Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив в рахунок погашення заборгованості у сумі 376210,50 грн. за кредитним договором №014/24/1588 від 07.12.2007 р. звернути стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру, загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 21,7 кв.м., що складається з двох кімнат та розташована за адресою: м. Херсон, вулиця Потьомкінська ([PERSON])[ADDRESS], що належить [PERSON], шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження; початкову ціну позову встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного договору №014/24/1588 від 07.12.2007 р. банк надав відповідачу кредит в сумі 30600,00 доларів США строком до 07.12.2015 р. зі сплатою 14,00% річних, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку кредит, сплатити проценти за його користування, комісії. Додатковою угодою №1 від 07.04.2009 р. сторони дійшли згоди про надання позичальнику кредитних канікул на період з 07.04.2009 р. по 01.04.2010 р., на період яких зменшено щомісячний платіж. Додатковою угодою №014/24/1588/81-1-0-00/15355 від 13.03.2015 р., сторони змінили валюту виконання кредитних зобовязань з доларів США на гривні, шляхом виділення другого траншу в розмірі 347346,21 грн., встановлена додаткова відсоткова ставка в розмірі 19% річних, збільшено строк надання кредиту до 16.07.2021 р. В забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 07.12.2007 р. між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до якого виконання зобовязань забезпечено нерухомим майном. Відповідач не виконує умови договору та має заборгованість за кредитом та відсоткам за користування кредитом станом на 01.12.2016 року в загальній сумі 376210,50 грн. Окрім того, просить стягнути на свою користь судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в сумі 5643,16 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з'явився про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. В звязку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір №014/24/1588, відповідно до якого надав відповідачу кредит в сумі 30600,00 доларів США строком до 07.12.2015 р. зі сплатою 14,00% річних, а позичальник зобовязався належним чином використати та повернути банку кредит, сплатити проценти за його користування, комісії. Надання кредитних коштів проводилось відповідно до п. 6.1 кредитного договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника. 07.04.2009 р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, за умовами якої з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника, кредитор надав йому кредитні канікули на період з 07.04.2009 р. по 01.04.2010 р., на період яких зменшено щомісячний платіж. 13.03.2015 р. між сторонами укладено додаткову угоду №014/24/1588/81-1-0-00/15355 до кредитного договору, за умовами якої змінено валюту виконання зобовязань з доларів США на гривні, шляхом виділення другого траншу в розмірі 347346,21 грн., встановлено відсоткову ставку 19% річних, збільшено строк надання кредиту до 16.07.2021 р. Крім того, в цей же день була укладена додаткова угода №014/24/1588/81-1-0-00/15358, за умовами якої сторони домовились з 16.03.2015 р. встановити відсоткову ставку у розмірі 17% річних. В звязку з простроченням позичальником виконання зобовязань 11.09.2015 р. встановлено відсоткову ставку у розмірі 19% річних. Відповідачем не виконуються вищезазначені умови, а саме не здійснюється щомісячна сплата кредиту, в звязку з чим станом на 01.12.2016 р. загальна заборгованості по кредиту та відсоткам становить 376210,50 грн., з яких заборгованість за кредитом 344475,14 грн., заборгованість по сплаті відсотків 31735,36 грн. В забезпечення належного виконання умов кредитного договору, 07.12.2007 р. між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно до якого виконання зобовязань забезпечено нерухомим майном, а саме двокімнатною квартирою, загальною площею 45,3 кв.м., житловою площею 21,7 кв.м., що складається з двох кімнат та розташована за адресою: м. Херсон, вулиця Потьомкінська ([PERSON])[ADDRESS]. На виконання п. 6.1 договору іпотеки, банком 25.04.2016 р. направлено на адресу [PERSON] письмову вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, яка відповідачем проігнорована. Станом на день звернення позивача до суду заборгованість не погашена. Відповідно до п. 6.2 договору іпотеки, іпотеко держатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити всю суму зобовязання на момент звернення стягнення, у тому числі суму заборгованості за кредитом та відсотками, штрафними санкціями, комісійною винагородою незалежно від настання строку виконання основного зобовязання. Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилами\~ст. 1046 ЦК України\~позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором.\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до ч.1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 623 ЦК України\~передбачено, що боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредитором завдані ним збитки. Згідно ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобовязання повинні бути виконані належним чином та у термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання Відповідно до\~ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавецем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно умов договору іпотеки, укладеного між сторонами, іпотеко держатель має право вимагати від іпотекодавця дострокового виконання основного зобовязання у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем своїх обовязків за основним зобовязанням. Також умовами договору іпотеки передбачене право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у наступних випадках: повного або часткового неповернення у встановлені основним зобовязанням суми грошей; несплати або часткової несплати у встановлені основним зобовязанням строки суми відсотків; несплати або часткової несплати у встановлені основним зобовязанням строки суми неустойки. У разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Договором іпотеки закріплене право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Відповідно до\~ст. 33 Закону України "Про іпотеку"\~(далі\~Закон), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року N 1304-VII. Відповідно до ст. 1 цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предмет іпотеки, згідно із ст. 5 Законом України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Отже, установивши сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, повинен відповідно до статті 217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України. До суду не надано доказів наявності у відповідача на праві власності іншого житла або іншого постійного місця проживання, за наявності яких суд мав би підстави дійти висновку про незастосування вищевказаного Закону. Оскільки судом встановлено, що належна відповідачу на праві власності двокімнатну квартиру, має загальну площу 45,3 кв.м., житлову площу 21,7 кв.м., тобто меншу площу ніж зазначено в Законі, та Банком не надано доказів наявності у іпотекодавця на праві власності іншого житла та того, що вказана квартира є постійним місцем проживання, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, за вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до Закону України «Про іпотеку» підлягає підтвердженню з боку суду. Згідно з положеннями частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про звернення стягнення на майно шляхом реалізації його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження; початкову ціну позову встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження, тобто без визначення початкової вартості предмета іпотеки у грошовому вираженні, будь-яких письмових доказів щодо оцінки іпотечного майна позивачем суду не надано. Відповідачем належним чином грошові зобов'язання перед банком не виконані, про що свідчить розрахунок заборгованості за кредитним договором. Положеннями ст.\~11\~та\~61 ЦПК України\~закріплено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем було доведено належними доказами наявність заборгованості відповідача за кредитним договором та підтверджено неналежне виконання його умов. Проте, зі свого боку відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про належне та своєчасне виконання ним грошових обовязків у повному обсязі і відсутності заборгованості перед позивачем. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволенню позову із визначенням початкової ціни вартості предмета іпотеки у грошовому вираженні, яка встановлена в п. 1.4. договору іпотеки від 07.12.2007р. 264150 грн., проте не нижче звичайної ціни на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності(незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 5643,16 грн., то у порядку передбаченому\~ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2821,58 грн.

Outcome: partial