Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

У вересні 2018 року, під час розгляду кримінального провадження потерпілим [PERSON] було заявлено позов до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування майнової шкоди, заподіяної його життю та здоров`ю у сумі 12 334 грн. 52 коп., майнової шкоди, заподіяної його майну в сумі 82 885 грн. 07 коп. та до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн., завданої кримінальним правопорушенням. Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року цивільний позов потерпілого [PERSON] до товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної життю та здоров`ю у розмірі 12 334 грн. 52 коп., заподіяної майну в сумі 82 885 грн. 07 коп., та до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково. Стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 11984 грн. 52 коп. майнової шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, 82885 грн. 07 коп. в рахунок відшкодування спричиненої матеріальної шкоди майну потерпілого. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 30000,00 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року, скасовано вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року щодо [PERSON] в частині цивільного позову потерпілого [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» та [PERSON] про стягнення матеріальної і моральної шкоди, в цій частині призначено новий розгляд в порядку цивільного судочинства. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 лютого 2021 року справу розподілено на суддю Перекопського М.М. Ухвалою суду від 01 березня 2021 року позовну заяву залишено без руху, надану позивачеві строк для усунення недоліків. 22 березня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року до участі в справі судом залучено правонаступника відповідача товариства з додатковою відповідальністю "Страхове Товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група». 09 червня 2021 року уточнену позовну заяву [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням ухвалою суду залишено без руху. Ухвалою суду від 10 червня 2021 року судом було зобов`язано Павлоградський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надати наявну інформацію про місце знаходження автомобіля марки ВАЗ-210930, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно уточненої позовної заяви, поданої 10 червня 2021 року, позивач [PERSON] просив стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхове Товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" на його користь: 12334,52 грн відшкодування в рахунок відшкодування майнової шкоди, спричиненої життю та здоров`ю; 82885,07 грн відшкодування майнової шкоди, спричиненої майну, 616,73 - 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. Стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок спричиненої моральної шкоди кошти в сумі 99383,27 грн. У відзиві на позов від 17.06.2021 року, поданого представником відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог Редьки до ПАТ «СК «УСГ» в повному обсязі за безпідставністю заявлених вимог. Заперечення у відзиві обґрунтовані тим, що станом на дату надання відзиву, [PERSON] не звертався з заявою про виплату страхового відшкодування та жодних документві до ПАТ «СК «УСГ» не надавав. З моменту дорожньо-транспортної пригоди пройшло майже 4 роки, а тому вимоги щодо стягнення ані майнової шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, ані витрат на лікування не може бути задоволена судом. Також, матеріали судової справи не містять чеки на придбання інших медичних препаратів. Вказані у чеках препарати не призначалися позивачу, а тому не відшкодовуються страховою компанією, включаючи благодійні внески. У висновку експерта зазначено про те, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача не визначалась, а тому неможливо встановити чи є транспортний засіб позивача фізично знищеним. Ухвалою суду від 11 листопада 2021 року позов в частині в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди з [PERSON] - залишено без розгляду. У судове засідання сторони не з`явилися, письмово просили суд розглянути справу за їх відсутності. Представник позивача уточнені вимоги до ПрАТ «СК «УСГ» підтримала в повному обсязі. Ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши обставини справи, суд приходить, що позов підлягає задоволенню, виходячи з підстав, викладених нижче. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За приписами ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2020 року, який набрав чинності 03 лютого 2021 року, встановлено, що 15 жовтня 2017 року об 11 год. 11 хв., [PERSON] , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21124», реєстраційний номер [NUMBER] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 07 червня 2013 року, у світлий час доби рухався з перевищенням швидкості руху у населених пунктах, а саме зі швидкістю 87,0-90, 1 кілометрів на годину по лівій полосі проїзної частини вул. Дніпровській м. Павлограда Дніпропетровської області з боку м. Донецька у напрямку м. Дніпра. В салоні вказаного автомобіля перебував на передньому пасажирському сидінні пасажир [PERSON] . Водій [PERSON] , рухаючись по зазначеній ділянці вул. Дніпровській м. Павлограда, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, маючи об`єктивну можливість виявити у межах видимості у напрямку свого руху автомобіль марки «ВАЗ-210930-20» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить останньому, який знаходився у нерухомому стані під кутом 45 градусів на лівій полосі вул. Дніпровській у напрямку м. Дніпра, щоб у подальшому поновити рух та закінчити виконання маневру розвороту ліворуч, не застосував своєчасних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, продовжив рух далі, наближаючись до вказаного транспортного засобу. В ході подальшого руху водій [PERSON] поблизу магазину «Тетяна», розташованого по вул. Дніпровській, 400 у м. Павлограді, в результаті вказаних порушень допустив зіткнення передньою частиною автомобіля марки «ВАЗ-21124» у ліву бічну частину автомобіля марки «ВАЗ-210930-20» під керуванням водія [PERSON] . Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] призвело до даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого: водію автомобіля марки «ВАЗ-21093-20» [PERSON] були спричинені механічні тілесні ушкодження у вигляді переломів 3 та 4-го ребер зліва, підголовчатого перелому лівої малогомілкової кістки та двохлодижечного перелому лівої гомілки. Вказані ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я понад три тижні, тобто більше 21 дня відносяться до середнього ступеню тяжкості. