Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Направленим до суду позовом представник [PERSON] - [PERSON] просить ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ "РЕНЕСАНС ТРАСТ" на користь позивача 4\~518 гривень заборгованості по невиплаченій заробітній платі, 10\~614 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку та 1\~000 гривень моральної шкоди. Заяву обґрунтовано та мотивовано тим, що відповідач при звільнені позивача не провів остаточного розрахунку та заборгував позивачу заробітну плату за період роботи з 7 грудня 2015 року по 4 січня 2016 року, а також у звязку з затримкою розрахунку, на переконання автора позову, відповідач має сплатити середній заробіток. Окремо представник позивача зазначає, що зазначене спричинило додаткові зусилля для організації життя останньої і призвело до моральних страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду. В позасудовому порядку, кореспондує позивач, відповідач даний спір вирішувати не бажає. Сторони в судове засідання не зявились, проте від представника позивача надійшла телефонограма про розгляд справи у його відсутність, а також останній не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з участю у іншому судовому засіданні в суді апеляційної інстанції. Разом з тим, беручи до уваги те, що про судове засідання у даній справі представник відповідача був оповіщений раніше, аніж про судове засідання у апеляційному суді Житомирської області, зважаючи на дату відкриття провадження у справі 25 квітня 2016 року, стислий строк розгляду справи, визначений ч. 1 ст. 157 ЦПК України не більше 2 місяців з дня відкриття провадження, представник відповідача мав би визначити приорітетність необхідності прибуття у дане судове засідання. Відтак, суд не вбачає підстав для подальшого відкладення розгляду справи. Отже, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду. Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. Згідно копії трудової книжки позивача (а.с.7, зворот) остання 7 грудня 2015 року прийнята за переведенням на посаду комірника в склад готової продукції ТОВ "РЕНЕСАНС ТРАСТ". 4 січня 2016 року заявник звільнена з ТОВ "РЕНЕСАНС ТРАСТ" на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у звязку з переведенням до ЗАТ "Житомирські ласощі". Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, а саме позивача, у грудні 2015 року її заробітна плата за 25 днів склала 4\~344,25 гривні (а.с.8). За розрахунком, наданим автором позову заборгованість відповідача перед [PERSON] із виплати заробітної плати на момент звільнення становить 4\~518 гривень та складається з: 4\~344,25 гривні (заробітная плата за 25 відпрацьованих позивачем робочих днів у грудні 2015 року) + 174 гривні (середньоденна заробітна плата за 1 робочий день у січні 2016 року) = 4\~518 гривень. Правовідносини, що склались між сторонами у даній справі, врегульовані наступними положеннями норм матеріального закону. Частина 6 ст. 43 Конституції України декларує, що право працівника на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Реалізація зазначених конституційних прав громадянина врегульована Законом України "Про оплату праці" та Кодексом законів про працю України. Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата \~\~це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу. Статтею 116 КЗпП України кореспондується, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами) роз'яснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на підставі наступного. В ході розгляду даної справи встановлено, що трудові права позивача були порушені відповідачем фактом бездіяльності щодо виплати заробітної плати при звільнені у розмірі 4 518,02 гривень. Суд погоджується із методом розрахунку суми заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем при звільнені, що були надані заявником, однак не погоджується із висновками такого розрахунку. Так, позивач вказує, що її середньоденна заробітна плата у грудні 2015 року та на початку січня 2016 року (1 день) становить 174 гривні. Такі твердження автора позову є хибними, адже в дійсності середньоденна заробітна плата складає 173,77 гривні (4\~344,25 гривні / 25 робочих днів = 173,77 гривні). У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем (Рішення КСУ № 9-рп/2013 від 15.10.2013 року). Як розяснив Верховний Суд України у абзаці 3 п. 32 Постанови Пленуму № 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з затримкою розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. З огляду на вищевказане, середній заробіток за час затримки розрахунку суд обрахував наступним чином. 173,77 гривні (середньоденна заробітна плата) х 120 (кількість робочих днів у період з 4.01.2016 року по 5.07.2016 року день ухвалення рішення суду) = 20\~852,40 гривні. Також, враховуючи ступінь порушення відповідачем законних прав позивача, характер, обсяг та глибину заподіяних [PERSON] моральних страждань, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 500 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, а тому позов в цій частині також підлягає до часткового задоволення. Окрім цього, оскільки позов підлягає до часткового задоволення, на підставі положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати за розгляд даної справи у розмірі 551,20 гривня. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial