Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач - [PERSON] - 10.03.2021 року звернувся до суду з позовом до відповідача ТзОВ «Мілоан», в якому просить визнати недійсним договір № 2344044 від 23.12.2020 року, укладений між позивачем та відповідачем. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та ТзОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір № 2344044 від 23.12.2020 року. Вказав, при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені його права як споживача, оскільки в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» його не було ознайомлено з умовами кредитування та всіма ризиками, інформація про які необхідна клієнту при укладенні кредитного договору. Крім того, вказав, що при укладанні договору не дотримані вимоги щодо укладання договору. Наголосив також на ст.. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», посилаючись на нечесну підприємницьку практику відповідача, який ввів його в оману щодо істотних умов договору. Зазначає, що відповідачем також було порушено п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач вважає несправедливими умови кредитного договору, а саме щодо явно завищеного розміру пені та відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Наводить позивач іінші мотиви, з яких просить суд визнати недійсним кредитний договір № 2344044 від 23.12.2020 року, укладений між ним та ТОВ «Мілоан». Ухвалою судді від 16.03.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до ТзОВ «Мілоан» про захист прав споживачів, розгляд даної цивільної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження на 13.05.2021 року в приміщенні Сколівського районного суду з повідомленням (викликом) сторін. 29.04.2021 рокуТзОВ «Мілоан» подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір 2344044 від 23.12.2020 року, відповідно до якого останній отримав кредит в сумі 5 000, 00 грн. Вказав, що договір укладений у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». 23.12.2020 року ТзОВ «Мілоан» було здійснено переказ коштів на банківську карту [PERSON] , тобто умови договору ТзОВ «Мілоан» виконало. Проте, [PERSON] ухиляється від виконання фінансових зобов`язань, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в розмірі 24 700, 00 грн. На підставі наведеного просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 24 700, 00 грн. та судові витрати в розмірі 2 270, 00 грн. Ухвалою від 13.05.2021 року прийнято зустрічний позов ТОВ «Мілоан» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості до спільного розгляду з позовом [PERSON] до ТОВ «Мілоан» про захист прав споживачів, з метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 01.07.2021 року. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 01.07.2021 року підготовче засідання в даній справі відкладено на 03.08.2021 року, яке знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді Курницької В.Я. у відпустці без збереження заробітної плати. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 13.09.2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживачів та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості призначено її до судового розгляду по суті на 23.11ю2021 року. В судове засідання позивач за первісним позовом не з`явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, разом з позовною заявою подав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача, ТзОВ «Мілоан», в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду відзив щодо первісного позову, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, справу просив розглядати за його відсутності. З відзиву ТзОВ «Мілоан» вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги [PERSON] , зазначаючи, що 23.12.2020 року, між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 2344044, відповідно до якого позивач отримав у позику 5 000 грн. строком на 30 днів. Згідно з п.6.1 Кредитного договору цей договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника. Відповідно до п.6.2 кредитного договору, розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства про укладання кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (СМС) на мобільний телефон Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно- цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладання (акцепту). Після укладання цей Кредитний договір розміщується в особистому кабінеті Позичальника. Уклавши кредитний договір № 2344044 від 23.12.2020 року, позивач засвідчив згоду з умовами кредитного договору, підтвердив свої права та обов`язки за ним, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та, що всі умови договору йому цілком зрозумілі, в підтвердження чого виконав усі вимоги ( пункт 6.3 Кредитного договору). Крім того, на офіційному сайті ТОВ «Мілоан» в мережі інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Мілоан», які є публічною пропозицією на укладання кредитного договору на умовах і в порядку, що визначенні ними, https: //miloan.ua. Вказав, що Закон України «Про споживче кредитування» не поширюється на договори, що місять умови про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця. При укладанні кредитного договору позичальник знав про договірні умови і свідомо погоджувався з ними. Таким чином, відповідач вважає, що кредитний договір відповідає вимогам законодавства, не порушує прав та законних інтересів, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. [PERSON] був обізнаний щодо умов та наслідків укладання кредитного договору, але вчасно не виконав взятих на себе кредитним договором № 2344044 від 23.12.2020 року зобов`язань. Просив відмовити у задоволенні первісного позову. З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог та задоволенні зустрічної позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2344044 на суму 5 000,00 грн. строком на 30 календарних днів до 22.01.2021 року. Відповідно до наданих відповідачем (за первісним позовом) відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 2344044 від 23.12.2020 року, позивач користувався кредитними коштами, зокрема 23.12.2020 року отримав кредит в розмірі 5 000, 00 грн., однак, жодних сплат за договором станом на час звернення з позовом не зробив. Пунктом 3.3.2. кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі, передбачені цим Договором у порядку, строки та терміни, передбачені п.