Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

07 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] Води, укладений17.08.2000 року між [PERSON] та [PERSON] , що був зареєстрований Жовтоводським представництвом товарної біржі «Дніпродзержинська» за реєстраційним номером №012/148-Ж. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує на те, що за умовами зазначеного вище договору нею було придбано у приватну власність 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] за 1700 грн. Інвентаризаційна оцінка об`єкта нерухомості, який перейшов у її власність складала 11040 грн. Спірну частину квартири було зареєстровано Жовтоводським бюро технічної інвентаризації, що на той момент не суперечило чинному законодавству. Нотаріально договір купівлі-продажу не був посвідчений, оскільки працівники товарної біржі запевнили, що відповідно до ст.15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що і було зазначено в тексті Договору. Посилаючись на те, що на час укладання сторонами даної угоди сторони досягли згоди з усіх істотних умов, притаманних цьому роду угод, позивач просить позов задовольнити. При цьому, вказує що не може реалізувати свої права з розпорядження зазначеним майном, оскільки договір нотаріальне не посвідчений. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27.11.2019 року по справі було відкрито провадження та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Від відповідача [PERSON] , у запропонований їй ухвалою про відкриття провадження по справі від 27 листопада 2019 року строк, відзиву на позов до суду не надходило. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подала відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1,2 ст. 4 Закону України "Про власність", що діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Згідно ч. 1 ст.13 Закону України "Про власність" об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17.08.2000 року №012/0148-Ж, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання придбала у власність ј частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вартість об`єкта нерухомості, який перейшов у її власність складала 1700, 00 грн (а.с.12). Після укладення вказаного договору купівлі-продажу позивач [PERSON] отримала технічний паспорт на вищевказану квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-19). Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (1963 року), діючого на момент укладення договору, якщо одна з сторін повністю, або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому випадку нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Частиною 3 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, сторони виконали передбачені договором умови угоди, повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору. Всі зобов`язання за даним договором нерухомого майна сторонами виконані. Фактично позивач вступила у володіння і користування кв. [ADDRESS] . На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися придбаним нерухомим майном та вчиняти щодо нього будь-які цивільно-правові угоди, оскільки договір купівлі-продажу не пройшов нотаріального посвідчення. На підставі викладеного, суд вважає, що сторони виконали усі умови договору купівлі-продажу житлового приміщення, які не порушують інтереси держави чи третіх осіб, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про можливість визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна від 17 серпня 2000 року, укладеного між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, який був зареєстрований Жовтоводським представництвом товарної біржі «Дніподзержинська» за реєстраційним номером №012/148-Ж - дійсним. Враховуючи наведене,

Outcome: approved