Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, та просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди з ПАТ "Євраз Суха Балка" 243600,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що працюючи в підземних умовах шахти «Ювілейна» ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» підземним кріпильщиком, він виконував весь комплекс робіт з кріплення горизонтальних та вертикальних гірничих виробок. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перенавантаженнями. Умови праці за попередній період роботи підземним гірником на шахті «Ювілейна» також характеризувалися фізичними перенавантаженнями. Його стаж роботи складає: загальний - 35 років 2 місяці, за цією професією - 15 років 1 місяць, у цеху в умовах впливу шкідливих факторів - 15 років 5 місяців. 23 вересня 2015 року його звільнено з роботи за ст. 38 КЗПП України, за власним бажанням по виходу на пенсію. В нього було виявлено та встановлено професійне захворювання: радикулопатія поперекова-крижова та шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, деформуючого остереоартрозу ліктьових та коліннх суглобів. Висновком МСЕК від 29 вересня 2015 року йому було встановлена втрата працездатності 45%. Втрата професійної працездатності йому встановлена з 21.09.2015 до 01.10.2016. Крім того, висновком МСЕК від 29 вересня 2015 року його визнано інвалідом 3 групи, терміном з 21.09.2015 до 01.10.2016. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він тривалий час переносить і буде в майбутньому переносити фізичний біль, в нього постійні болі в грудях, хронічні бронхіти. В зв'язку з болями в хребті та попереку не може ходити, сидіти, відчуває гострі болі в тазовому відділі. кашель та безсоння. Отримане захворювання обмежує життєву активність, позбавляє повноцінного спілкування з людьми. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, заздалегідь надавши суду заяву, у якій свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд розглядати справу у його відсутність та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Представник відповідача ПАТ "Євраз Суха Балка", за довіреністю Павлова Н.Ф. у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти позову заперечувала у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач працював на шахті «Ювілейна» ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» підземним кріпильщиком, звільнений за власним бажанням, по виходу на пенсію за віком. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 21.05.2015, позивачу встановлене професійне захворювання, а саме радикулопатія поперекова-крижова та шийна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та мязово-тонічним синдромами з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, деформуючого остереоартрозу ліктьових та коліннх суглобів. За виявленими професійними захворюваннями у позивача, складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 липня 2015 року. Відповідно до акту позивач виконував роботи на протязі 15 років 5 місяців у цеху в умовах впливу шкідливих факторів, важкість праці в параметрах, що перевищували гранично допустимі. Відповідно до п.16 Акту... позивач виконував комплекс робіт з кріплення горизонтальних та вертикальних гірничих виробок. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перенавантаженнями. Умови праці за попередній період роботи підземним гірником на шахті «Ювілейна» також характеризувалися фізичними перенавантаженнями. В пункті 17 Акту…встановлено причину виникнення професійного захворювання, а саме перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: Умови праці підземного кріпильщика за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення (разове) вантажів постійно протягом робочої зміни - 40 при гранично допустимій до 30. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30?/ понад 30?,% зміни - 33,75/2,6 при гранично допустимій до 25/0. Нахили корпуса (вимушені, більше 30?), кількість за зміну: 140 при гранично допустимих до 100. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м. куб: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду ( SiO2) у пилу від 10% до 70% - 8,9 при гранично допустимій до 2,0. В пункті 19 конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. Висновком МСЕК від 29 вересня 2015 року йому було встановлена втрата працездатності 45%. Втрата професійної працездатності йому встановлена з 21.09.2015 до 01.10.2016. Крім того, висновком МСЕК від 29 вересня 2015 року його визнано інвалідом 3 групи, терміном з 21.09.2015 до 01.10.2016. Протипоказана важка праця. Потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санітарно - курортне лікування. Відповідно до Закону України "Про охорону праці", на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємстві відповідача позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, йому протипоказана важка праця, вимушена поза, довга ходьба в умовах виробничого пилу, переохолодження. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресує, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороби. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов'язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров'я, пов'язаним із виконанням трудових обов'язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Як роз'яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідача, час роботи на підприємствах відповідача в умовах шкідливих факторів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, і вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 38 000,00 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Надання підприємствами засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованості позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. З урахуванням викладеного, самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1378,00 грн.

Outcome: partial