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивач проходив лікування, у зв`язку з чим поніс грошові витрати на пластину накісткову з комплектом гвинтів, ліки для проведення операції , медикаменти, препарати та ліки позивачем було витрачено грошові кошти в загальній сумі 12334,52 грн (т.1 крим. справи а.с.64-67). Згідно висновку експерта автотоварознавця № 012/18 від 05.02.2018 року, складеного приватним підприємцем [PERSON] , вартість матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, як власнику автомобіля умовно склала 81385,07 грн (т.1 крим. справи а.с.69-75). Витрати на проведення експертизи склали 1500,00 грн, що підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордера № 9 від 05.02.2018 року (т.1 крим. справи зв.а.с.67). Відповідно до Полісу № АК/4414529 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (міститься в матеріалах справи) автомобіль «ВАЗ-21124», реєстраційний номер [NUMBER] , є застрахованим транспортним засобом у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована договором (полісом), страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого складає: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 200 000, 00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000, 00 грн, розмір франшизи складає 0 грн. Згідно з ч.ч. 1-3 ст.22 ЦК України особа, якій спричинені збитки в результаті порушення його цивільних прав, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не встановлено відшкодування в меншому або більшому розмірі. Крім того , у відповідності до вимог ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За нормами ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі ст. 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. А у разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам. Згідно зі ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування. Відповідно до пункту 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За ст. 23 зазначеного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до пункту 24.1. статті 24 цього Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Відповідно до статті 28 цього Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригод. За ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно з пунктом 30.1. статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з пунктом 30.2. статті 30 вищевказаного Закону якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону N 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону N 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає. Із аналізу наведених норм спеціального Закону N 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону N 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. Разом з тим у Законі N 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі N 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду». Отже, позивач має право звернутися безпосередньо до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування, а досудове звернення до страховика по цьому питанню не є обов`язковим. Крім того, колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 20.08.201 року у справі № 652/219/17 було викладено наступний правовий висновок: «Згідно з положеннями ч. 1 ст.1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Як передбачено у ч. 1 ст. 128 КПК, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. У ч. 1 ст. 128 КПК встановлено кінцеву межу строку звернення з цивільним позовом про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням майнової та/або моральної шкоди під час кримінального провадження: «до початку судового розгляду». При цьому кримінальний процесуальний закон жодним чином не пов`язує такі межі зі спливом позовної давності за правилами ЦК. Таке нормативне встановлення строку, до якого можливе пред`явлення цивільного позову під час кримінального провадження, обумовлено насамперед тим, що у кримінальному провадженні дотримання правил про позовну давність об`єктивно не залежить виключно від волевиявлення особи, якій шкода заподіяна кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням (наприклад, органом досудового розслідування не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, і це не дозволяє виконати вимоги ч. 4 ст. 128 КПК щодо форми та змісту позовної заяви; або ж саме кримінальне провадження з тих чи інших причин було розпочато через значний проміжок часу після вчинення кримінального правопорушення, тощо). Згадані положення ч. 1 ст. 128 КПК враховано і в нормах ЦК. Зокрема, визначаючи у ч. 2 ст. 265 ЦК спеціальні правила про перебіг позовної давності у разі залишення позову, який був пред`явлений у кримінальному провадженні, без розгляду, законодавець встановлює гарантований мінімальний строк для звернення з цим позовом у порядку цивільного судочинства - шість місяців. При цьому, початок перебігу цього строку пов`язується саме з днем набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду у кримінальному провадженні, а не з обставинами, зазначеними уст. 261 ЦК. Крім того, у абзаці першому ч. 2 ст. 265 ЦК пред`явлення та розгляд цивільного позову у кримінальному провадженні фактично визначається самостійною підставою для зупинення перебігу позовної давності. Враховуючи вищезазначене та з огляду на положення ч. 5 ст. 128 КПК, строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням майнової та/або моральної шкоди під час кримінального провадження, не може бути обмежений спливом позовної давності за правилами Цивільного кодексу України. За приписами ч.2,3 ст.23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Внаслідок потрапляння у дорожньо-транспортну пригоду позивач був вимушений проходити довготривалий курс лікування, позбавлений можливості користуватися власним транспортом, через що зазнав фізичних та душевних страждань. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому з ПрАТ «СК «УСГ» на його користь підлягає стягненню в рахунок відшкодування шкоди 95836,32 (грн, що складаються з: 12334,52 грн відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю та життю; 82885,07 грн відшкодування шкоди заподіяної майну; 616,73 грн відшкодування моральної шкоди у розмірі п`яти відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяної здоров`ю. За вимогу про стягнення моральної шкоди позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1000,00 грн. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно задоволеної суми моральної шкоди (6,16 грн). В частині інших вимог щодо стягнення шкоди, завданої здоров`ю та майну позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати в сумі 952,19 грн (1% від 95219,59 грн) підлягають стягненню на користь держави.

Outcome: approved