Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

26 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку [ADDRESS], площею 77,3 кв.м, який складається з житлового будинку літ "А", котельні - літ. "В", гаражу літ. Ж-1/2, сараю ?, погребу літ. Жид, огорожі " 7-8,10, огорожі № 9, з приватизованою земельною ділянкою площею 0,30 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія МК 01070, зареєстрований товарною біржею "Нерухомість-Південь" 25 травня 1999 року за № 168. В обґрунтування позову вказує, що договір було укладено в простій письмовій формі, зареєстровано на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» відповідно до ЗУ «Про товарні біржі», проте нотаріально не посвідчувався, так як зі змісту договору та ст. 15 вказаного Закону слідувало, що не потребують нотаріального посвідчення договори, що зареєстровані товарною біржею. Умови цього договору сторонами було виконано, він передав кошти за придбане майно в повному обсязі, а відповідач звільнив будинок від свого майна. З укладенням вказаного договору та його виконанням, позивач вважає, що набув право власності на вищевказане майно, однак через невиконання вимог закону щодо нотаріального посвідчення договорів купівлі -продажу нерухомого майна позбавлена можливості офіційно набути прав власника щодо нього та як власник розпорядитися ним, що йому стало відомо нині при зверненні до нотаріуса. Враховуючи, що сторонами вищевказаного договору було в повному обсязі виконано його умови, більш того права позивача щодо цього майна зареєстровані в Миколаївському БТІ, що нині унеможливлює укладення нотаріально договору купівлі-продажу, то за захистом своїх прав він був змушений звернутися до суду із цим позовом. Позивач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена завчасно за останнім зареєстрованим місцем проживання. Дослідивши письмові докази по справі, в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до змісту договору купівлі-продажу, укладеного 25 травня 1999 року та зареєстрованого товарною біржею «Нерухомість-Південь» за № 3856, [PERSON] придбав, а [PERSON] продала будинок [ADDRESS] разом з приватизованою земельною ділянкою площею 0,30 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю МК №10171, реєстровий номер 1058 від 30 травня 1996 року, виданого на підставі рішення виконкому Лиманівської сільської ради народних депутатів від 21.05.1996 року № 46. Згідно п. 3 Договору - житловий будинок належав продавцю на підставі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданий Лиманівською сільською радою народних депутатів від 28.06.1996 року, зареєстрованого Миколаївським МЮТІ 28.06.1996 року № 168. Відповідно до п. 5 Договору, кошти за проданий будинок отримані продавцем до реєстрації даного договору. Відповідно до реєстраційного напису, вказане майно зареєстровано за позивачем Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації в 1999 році за № 168 (а.с. 13). За даними Миколаївського міжміського БТІ, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого товарною біржею «Нерухомість-Південь» від 25.05.1999 року № 3856. Станом на 28.12.2012 року власник [PERSON] Об'єкти самочинного будівництва відсутні (а.с. 23). За даними Державного акту МК № 10171, земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,30 га за цільовим призначенням - ведення підсобного господарства, на час укладення вказаного договору належала продавцю [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень заборона на відчуження вказаного майна відсутня. Так, статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою недійсність договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України в редакції 1963 року суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили та виконали всі його суттєві умови, в тому числі й ціну, право власності за [PERSON] на житловий будинок зареєстровано в Миколаївському МБТІ, поте у зв'язку з невиконанням вимог щодо нотаріального посвідчення вказаного договору позивач позбавлений можливості розпорядитися своїм майном. Крім того, здійснення дій щодо нотаріального посвідчення вищевказаного договору нині неможливе, у зв'язку з проведенням реєстрації права власності на вказане майно в Миколаївському БТІ за позивачем. За такого, враховуючи вимоги ст. 16 ЦК України, та встановивши узгодження та виконання всіх суттєвих умов договору, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту шляхом визнання дійсним вищевказаного договору купівлі-продажу. На підставі викладеного,

Outcome: approved