Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

21.09.2016 представник позивача звернулася до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування при виконкомі Кризької сільської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Ухвалою суду від 01.12.2016 до участі у справі залучено в якості третьої особи - Службу у справах дітей Чернівецької міської ради, та припинено участь у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування при виконкомі Кризької сільської ради. Представником позивача неодноразово уточнювалися позовні вимоги , у заяві від 03.01.2017 представник позивача остаточно в позовних вимогах просив: - надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди до Луганської та Донецької та безперешкодно пересуватися по територіях Луганської та Донецької областей, які тимчасово непідконтрольні Україні, малолітній дитині, [PERSON], [INFO], без письмової згоди та супроводу батька дитини, [PERSON], у супроводі матері, [PERSON], з дня набрання рішення законної сили і до повноліття дитини; - надати дозвіл на тимчасовий, періодичний виїзд малолітній дитині, [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], без письмової згоди та супроводу батька, [PERSON], за межі державного кордону України, з 10 січня 2017 року по 30 квітня 2017 року до Єгипту, з 10 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року до Туреччини, з 10 сячня 2017 року по 09 вересня 2030 до країн Шенгенської Угоди (Польщі, Греції, Німеччини,, Іспанії), з 10 сячня 2017 по 31 грудня 2017 року до Грузії, з метою оздоровлення та відпочинку. - надати дозвіл [PERSON], [INFO], без згоди батька дитини, [PERSON], на оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду за межі України малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Свої вимоги представник позивача обгрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. У зв'язку з проведення бойових дій в м. Луганську позивач разом зі своєю донькою [PERSON], [INFO] перемістилася в м. Чернівці, а відповідач залишився проживати на тимчасово окупованій території України. Позивач планує разом з дитиною поїздку до своїх родичів у м. Луганськ, а також має намір разом з дитиною, з метою відпочинку, поїхати на невеликий термін, до двох тижнів, за межі України до Польщі, Єгипту, Туреччини, Болгорії, Грузії, Таїланду, Об'єднаних Арабських Еміратів, Греції, Іспанії, Кіпру з обов'язковим поверненням на територію України. Необхідного для цього дозволу від батька дитини не може отримати, оскільки він відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон у добровільному порядку. Крім того він проживає на тимчасово окупованій території України в м. Луганськ, де зупинено проведення будь-яких нотаріальних дій. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилася, від представника позивача надійшла заява, в котрій вона просить розглянути справу в їх відсутність. Свої вимоги підтримують (а.с.81). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України " на веб-сайті Марківського районного суду Луганської області в розділі "Справи Кам'янобрідського районного суду м.Луганська",оскільки відповідач зареєстрований на тимчасовоокупованій території куди підприємством поштового зв'язку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції. . Представник третьої особи Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з'явився, надано заяву, в котрій просить розглянути справу в їх відсутність та прийняти рішення в інтересах дитини та відповідно до вимог чинного законодавства. В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до фотокопії паспорту серії номер [NUMBER], виданого Артемівським РВ ЛМУ ГУМВС України в Луганській області, 01.06.2012р. [PERSON] є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). Відповідно до фотокопії паспорту серії номер [NUMBER], виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області, 05.03.1998р. [PERSON] є громадянином України та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) з 20 квітня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.12). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 27 вересня 2012 року Кам'янобрідським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, [PERSON], народилася [INFO], батьком записаний [PERSON], матірю - [PERSON] (а.с.5). Згідно копії довідки від 30.10.2014 р. № 7725000068 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, [PERSON] разом з малолітньою [PERSON], [INFO] перемістилася з тимчасово окупованої території м. Луганськ до м. Чернівці (а.с.6). Таким чином між представник позивача вказує, що між сторонами виник цивільно - правовий спір з приводу надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супровіду другого з батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутністю. Враховуючи, що позивач, його представник, відповідач та представник Служби у справах дітей не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Для вирішення спору, враховуючи визначені судом правовідносини, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом було встановлено, що сторони перебувають у шлюбі та мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5,12). Разом з матір'ю [PERSON] малолітня [PERSON] взята на облік, як тимчасовопереміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО (а.с.6) В позовній заяві та уточненнях до неї представник позивача зазначає, що має можливість виїхати за кордон на відпочинок та у гості до родичів в м.Луганськ, проте позивач не може отримати згоду на поїздки у відповідача, який залишився у м.Луганську, тому вона вимушена звертатися з даним позовом до суду. Крім того у м.Лугнську неможливо офрмити довіреність на виїзд дитини, оскільки видані там документи є недійсними на території України. Як встановлено у судовому засіданні позивач має намір організувати для неповнолітньої дочки поїздки на відпочинок до країн : Єгипту, Туреччини, Польщі, Греції, , Німеччини, Іспанії, а також багаторазові тимчасові виїзди до Луганської та Донецької областей, які тимчасово непідконтрольні України. Конституцією України від 28 червня 1996 року (ст. 33) кожному, хто незаконних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка недосягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 6 Сімейного Кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Згідно положень Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХИ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон про порядок виїзду з України), Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (далі - Правила оформлення і видачі паспорта), Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року та в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724 (далі - Правила перетинання державного кордону) передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з частиною 2 пункту 2-2 Правил, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналів або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. За ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27.09.1991 року (далі по тексту - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналізуючи зазначені законодавчі та нормативні акти, а також міжнародні документи, імплентовані у законодавство України можна зробити висновок про те, що у резолютивній частині рішення необхідно зазначати про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, а також про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, оскільки надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавить батька можливості брати участь у вихованні дітей та можливості спілкування з ними. На підставі наданих доказів суд приходить до висновку, що відсутність батька дитини на підконтрольній території України, оскільки суд з'ясував, що він зареєстрований саме в м.Луганську і даних щодо іншого місця його знаходження суду не надано, робить неможливим отримання від нього письмової згоди на виїзд дитини за кордон, позбавляє дитину права всебічного та гармонійного розвитку, спілкування з родичами. Разом з цим, суд зазначає, що надання дозволу на виїзд малолітній дитині, строком до досягнення малолітньою особою повноліття, як про це просить у позові представник позивача, не може забезпечити реалізацію прав як батьків дитини так і самої дитини, зокрема, право на спілкування зі своїм батьком та можливості батька брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею, що в свою чергу суперечило б положенням Сімейного кодексу України, в якому визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини. Отже, суд, враховуючи інтереси дитини, вважає за можливе дозволити тимчасовий виїзд малолітній дитині, [PERSON], [INFO], без письмової згоди та супроводу батька дитини, [PERSON], у супроводі матері, [PERSON], за державний кордон України, а саме: з дня набранням рішення законної сили по 30 квітня 2017 року до Єгипту; з дня набранням рішення законної сили по 31 грудня 2017 року до Туреччини; з дня набранням рішення законної сили по 31 грудня 2017 до країн Шенгенської Угоди (Польщі, Греції, Німеччини, Іспанії); з дня набранням рішення законної сили по 31 грудня 2017 року до Грузії, з метою оздоровлення та відпочинку, а також на багаторазові тимчасові виїзди до Луганської та Донецької областей та безперешкодно пересуватися по територіях Луганської та Донецької областей, які тимчасово непідконтрольні Україні з дня набрання рішенням законної сили до 31 грудня 2017 року

Outcome: partial