Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

14\~грудня 2018\~року [PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовною заявою\~до ТОВ\~"НЕКСТ\~АВТО"\~про захист\~прав споживача\~шляхом визнання\~договору недійсним.\~В позовній\~заяві зазначив,\~що в\~мережі інтернет\~знайшов оголошення\~про продаж\~міні трактора\~ХINGТАI\~ХТ-244ХТ\~(Синтай),\~вартістю 219352\~грн.,\~зателефонував за\~телефоном вказаним\~в оголошенні,\~де йому\~роз'яснили,\~що такий\~транспортний засіб\~є в\~наявності за\~ціною вказаною\~в оголошенні,\~та пояснили,\~що позивач\~повинен спочатку\~сплатити аванс\~за транспортний\~засіб в\~сумі 23000\~грн.\~шляхом перерахування\~коштів на\~розрахунковий рахунок\~відповідача,\~після чого\~буде укладено\~договір. Позивач сплативши\~23000\~грн.,\~з квитанцією\~повернувся до\~офісу компанії,\~де йому\~надали договір\~з іншими\~надрукованими документами\~на підписання,\~мотивуючи,\~що без\~підписання всіх\~заяв неможлива\~передача транспортного\~засобу.\~05.09.2018\~року позивачем\~та Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «НЕКСТ\~АВТО» укладено\~договір фінансового\~лізингу №\~01127\~(далі-Договір).\~Вдома,\~детально ознайомившись\~зі змістом\~договору,\~позивач помітив,\~що в\~договорі вказаний\~інший транспортний\~засіб (п.1.7\~Договору).\~Наступного дня\~позивач приїхав\~до офісу,\~щоб йому\~повернули кошти.\~Менеджер пообіцяла,\~що все\~буде добре,\~і через\~тиждень позивач\~отримає трактор.\~17.09.2018\~року позивач написав заяву\~про розірвання\~договору та\~повернення коштів,\~яку направив\~відповідачу цінним\~листом з\~повідомленням.\~Відповідач жодних\~дій з\~врегулювання даного\~спору не\~здійснив.\~Наразі,\~зв'язок\~з менеджерами\~відсутній.\~Жодних відповідей\~та коштів\~зі сторони\~відповідача не\~надходило.\~Позивач вважав,\~що вся\~сплачена сума\~-\~це аванс\~за транспортний\~засіб (зі\~слів представника\~компанії та\~призначення платежу\~в рахунку\~на оплату).\~Але у\~позивача не\~було можливості\~детально ознайомитися\~з умовами\~договору,\~представник відповідача\~не надав\~достовірної інформації,\~завірив в\~тому,\~що всі\~істотні умови\~договору він\~пояснив та\~спонукав підписати\~договір швидше.\~Таким чином,\~під час\~попередніх переговорів\~представником компанії\~позивача введено\~в оману\~щодо умов\~виконання договірних\~зобов'язань.\~Після підписання\~і вивчення\~змісту договору\~стало зрозуміло,\~що сплачені\~кошти не\~повернуть,\~та можливості\~розірвати договір\~немає,\~оскільки договір\~зовсім не\~передбачає можливості\~розірвання з\~ініціативи лізингоодержувача\~без втрати\~грошових коштів,\~що є\~порушенням прав\~позивача як\~споживача. Просить визнати договір фінансового лізингу №01127 від 05.09.2018 року - недійсним, стягнути з ТОВ "НЕКСТ АВТО" на користь позивача сплачені кошти в сумі 23000 грн., стягнути з ТОВ "НЕКСТ АВТО" на користь позивача моральну шкоду в сумі 5000 грн.. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 19.12.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду клопотання, в якому просить провести судове засідання по суті за наявними матеріалами справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, інших заяв, клопотань, доказів не має. Відзив від відповідача не отримував. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Розгляд справи здійснюється на підставі ст. 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не зявились, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. \~ \~ \~ \~В порядку спрощеного позовного провадження вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що 05.09.2018 року між [PERSON] та ТОВ "НЕКСТ АВТО" був укладений договір фінансового лізингу № 01127, згідно якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 1.7 договору передбачено, що предметом фінансового лізингу є по даному договору є транспортний засіб зазначений у даній статті та у специфікації (додаток №1 договору), а саме: марка/модель: Lovol FT 244, привід: 4х4. Договір не був посвідчений нотаріально. На виконання умов даного Договору позивач згідно квитанції № 19101896 від 05.09.2018 року вніс кошти в сумі 23000 грн. на рахунок ТОВ "НЕКСТ АВТО", код отримувача: 41956941, призначення платежу 23000.00 авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу № 01127 прийнято від [PERSON] (а.с. 27). Згідно п. 6.2 договору встановлено, що вартість предмету лізингу становить 6647,3 Євро, гривневий еквівалент вартості предмету лізингу становить 219352 (двісті девятнадцять тисяч триста пятдесят дві) грн. (а.с. 16). Відповідно до п. 8.2 договору, попередній розмір щомісячного періодичного платежу, у разі залишення вартості предмету лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, становить 149,26 Євро, що відповідно становить 4925,60 грн. У випадку зміни вартості предмета лізингу на момент його придбання Лізингоодержувачу, сторони зобов'язані підписати новий Додаток № 1 до цього договору, виходячи з остаточної вартості. Суду не надано доказів про те, що було складено додаток № 1. В п. 6.5 зазначено, що всі планові платежі, які визначаються у Додатку № 1 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбачених цим договором. За пунктом 7.2 договору, авансовий платіж складає 25 % від вартості предмета лізингу. Згідно п. 4.1 договору предмет лізингу передається лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів, починаючи з наступного дня з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - комісія за організацію договору, авансового платежу - у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу, на умовах, викладених у п. 7.4 ст. 7 даного договору, з урахуванням умов, викладених у п. 1.6 ст. 1 даного договору, комісії за передачу предмета лізингу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 5\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у\~разі,\~коли зміна\~окремих положень\~або визнання\~їх недійсними,\~зумовлює зміну\~інших положень\~договору,\~на вимогу\~споживача такі\~положення підлягають\~зміні або\~договір може\~бути визнаний\~недійсним у\~цілому (частина\~шоста статті\~18\~ЗаконуУкраїни "Про захист прав споживачів"). