Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

29.01.2019 до Шполянського районного суду надійшов даний позов, в якому орган опіки та піклування Шполянської міської ради об'єднаної територіальної громади просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ј частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь фізичної особи або установи, яка в подальшому буде утримувати дитину. Свій позов позивач мотивує тим, [PERSON] має неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. З 2005 року батько не приймав жодної участі у вихованні та утриманні дочки [PERSON], не виконував своїх батьківських обов'язків. Ухилення батька від виконання своїх обов'язків виражається у тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, майже не спілкується з нею, не відвідує батьківські збори в навчальних закладах, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання її освіти, що порушує її нормальний розвиток. З 2005 року до 2017 року мама [PERSON] виховувала дитину сама, створювала їй належні умови виховання, утримувала її, купувала одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, займалась її навчанням, відвідувала батьківські збори та інші заходи в навчальних закладах. Мама дитини померла [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 07.10.2017 року, видане Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаській області). За час навчання дитини у школі, її батько декілька разів приходив до школи в нетверезому стані, навчанням та вихованням дитини не цікавився. На засіданні комісії опікунської ради Шполянської міської ради об'єднаної територіальної громади від 06.12.2018 відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини. Встановлено, що батько життям дитини та станом її здоров'я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, з дитиною майже не спілкується. Враховуючи інтереси дитини комісія зробила Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини. Рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради об'єднаної територіальної громади від 17.12.2018 № 442 даний Висновок затверджено. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 15.02.2019 відкрито провадження по справі. В судове засідання представник органу опіки та піклування Шполянської міської ради об'єднаної територіальної громади не з'явився, надав заяву, в якій вказав, що підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі та происть розгляд справи здійснювати без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно свої дочки [PERSON], [INFO]. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 11 червня 2004 року серія [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Васильківської сільської ради Шполянського району Черкаської області, зафіксовано факт народження [PERSON], яка народилася [INFO], про що 11 червня 2004 року було зроблено відповідний актовий запис №13. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON].(а.с.10). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 23 березня 2005 року серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 23.03.2005 зроблено запис №45. (а.с.8). Згідно свідоцтва про смерть від 07 жовтня 2017 року серія [NUMBER] виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, [PERSON] померла [INFO] у віці [INFO], про що 07 жовтня 2017 року, складено відповідний актовий запис №273. (а.с.9). Згідно з довідкою №494 від 16.10.2018 року виданої КЗ «Шполянська загальноосвітня санаторна школа Черкаської обласної ради» [PERSON] дійсно навчається в 9 класі КЗ «Шполянська загальноосвітня санаторна школа Черкаської обласної ради», з 01.09.2018 року і не перебуває на повному державному утриманні. (а.с.12). Відповідно до пояснення класного керівника КЗ «Шполянська загальноосвітня санаторна школа Черкаської обласної ради» [PERSON] від 25.10.2018, у 9 класі навчається учениця [PERSON], [INFO],. Батько учениці проживає в [ADDRESS]. Батько дитини [PERSON], навчанням та вихованням своєї доньки не цікавиться. До навчального закладу являться вкрай рідко і на підпитку. Канцтоварів та інших речей необхідних для навчання не купує.[PERSON] часто забирає додому вітчим. Баба та дід [PERSON], які проживають у [ADDRESS], також усуваються від виховання онуки. (а.с.13). Згідно з клопотанням від 22.10.2018 № 504 поданим КЗ «Шполянська загальноосвітня санаторна школа Черкаської обласної ради» на адресу служби у справах дітей Шполянської ОТГ, школа просить про позбавлення в судовому порядку батьківських прав [PERSON].(а.с.11). Відповідно до характеристики від 25.10.2018 на ученицю 9 класу КЗ «Шполянська загальноосвітня санаторна школа Черкаської обласної ради», [PERSON], [INFO], навчається в даній школі перший рік. За час навчання виявли добрі пізнавальні здібності. Програмовий матеріал засвоює на середньому та достатньому рівні. Має добру пам'ять, розвинене логічне мислення, стійку увагу. Приймає участь в громадському житті класу та школи. Має охайний вигляд. Батько не цікавиться навчанням та вихованням своєї дочки.(а.с.7). Згідно з заявою від 23 листопада 2018 року, справжність підпису [PERSON], на якій засвідчено приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Черкаської області Горбач В.П., зареєстровано в реєстрі за № 3970, [PERSON] [INFO] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та просив розглянути питання про позбавлення його батьківських прав без його участі. (а.с.6). Згідно з рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради об'єднаної територіальної громади Черкаської області №442 від 17.12.2018 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]», вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно його неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. (а.с.4). Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шполянської міської ради об'єднаної територіальної громади як органу опіки і піклування міської ради об'єднаної територіальної громади як органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який є додатком до рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради об'єднаної територіальної громади від 17.12.2018 №442, [PERSON] [INFO] є батьком неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. [PERSON], навчається у 9 класі КЗ «Шполянська загальноосвітня санаторна школа». Згідно письмових пояснень класного керівника [PERSON], батько [PERSON] не цікавиться навчанням та вихованням своєї дочки, до навчального закладу являється вкрай рідко і на підпитку. Канцтоварів та інших речей необхідних для навчання не купує. [PERSON] надав заяву завірену приватним нотаріусом від 23.11.2018, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON]. Враховуючи вище викладене, вважаємо за доцільне позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав до його неповнолітньої дитини. (а.с.5). Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов'язків. [PERSON] не виконує вимоги чинного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідача від виконання його обов'язку по вихованню дитини, та його добровільна згода на позбавлення щодо позбавлення його батьківських прав відносно своєї дочки, [PERSON], що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами та поясненнями позивача суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не має елементарних навичок догляду за малою дитиною, не піклується про стан здоров'я дитини, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Державна опіка над дитиною підкріплена достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Судом встановлено, що [PERSON], не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON], не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання нею освіти. Більше того, відповідач добровільно відмовляється від своїх батьківських прав відносно своєї дочки [PERSON], про що свідчить його заява (а.с.6). В разі залишення дитини під опікою батька, дитина страждатиме через відсутність піклування, та неповноцінне виховання, що становитиме загрозу фізичному та психічному здоров'ю дитини. За допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, дану проблему на даний час, вирішити не можливо. В даному випадку, втручання держави у виховання дитини є виправданим, а інтереси дитини, переважають над інтересами батька. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.5. ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року становить 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не надав доказів щодо її непрацездатності, наявності інших утриманців, а тому суд задовольняє позов і стягує з відповідача [PERSON], аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 29.01.2019 до повноліття дитини, тобто до [INFO], щомісячно. Аліменти стягувати на користь фізичної особи або установи, яка в подальшому буде утримувати дітей. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачів за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 1536,80 грн. на користь держави. На підставі ст. 60 ЦК України, п.2 ч.1 ст. 164, ст. ст. 165, 166, 171,180 -183, 191 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved