Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

11 квітня 2016 року до суду звернувся представник КП «Одесреклама» Одеської міської ради з позовом до [PERSON] по якому просив витребувати у відповідача автомобіль марки CHEVROLET моделі AVEO, 2006 року випуску (державний номер [NUMBER], номер кузова - KL1SF69YE6B618705) та передати власнику комунальному підприємству «Одесреклама» Одеської міської ради. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач знаходився у трудових відносинах з позивачем та Наказом КП «Одесреклама» ОМР [PERSON] було передано спірний автомобіль у службових цілях. Однак, 29.12.2015 року [PERSON] було звільнено з посади начальника технічного відділу комунального підприємства за власним бажанням, проте ввірене йому майно - автомобіль марки CHEVROLET моделі AVEO він не повернув. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, при цьому посилався на те, що договір про повну матеріальну відповідальність не підписував. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу належить автомобіль легковий сєдан Chevrolet моделі Aveo 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) - KL1SF69YE6B618705 (далі автомобіль), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 15.02.2011 САЕ 346447 (а. с. 7). Наказом комунального підприємства "Одесреклама" Одеської міської ради від 06.02.2015 № 1 "Про передачу автомобіля CHEVROLET AVEO передано автомобіль [PERSON], заступнику директора КП "Одесреклама", для використання в службових цілях з 06.02.2015 року. Покаледно матеріальну відповідальність за автомобіль на [PERSON] (а. с. 8). Також в матеріалах справи найвна копія договору укладеного між КП "Одесреклама" (далі - Підприємство) та працівником КП "Одесреклама" [PERSON] (далі - Працівник) укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (далі - договір) (а. с. 9) 26.10.2016 року [PERSON] подав до КП "Одесреклама" заяву про звільнення за згодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Пунктом 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України передбачено, підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін. Листом від 12.11.2015 № 01-27/513, КП Одесреклама" повідомило відповідача про відмову у наданні згоди про звільнення за угодою сторін, оскільки за договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність у користуванні [PERSON] знаходиться автомобіль, який останньому необхідно повернути за актом приймання-передачі. (а. с. 11-12) [PERSON] подав до КП "Одесреклама" заяву про звільнення за власним бажанням з 29.12.2015 відповідно до ст. 38 КзпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли зайва працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання: переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. 29.12.2015 року [PERSON] звільнено з посади начальника технічного відділу комунального підприємства Одесреклама" Одеської міської ради, за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі заяви [PERSON] від 09.12.2015, що підтверджується наказом КП "Одесреклама" від року № 179 о/с "Про звільнення [PERSON] ( а. с. 14) Так, [PERSON] було звільнено у строк, про який він просив згідно зч. 1 ст. 38 КЗпП України. Станом на дату звільнення - 29.12.2015 року. КП «Одесреклама» вимагало громодянина [PERSON] повернути ввірене йому майно на підставі договору, за Актом приймання-передачі автомобіля CHEVROLET AVEO. відповідно до чинного законодавства. З Акту про відмову від підпису від 29.12.2015 року вбачається, що [PERSON] відмовився підписувати Акт приймання-передачі автомобіля мотивуючи це тим, що йому невідоме місце перебування автомобіля та вказаним автомобілем [PERSON] не користувався. Листом КП Одесреклама від 29.12.2015 року № 01-27/567 гр. [PERSON] повідомлено, що станом на час отримання заяви про звільнення, повернення майна до комунального підприємства не здійснено та про необхідність здати ввірене майно за актом примання-передачі. Таким чином, станом на час подання позовної заяви, відповідачем не було повернуто позивачу транспортний засіб CHEVROLET AVEO, що був наданий відповідачеві у користування на період займаної останнім посади у КП Одесреклама. Згідно із ст.ст.\~10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.\~\~\~\~ Статтею 58 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частина 1\~статті 60 ЦПК України\~вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. що передбачено ст. 387 ЦК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 3 свого Листа «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист Права власності та інших речових прав» від 28 січня 2013 року за № 24-150/0/4-13 роз'яснив, що крім речових, існують також зобов'язальні способи захисту права власності. До речових способів захисту права власності належать позови про витребування майна з чужого незаконного володіння, позови про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, і позови про визнання права власності. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи,

Outcome: approved