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму\~статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів"\~можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими, необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Положеннями спірного договору передбачено, що гривневий еквівалент вартості предмету лізингу, який визначений на дату укладання договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу Євро або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця (п. 6.3 договору). У разі збільшення вартості предмета лізингу, лізингоодержувач зобовязаний єдиноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів (п. 7.4 договору). У випадку зміни вартості предмету лізингу на момент його придбання, сторони зобовязані підписати новий додаток до даного договору (п. 8.2 договору). У разі настання істотних змін на кредитно-грошовому ринку України або при виникненні процесів, які зумовили зміну валютних резервів Національного Банку України та комерційних банків, обрання продавцями предметів лізингу за договорами інших грошових еквівалентів, грошовий еквівалент виконання лізингоодержувачем зобовязання буде обрано лізингодавцем (п.8.13 договору). За змістом пунктів 6.3, 7.4, 8.2, 8.13 договору лізингодавець залишив за собою право на односторонню зміну лізингових платежів. Дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання Акту приймання-передачі предмету лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем (п.8.11 договору). У разі розірвання договору за бажанням лізингоодержувача, поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору (п.12.1 договору). За змістом ч. 5 ст. 11 Закону України\~«Про захист прав споживачів»\~до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про фінансовий лізинг, які містять умови про зміну у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. За змістом\~статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Відповідно до частини другої\~статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою даний договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Несправедливі відносно споживача умови спірного договору фінансового лізингу дають підстави для визнання його недійсним відповідно до вимог ст.ст.\~203,\~215 ЦК України\~та Закону України\~«Про захист прав споживачів»\~. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15; від 11 травня 2016 року у справах № 6-65цс16, № 6-3020цс15. Крім того, судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензіїї) та суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до\~ст.799 ЦК України - договір найму транспортного засобу укладається в письмовій формі, а договора укладені за участю фізичної особи підлягають нотаріальному посвідченню. Всупереч вимогам чинного законодавства, договір фінансового лізингу № 01127, укладений між сторонами по справі 05.09.2018 року, нотаріально не посвідчувався. Відсутність ліцензії на здійснення фінансових послуг, нотаріального посвідчення договору та несправедливість умов договору, у сукупності дають підстави для визнання спірного договору недійсним. Оскільки, позовна вимога [PERSON] про стягнення з відповідача коштів, сплачених ним за договором фінансового лізингу є наслідком недійсності правочину, вона підлягає задоволенню відповідно до вимог\~ст.216 ЦК України. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в сумі 23000 грн.. Моральну шкоду позивач обґрунтовував тим, що внаслідок неправомірної поведінки відповідача погіршилось його самопочуття; втратив спокій; порушення життєвого укладу, працездатності, сну, апетиту та планів на відпочинок; протягом певного часу позбавлений можливості реалізовувати свої плани за допомогою грошових коштів в розмірі 23000 грн. сплачених відповідачу; зазнав негативних емоцій, переживань, головного та серцевого болю, тривалого стресу, спалаху негативних емоцій та оцінив моральну шкоду в розмірі 5000 грн.. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції України\~або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію\~Закону України "Про захист прав споживачів"\~чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Правовідносини сторін у даній справі випливають з договірних відносин, а саме із договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, який не містить положень щодо відшкодування моральної шкоди. Правила\~ст. 1167 ЦК України\~на спірні правовідносини не поширюються, оскільки регулюють позадоговірні (деліктні) правовідносини. Відносини з приводу укладення та виконання лізингових договорів регулюються\~Законом України "Про фінансовий лізинг", норми якого не передбачають настання такого правового наслідку як відшкодування моральної шкоди. Відповідно до пункту 5 частини 1\~статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів",\~споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. В даному спорі, питання про відшкодування моральної шкоди випливає саме з договірних відносин, а не внаслідок недоліків продукції. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач при пред'явленні даного позову звільнений від сплати судового збору із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір на користь держави щодо однієї позовної вимоги немайнового характеру в сумі 704 грн. 80 коп. та однієї позовної вимоги майнового характеру в сумі 704 грн. 80 коп. (із розрахунку ціна позову 23000 грн.). Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача слід задовольнити частково та застосувати правові наслідки недійсності правочину відповідно до статті 216 ЦК України.

Outcome: partial