Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Сумісного російсько-українського підприємства севастопольський судноремонтний завод "Лазарівське адміралтейство" (далі - ТОВ СРУП ССЗ "Лазарівське адміралтейство") про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 12276 гривень. Вимоги мотивовані тим, що з 17.06.2004 року позивач працював на ТОВ СРУП ССЗ "Лазарівське адміралтейство" на посаді судового дослідника 6 розряду. Наказом № 52-к від 29.06.2011 року позивач бул звільнений з посади у зв'язку зі скорочення штату по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні розрахунок з ним був проведений з порушенням строків лише 15.10.2012 р., що на думку позивача порушує його права та просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 29.06.2011 по 15.10.2012. У судове засідання сторони не з'явились, представник позивача, надав заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74-76 ЦПК України, заперечень на позов не надав, поважних причин неявки суду не повідомив. У зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, враховуючи думку позивача, у відповідності зі ст. 169 ч.4 ЦПК України, визнаючи наявні матеріали про права і взаємовідносини сторін достатніми, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв'язку з неявкою осіб, що приймають участь у справі згідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 17.06.2004 р. працював у ТОВ СРУП ССЗ "Лазарівське адміралтейство" на посаді судового дослідника 6 розряду, відповідно до наказу № 160. Відповідно до наказу ТОВ СРУП ССЗ "Лазарівське адміралтейство" № 52-к від 29.06.2011 року позивач був звільнений з посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства підприємства, установи, організації, скорочення численності або штату працівників). Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки передбачені ст. 116 цього кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. З матеріалів справи вбачається, що розрахунок з [PERSON] був проведений лише 15.10.2012 р., що на 325 днів пізніше ніж встановлено нормами діючого законодавства. Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно приписів ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про прак тику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника сере днього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або пе реведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі, трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними прави лами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробіт ної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348. Так відповідно до п. 8 зазначеної Постанови КМУ, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Перевіривши наданий позивачем розрахунок суд не може погодитись з ним оскільки при його складенні була допущена помилка у кількості робочих днів. Таким чином, суд приходить до висновку що сума заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає: за останні два місяці роботи [PERSON] складає 2046 гривень (за квітень - 1001 гривень та травень - 1045 гривень), число відпрацьованих днів за цей період склали 41, кількість днів затримки складає 328 днів, таким чином сума яка підлягає до стягненню з відповідача на користь позивача складає 15606,70 гривень (2046/43*328). За таких обставин, суд вважає що вимога позивача про сплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заснована на законі та є обґрунтованою. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - за позовами про стягнення заробітної плати,поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, таким чином судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст. 40, 147-149, 233, 235 КЗпП України,

Outcome: approved