Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на її користь: нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року в сумі 22590,84 грн. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів). Обґрунтовує свої вимоги тим, що з 08.07.2016 року по 17.07.2017 року вона працювала у ПАТ «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. Станом на 17.07.2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року становить 28307 грн. (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 22590,84 грн.). Ухвалою суду від 21.10.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання. (а.с.27-28). В судове засідання позивач не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, проте у позовній заяві просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлені. Надали суду відзив, в якому просить розгялянути справу за відсутності представника відповідача, та відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними обставинами. На момент звільнення позивач працювала в Донецькій дирекції залізничних перевезень регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця", але місцезнаходження будівлі, де вона працювала, знаходилось на териотрії проведення антитерористичної операції, яка не контролюється владою України. Ними була припинена виробнича діялність на неконтрольованій території у зв`язку з втратою контролю надд майном. Табель обліку робочого часу є первинним документом, відповідно до даних якого здійснюється нарахування заробітної плати. Так як табелі робочого часу щодо позивача велись на неконтрольованій території, в розпорядженні відповідача відсутні табелі обліку робочого часу, тобто первинні документи, які фіксують факт виконання працівниками роботи з березня по липень 2017 року. Висновком торгово- промислової палати від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2 засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливило виконання АТ "Українська залізниця" обов`язків, передбачених, зокрема ст.ст.115,116 КЗпП України, і є підставою для звільнення від відповідальності зобов`язаної сторони. Також, позивач надала документи, які в свою чергу не містить печатки підприємства, не містить дати та номеру,підписана особами, ячкі не працюють у відповідача. Вважає довідку неналежним доказом (а.с. 34-36). Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність сторін. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки [PERSON] з 08.07.2016 року по 17.07.2017 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, обіймала посаду інженера - технолога І категорії виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничих перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». 17.07.2017 року звільнено у зв`язку зі скороченням штату (а.с.4-16). Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятої у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі, на базі Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно додатку № 1. 21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця». «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства. Запис про звільнення позивача 17.07.2017 року в трудовій книжці позивача зроблено відповідачем. Таким чином, суд вважає, що ПАТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст.ст. 94, 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган мають виплачувати заробітну плату за виконану роботу та не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективними договорами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, але при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України. Як вбачається з роз`яснень викладених у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. До позовної заяви на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем додано довідку (а.с.17), яка підписана, як в ній зазначено, начальником станції Дебальцеве Ковтуном О.В. , та головним бухгалтером І.Б.Боєвою, згідно якої [PERSON] працювала інженером- технологом 1 категорії виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «ПАТ «Українська залізниця» з 08.07.2016 року по 17.07.2017 року. Сума нарахованої заробітної плати з березня 2017 року по липень 2017 року складає 28307,04 грн., в тому числі: за березень 2017 року - 3586,88 грн., за квітень 2017 року - 5919,13 грн., за травень 2017 року - 3958,35 грн., за червень 2017 року - 2589,12 грн., за липень 2017 року- 12253,56 грн. Сума заборгованості (сума до виплати) з березня 2017 року по липень 2017 року складає 22590,84 грн., в тому числі: за березень 2017 року - 2852,23 грн., за квітень 2017 року - 4706,80 грн., за травень 2017 року - 3147,61 грн., за червень 2017 року - 2058,81 грн., за липень 2017 року- 9825,39 грн. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що надана позивачем довідка на підтвердження заявлених позовних вимог, не має дати її видачі, вихідного номера, підписи начальника станції Дебальцеве Ковтуна О.В. , головного бухгалтера Боєвої І.Б. печаткою відповідача або структурного/виробничого підрозділу відповідача не засвідчені, що викликає сумнів у її достовірності. На підтвердження інформації щодо розміру заборгованості по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, яку містить надана позивачем довідка, інших доказів позивачем не надано (ні наказу про припинення трудового договору з зазначенням виплат, які належать їй при звільненні, ні щомісячних розрахунків заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року). Суд вважає, що надана позивачем довідка, яка не має дати її видачі, зазначення підприємства, яке її видало, підписи осіб, які її підписали, печаткою не засвідчені, та яка не підтверджується іншими доказами у справі, не є належним, достовірним та достатнім доказом підтвердження заборгованості по заробітній платі за перід з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року. Згідно індивідуальних відомостей за формою ОК-5 по застрахованій особі [PERSON] .. заробітна плата [PERSON] за березень 2017 року склала 3586,88 грн., за квітень 2017- 0,00 грн., за травень 2017 року- 0,00 грн. за червень 2017 року- 0,00 грн., за липень 2017- 0,00 грн. (а.с.62-64). Відповідно до статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Реєстр застрахованих осіб - автоматизований банк відомостей, створений для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону. Реєстр застрахованих осіб складається з електронних облікових карток застрахованих осіб, до яких включаються відомості про застрахованих осіб, інформація про набуття прав на одержання страхових виплат за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та інформація про виплати за всіма видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд, користувачами цього реєстру є органи доходів і зборів та фонди загальнообов`язкового державного соціального страхування. Персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства. Згідно наданих до відзиву документів, а саме листа в.о. заступника начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Українська залізниця" за період часу з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року [PERSON] була нарахована заробітна плата з урахуванням утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 1179,29 грн., яка 13.07.2017 року отримана у касі Дирекції м. Лиман (а.с.47-48). Згідно довідки про доходи, наданої відповідачем до відзиву, нарахована заробітна плата за березень 2017 року [PERSON] складає 1483,05 грн., до видачі 1179,29 грн. (а.с.49). Згідно відомостей на виплату грошей за березень 2017 року [PERSON] отримано 1179,29 грн. (а.с.50). Враховуючи зазначене, з урахуванням відомостей, які містяться в індивідуальних відомостях за формою ОК-5, суми нарахованої та отриманої заробітної плати позивачем за березень 2017 року, то такою, що не виплачена позивачу заробітна плата за березень 2017 року слід вважати суму 2103,83 грн. (3586,88 грн.- 1483,05 грн.), яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. У зв`язку з вищевикладеним, сума заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню на користь позивача складає: за березень 2017 року - 2103,83 грн., без урахування проведених утримань податків та внесків. Враховуючи, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб, в період з квітня 2017 року по липень 2017 року заробітна плата позивачу не нараховувалася, довідка, надана позивачем є неналежним доказом наявності заборгованості, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня 2017 року по 17.07.2017 року відсутні, тому в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне відмовити. Доводи відповідача про те, що висновком Торгово-промислової палати №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року засвідчено настання обставин непереборної сили, що унеможливлює виконання АТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених ст.ст.115, 116 КЗпП України, і є підставою для звільнення від відповідальності зобов`язання сторони, суд не приймає до уваги. Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (стаття 10). Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у наданому відповідачем науково-правовому висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Позивач ставить питання щодо стягнення з відповідача суми середнього заробітку. Проте заробітна плата не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог (7,43 %) в сумі 57 грн. 09 коп.

Outcome: partial