляду справи повинен з'ясувати наявність причинно-наслідкового зв'язку між встановленими порушеннями та моральною шкодою заявника. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30.01.2017 року по справі № 646/9094/16-ц, провадження № 4-с/645/4/2017, яка набрала законної сили, встановлено факт протиправності бездіяльності державного виконавця Фрунзенського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Зубко К.О. Бездіяльність державного виконавця призвела до невиконання судового рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова № 645/5011/15-ц про стягнення з КС "Регіон" на користь [PERSON] суми інфляційних витрат за період з 19.02.2015 року по 14.04.2015 року в сумі 34170,94 грн. Окрім цього внаслідок протиправної бездіяльності посадової особи органу державної виконавчої служби були суттєво порушені нормальні життєві зв'язки позивача, які перервали нормальний хід його звичайного планованого життя та змусили прикладати додаткових зусиль та несення об'єктивних додаткових витрат задля відновлення своїх законних прав. Суд об'єктивно оцінює характер порушення прав позивача, тяжкість і істотність вимушених змін у житті після неправомірних дій відповідача. Однак суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5872,50 грн. оцінені ним суб'єктивно і є завищеними, у зв'язку з чим вважає за необхідне задовольнити їх на суму 1500,00 грн. Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до положень ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Проте, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи. При цьому при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це прямо передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок Держави), то поряд із відповідним державним органом відповідачем виступає відповідний орган Державної казначейської служби України. Дана позиція узгоджується з позицією, викладеною в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконного прийняття рішення, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою у порядку встановленому законом. Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України № 460/2011 від 13.04.2011, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерство фінансів України. 01.01.2013 набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», відповідно до ст. 3 якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Таким чином, Відповідачами у даній позовній заяві є: державний орган, посадовою особою якого під час виконання своїх повноважень заподіяна шкода, орган державної казначейської служби, орган держаної казначейської служби за місцезнаходженням державного органу, посадовою особою якого під час виконання своїх повноважень заподіяна шкода. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial