Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Октябрського районного суду м.Полтави з позовом до відповідача ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» в особі Полтавської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення відсотків по вкладу, посилаючись на те що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2013 року по справі №1618/4210/2012 року , з ухвалою про виправлення описки від 27.03.2013 року року позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення коштів депозитного вкладу, відсотків, пені , 3% річних від суми боргу задоволені. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь [PERSON] в рахунок повернення депозитного вкладу по договору на вклад «Універсальний» від 10 квітня 2008 року: вклади в сумі 26500доларів США , відсотки в сумі 6627,75 доларів США, пеню в сумі 251,75 доларів США, 3% річних в сумі 41,38 доларів США, а всього 33417, 88 доларів США що складає 267109 грн. з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 11.09.2012 року (100 доларів США -799,30 грн.) а також судові витрати в розмірі - 2672 грн. судового збору та3065 грн. витрати за проведення експертизи. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 квітня 2013 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" відхилено. Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2013 року - залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2013 р. у відкритті касаційного провадження у справі за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення суми депозитного вкладу, відсотків, неустойки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 квітня 2013 року відмовлено. Рішенням були встановлені наступні факти: 10.04.2008 року між позивачкою [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним Банком "Аваль", в подальшому Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", було укладено договір № 20/02-02/24 на вклад "Універсальний", за умовами якого [PERSON] передала банку 26500 доларів США терміном на 12 місяців з виплатою банком 25% річних. Позивачка просила стягнути з відповідача відсотки на вклад за період з 11.04.2009 року по 29.04.2013 року за 1479 днів - 26844,86 доларів США та судові витрати по справі. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] - [PERSON] [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. Представник відповідача повторно до суду не з»явився , будучи повідомленим про дату та час розгляду справи в суді. Повторно представник банку надав суду заяву про відкладення розгляду справи в суді, посилаючись на свою зайнятість в інших судових процесах. Суд вважає вказану підставу відсутності представника такою , що суперечить ч.3 ст.27 ЦПК України, а тому вважає за можливе винести заочне рішення по справі. Проти винесення заочного рішення не заперечували представники позивачки. Заслухавши представників позивачки, вивчивши надані суду докази, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивачки в повному обсязі. Судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення коштів депозитного вкладу, відсотків, пені , 3% річних від суми боргу задоволені. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь [PERSON] в рахунок повернення депозитного вкладу по договору на вклад «Універсальний» від 10 квітня 2008 року: вклади в сумі 26500доларів США , відсотки в сумі 6627,75 доларів США, пеню в сумі 251,75 доларів США, 3% річних в сумі 41,38 доларів США, а всього 33417, 88 доларів США що складає 267109 грн. з урахуванням офіційного курсу НБУ станом на 11.09.2012 року (100 доларів США -799,30 грн.) а також судові витрати в розмірі - 2672 грн. судового збору та3065 грн. витрати за проведення експертизи. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 квітня 2013 р. рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2013 року - залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2013 р. у відкритті касаційного провадження у справі за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" про стягнення суми депозитного вкладу, відсотків, неустойки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 квітня 2013 року відмовлено. Судом встановлено , що 10.04.2008 року між позивачкою [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним Банком "Аваль", в подальшому Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", було укладено договір № 20/02-02/24 на вклад "Універсальний", за умовами якого [PERSON] передала банку 26500 доларів США терміном на 12 місяців з виплатою банком 25% річних. Договір вкладу від 10.04.2008 р. відповідає вимогам ст.ст.1058, 1059 ЦК України, оскільки має просту письмову форму, містить всі умови, необхідні для договору даного виду: розмір вкладу, розмір відсотків за користування вкладом, порядок їх нарахування, термін дії договору, права та обов'язки сторін. У відповідності з ч.З ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення суду від 25.01.2013 року , виходячи із меж позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь відсотків по вкладу, суд стягнув на її користь з відповідача відсотки у розмірі 6624,75 долари США за період з 10.04.2008 р. по 10.04.2009 р. Банк виконав рішення суду - 30.04.2013 року, про що свідчить лист Полтавської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" від 07.05.2013 р. та копія меморіального ордеру . Відповідно до ст.536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Отже, несплата процентів по договору на вклад можлива тільки, якщо це встановлено договором між фізичними особами. Згідно з частиною 1 статті 1061 Цивільного кодексу України Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Договором на вклад Універсальний № 20/02-02/24 від 10 квітня 2008 р. встановлений розмір процентів на суму вкладу - 25 % річних. Відповідно до пункту 4 статті 1061 Цивільного кодексу України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Розрахунок суми процентів по договору на вклад Універсальний № 20/02-02/24 від 10 квітня 2008 р. за період з 11.04.2009 року по 29.04.2013 року за 1742 дні : сума вкладу, дол. США- 26500 дол.США , період прострочення - з 11.04.09 по 29.04.13року, кількість днів прострочення-1479, процентна ставка-25%, сума відсотків -26844,86 грн. Таким чином, сума процентів, що додатково підлягає стягненню з Банку на користь Позивача по договору на вклад Універсальний № 20/02-02/24 від 10 квітня 2008 р. за період з 11.04.2009 року по 29.04.2013 року за 1479 днів складає 26844,86 доларів США. Наведена вище правова позиція щодо сплати банком процентів на банківський вклад за процентною ставкою, встановленою договором, за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів по вкладу, висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 травня 2013 р. при розгляді справи № 6-39цс13 при перегляді ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2012 року в справі за позовом фізичних осіб до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу У подібних правовідносинах, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року у цивільній справі № 6-48520св13 за позовом [PERSON] до публічного акціонерного товариства "Західкомбанк" про повернення відсотків за договором банківського вкладу за касаційною скаргою [PERSON] па рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2013 року, був врахований вищезазначений обов'язковий висновок Верховного Суду України відносно сплати банком процентів на банківський вклад за процентною ставкою, встановленою договором, за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів по вкладу. Згідно з частиною 2 ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Позовна давність щодо стягнення відсотків по вищезазначеному вкладу не минула. Відповідно до п.2 ч.І ст. 268 Цивільного кодексу України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку про видачу вкладу Згідно з ч.5 ст. 1061 Цивільного кодексу України проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. Зважаючи не те, що Договір на вклад Універсальний № 20/02-02/24 від 10 квітня 2008 р. не містить положень про те, що невитребувані проценти не збільшують суми вкладу, ці проценти збільшують суми вкладу, а відповідно вони є частиною вкладу і позовна давність на вимогу про видачу цих відсотків не поширюється. Згідно з ч.7 ст.1 10 Цивільного процесуального кодексу України позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням. Отже, цей позов на підставі ч.7 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України за вибором позивача може бути поданий до Октябрського районного суду м. Полтави. Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи . Таким чином суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивачки та винесення заочного рішення по справі.

Outcome: approved