п.1.1.-1.6 та п.2.4 цього Договору. У разі порушення строків повернення кредиту на вимогу Товариства сплатити пеню ( п.3.3.3 Договору). Пунктом 4.4. кредитного договору встановлена відповідальність Позичальника у разі прострочення зобов`язань з повернення кредиту або сплати процентів за його користування, або інших платежів згідно з умовами цього Договору. Пунктом 5.1 Договору визначено, що Позичальник підтверджує і гарантує, що він повністю ознайомився і погоджується з умовами цього Договору. Пунктом 6.3 Договору визначено, що, приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього Договору, позичальник погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами ( у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) Договору в цілому. Пунктом 6.4 Договору визначено, що укладання Товариством Кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п.п. 6.5). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення прав та обов`язків. Відповідно до с. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі, є: сума кредиту, строк кредитування, умови і порядок його видачі та повернення, відсоткова ставка, порядок зміни і припинення договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір кредиту має бути укладений у письмовій формі (у вигляді паперового документа або у електронній формі). Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України). Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент його вчинення стороною правочину вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною другою цієї статті передбачено загальні умови, додержання яких є необхідним для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до положень ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина першастатті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" в редакції, що діяла на день укладення договору, визначено, що Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону "Про споживче кредитування". За змістом ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-1341цс15 відзначив, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Згідно із ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування", договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (в редакції на момент укладення кредитного договору) - Фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Судом встановлено, що ТзОВ «Мілоан», у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію; кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, строк, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Договір укладений у відповідній вимогам закону письмовій формі. Позивач особистими електронними підписами засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені у запропонованому договорі, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Зокрема, договір відповідає вимогам ст. 9, ст. 12, ст. 13, ст. 14, ст. 19 Закону "Про споживче кредитування". За таких обставин суд дійшов висновку, що зміст кредитного договору є зрозумілим до прочитання і не може розцінюватись як надання інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб, принаймні в межах тих доводів, які зазначає позивач у позовній заяві. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Укладений кредитний договір № 2344044 від 23.12.2020 року таким умовам і вимогам відповідає. Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що електронний кредитний договір № 2344044 від 23.12.2020 року, укладений між сторонами, який відповідає умовам щодо письмової форми, - є несправедливим щодо Позичальника. Не встановлено судом і обставин, які б вказували на те, що кредитодавець застосував нечесну практику; в межах заявлених позовних вимог не встановлено порушень прав позичальника укладенням договору на зазначених в ньому умовах. Не доведено введення Позичальника Кредитодавцем в оману при укладанні цього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За встановлених обставин суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача; судом не встановлено правових підстав для визнання недійсним кредитного договору № 2344044 від 23.12.2020 року, а відтак, у задоволенні первісного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» суд відмовляє. Щодо вимог зустрічної позовної заяви, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що кредитний договір, укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] є таким, що не суперечить вимогам закону, а, тому відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. Згідно наданого ТОВ «Міолан» розрахунку кредитної заборгованості складає: - 5 000, 00 грн. (розмір заборгованості по тілу кредиту з урахуванням здійснених пролонгацій та часткових оплат Позичальника станом на дату надання розрахунку); - 950, 00 грн. ( розмір заборгованості по одноразовій комісії за надання кредиту у розмірі 19% від суми кредиту, відповідно до п. 1.5.1 Кредитного договору 5000 х 19% = 950 грн.); - 3 750 грн. - розмір заборгованості по процентам за період користування кредитним коштами за період з 24.12.2020 року по 22.01.2021 року (5 000 х 2,5% = 125 грн., 125 х 30 = 3 750 грн.); - 15 000, 00 грн. - розмір заборгованості по процентам за період користування кредитним коштами за період з 23.01.2021 року по 23.03.2021 року (5 000 х 5% = 250 грн. в день, 250 х 60 = 15 000 грн.). Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Мілоан» обґрунтованими та такими, що підлягають задовленню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представником ТзОВ «Мілоан» надано документи, що підтверджують сплату понесених судових витрат, тому вони підлягають стягненню зі [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved