Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в інтересах неповнолітнього [PERSON] , до Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області, в якому просила визнати за ним в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) із земель СГВК «Засільський», розташовану в межах території Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Вказувала, що після смерті бабусі її підопічного - [PERSON] , він прийняв спадщину, але не може її оформити, оскільки бабуся, хоча й була включена у списки членів СГВК «Засільський» на отримання земельної частки, але не надбала її. Вважала, що оскільки спадкодавиця - бабуся [PERSON] була в списках СГВК «Засільський», в якому проводилося розпаювання землі і була включена до списків осіб на приватизацію земель, тому мала право на отримання у власність земельної частки (паю) нарівні з іншими громадянами, які брали участь у приватизації землі, тому її право в порядку спадкування перейшло до спадкоємця - онука. Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року, за заявою представника позивача, первісний відповідач був замінений правонаступником - Первомайською селищною радою Вітовського району Миколаївської області, до повноважень якої з 01 січня 2019 року в зв`язку зі змінами в законодавстві, перейшли повноваження по виділенню земельних часток в натурі на місцевості. В судове засідання позивачка не з`явилася, її представник подав заяву, в якій просив справу розглянути без їх участі, а позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання також не з`явився, відзив не подав, але надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, а позов - визнав та просив його задовольнити. Суд, вважаючи за можливе провести розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 200 ЦПК України за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом було встановлено, що [INFO] в смт. Первомайське Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області померла громадянка [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, а також на права та обов`язки, які вона мала на час своєї смерті. Відповідно до ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця; якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна; в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. (ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до довідки Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 28 березня 2018 року, яка міститься в спадковій справі, заведеній після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М., на час смерті з нею ніхто не проживав. В той же час, відповідно до заяви позивачки від 03 квітня 2018 року, яка міститься в тій же спадковій справі, і яка була нею подана в інтересах підопічного неповнолітнього [PERSON] , він приймає спадщину після смерті своєї бабусі [PERSON] Інша спадкоємиця - дочка померлої [PERSON] , своєю заявою нотаріусу 03 квітня 2018 року відмовилася від спадщини на користь онука - [PERSON] . Раніше, розпорядженням Жовтневої (тепер - Вітовської) районної державної адміністрації Миколаївської області № 339-р від 01 жовтня 2013 року над неповнолітнім [PERSON] , [INFO], в зв`язку з відібранням від матері, було встановлено опіку і призначено його опікуном [PERSON] , яка і виступає позивачем в даній справі у його інтересах. За свого життя [PERSON] працювала в радгоспі «Засільський», правонаступником якого стало СГВК «Засільський» і мала право на отримання земельної частки (паю) із земель, які були у колективної власності цього господарства. Відповідно до Указів Президента України № 666/94 від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та № 720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ Президента України № 720/95) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі й пенсіонери, які раніше там працювали і залишаються його членами. На відміну від паювання приватизація земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств здійснюється за правилами, передбаченими ст. 25 ЗК України, яка надає гарантоване право працівникам таких підприємств на безоплатне одержання земельної частки (паю), виділену в натурі (на місцевості). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель. При цьому, законодавчі акти, якими врегульовано питання приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств на пов`язують виникнення права на земельну частку (пай) із фактом затвердження уповноваженим органом виконавчої влади списку осіб, які мають на це право. До того ж приватизація земельних часток можлива як за колективним, так і за індивідуальним клопотанням працівників державних підприємств. Пунктом 1 Указу Президента України № 720/95 установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2. Названого Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, у тому числі й у пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акту на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства або були його пенсіонернами. Самий по собі факт того, що пенсіонер не перебував у трудових відносинах із таким підприємством чи за життя не одержав сертифікат на право на земельну частку (пай), не є підставами для висновку про відсутність у нього права на земельну частку (пай). У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування. За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента від 08 серпня 1995 року № 720/95 (далі - Указ Президента) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Цим Указом встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови "Про судову практику справах про спадкування" від 30.05.2008 р. роз`яснив, що при вирішення спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України (1990 р)., Указу Президента від 08 серпня 1995 року № 720/95 та відповідні норми ЦК України. У цьому разі слід враховувати, що згідно з п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. [PERSON] являлася членом СГВК «Засільський» і була включена у його списки на отримання земельного паю (п. 27 списку), який додавався до державного акут на право колективної власності на землю. Однак з невідомих причин вона у списки громадян, яким передавалися земельні частки (паї) у приватну власність СГВК «Засільський», що був затверджений розпорядженням Жовтневої райдержадміністрації Миколаївської області № 659-р від 18 жовтня 2002 року, включена не була. В той же час, вона померла [INFO] і далі, і за свого життя так і не скористалася своїм правом на приватизацію земельної частки і не отримала сертифікат про право на земельну частку (пай). Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що [PERSON] за свого життя мала право на отримання у власність земельної частки (паю) під час приватизації землі, що перебувала у користуванні власності СГВК«Засільський» та на її виділення в натурі. Проте вона не встигла реалізувати своє право до кінця в зв`язку зі своєю смертю. Після її смерті право на отримання земельної частки (паю) ділянки перейшло до спадкоємиців за законом, тобто до онука [PERSON] За таких встановлених обставин, його права підлягають захисту шляхом визнання за ним права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Відповідно до матеріалів справи розмір земельної частки (паю), який підлягає приватизації із земель СГВК «Засільський» складає 6,25 умовних кадастрових гектарів. Відповідно до 2 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку -пай особи, яка є членом КСП не може позбавити її права на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу. З врахуванням викладеного,

Outcome: approved