Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про визначення частки в спільному майні подружжя та виділ частки в натурі та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя незавершений будівництвом житловий будинок №4 по вул. Над Бугом в смт Жвирка, Сокальського району; визначити що частка позивачки у незавершеному житловому будинку становить 1/2; та поділити між сторонами незавершений житловий будинок та земельну ділянку на якій він знаходиться відповідно до розміру їх часток. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 30.08.1995р. по 16.06.2016р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час подружнього проживання сторони придбали незавершений будівництвом житловий будинок №4 по вул. Над Бугом в смт Жвирка, Сокальського району готовністю 69% та згодом за спільною працею проводили будівництво будинку. В жовтні 2007р. проведено державну реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна. Станом на 28.09.2017р. готовність будівництва будинку складає 93,26%. В 2015 році позивач зверталася до суду про поділ спільного майна подружжя та згідно рішення Сокальського районного суду від 13.07.2017р. №454/2424/15-ц спільною сумісною власністю подружжя визнано: присадибну земельну ділянку по вул. Над Бугом 4 в смт Жвирка, та два автомобілі - "Івеко [PERSON]" та "[PERSON] 32212 224" а також визнано за позивачем право власності на 1/2 частини зазначеного майна. Щодо спірного житлового будинку, який не завершений будівництвом суд виходив з того, що при неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку можливо визнати право за цими особами на будівельні матеріали та конструктивні елементи будинку. На підставі наведеного та для захисту своїх майнових прав позивач змушена звернутися до суду із даним позовом. 13.12.2017р. позивач подала заяву та змінила предмет позову, оскільки з'ясувалося, що частка в спільному майні подружжя на ім'я [PERSON] не зареєстрована в реєстрі речових прав а відтак неможливо виділити її в натурі. Окрім того спірне майно перебуває під забороною. Тому позивач просить суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя незавершений будівництвом житловий будинок №4 по вул. Над Бугом в смт Жвирка, Сокальського району готовністю 93,26%; визнати, що частка позивачки на незавершений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку становить 1/2 та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину зазначеного житлового будинку та земельної ділянки; а також скасувати заборону на 1/2 ідеальну частину житлового будинку та земельної ділянки. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] не прибула, проте подала заяву в якій зазначила, що змінені позовні вимоги підтримує в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя незавершений будівництвом житловий будинок №4 по вул. Над Бугом в смт Жвирка, Сокальського району готовністю 93,26%; визнати, що частка позивачки на незавершений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку становить 1/2 та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину зазначеного житлового будинку та земельної ділянки. Відповідач та представник відповідача адвокат [PERSON] в судове засідання не прибули, хоч належним чином повідомлялись про час та місце судового засідання. Представник третьої особи в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причини неявки, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не поступало. Суд, із згоди представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до рішення Сокальського районного суду від 07.06.2016р. №454/65/16-ц шлюб зареєстрований 30.08.1995р. між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Вказане рішення вступило в законну силу. Також цим же судовим рішенням встановлено, що з червня 2008 року сторони не підтримують шлюбних відносин та проживають окремо. Рішенням від 13.07.2017 року №454/2424/15-ц встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами придбано спірний незавершений будівництвом житловий будинок, готовність якого становила 69% та автомобілі марки «Iveco Turbo Daily», «ГАЗ-322212 224». Також судом встановлено, що незавершений будівництвом будинок, розташований по вул. Над Бугом,4 в смт.Жвирка Сокальського району Львівської області, зареєстрований за [PERSON], готовність станом на день придбання 23.12.2005р. складала 69%, а станом на 25.10.2007р. - 87,1%. Таким чином відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України вказані транспортні засоби та земельна ділянка під спірним житловим будинком суд визнав об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З інформаційної довідки №96353265 від 05.09.2017р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, іпотек і заборон відчуження об'єктів нерухомого майна встановлено, що будинок №4 по вул. Над Бугом в смт Жвирка, Сокальського району є об'єктом незавершеного будівництва готовністю 87,1% та належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2005р.; у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні. Згідно заяви від 29.11.2007р. ВАТ "Кредобанк" накладено заборону відчуження на об'єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Як встановлено із матеріалів справи [PERSON] виготовила в Червоноградському БТІ технічний паспорт на незавершений будівництвом житловий будинок №4 по вул. Над Бугом в смт Жвирка, Сокальського району, згідно якого вбачається, що готовність незавершеного будівництва - 93, 26%. У відповідності до ст. ст. 60, 61, 63 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст.ст. 69, 70, 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. П. п. 19, 21, 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. У випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути грошові суми. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Отже, сімейним законодавством України презюмується, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності, якщо належними та допустимими доказами не буде доведено, що це майно в цілому набуте одним із подружжя за особисті кошти. Матеріалами справи достеменно встановлено, що сторони за спільні кошти подружжя набули у шлюбі земельну ділянку та здійснили на ній незакінчене будівництво індивідуального житлового будинку зі ступенем готовності 87,1% . Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу жилого будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи жилим будинком з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей, як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За таких обставин, та належно оцінюючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що сторони набули за час шлюбу право власності на вказані об'єкти нерухомості, внаслідок чого вони належить їм на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, як встановлено із матеріалів справи спірний незавершений будівництвом житловий будинок та земельна ділянка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку №4 по вул. Над Бугом в смт Жвирка, Сокальського району є предметом застави за кредитним договором та договором іпотеки, укладеного сторонами у ВАТ "Кредобанк". Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі переда ння його в іпотеку. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Саме за рахунок від продажу цього майна Банк намагається отримати погашення боргових зобов'язань. Оскільки укладення кредитного договору та договору іпотеки було вчинено за час перебування у шлюбних відносинах між сторонами а станом на вересень 2017 року сума боргу становить 122000,00грн, тому зняття заборони з майна не є предметом розгляду у даному позові, а тому не може бути застосовано до спірних правовідносин.

Outcome: partial