Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

В поданій до суду заяві позивач зазначив, що згідно кредитного договору № б/нвід 27.05.2009 року відповідачка отримала кредит в сумі 29000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Взяті зобов'язанні позичальник не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті кредиту, відсотках, штрафних санкціях. Загальна сума боргу становить 59666 грн. 98 коп. Претензія банку до відповідачки залишилась без задоволення. Дані обставини дають право стягнути з позичальника кредит з нарахованими відсотками, пенею, штрафом в примусовому поряду. Просить суд стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 59666 грн. 98 коп., а також сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1378,00 грн. Відповідачка [PERSON] подала зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача в якому вказує на те, що кредитний договір № б/н від 27 травня 2009 року є такими, що укладений з суттєвим порушенням істотних умов договору встановлених законодавством України, що регулює спірні правовідносини, які необхідні для його укладення, та грубо порушує її права та інтереси споживача фінансових послуг. Також позивач зазначає, що Банком порушені вимоги законодавства України, оскільки ним не надано позичальнику достовірної інформації про умови кредитного договору, в договорі відсутні обов'язкові умови, які необхідні для укладення договору, зокрема, відсутня згода за всіма істотними умовами договору, які встановлені законодавством. Крім того умови кредитного договору є несправедливими, так як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, споживача кредитних послуг. Вважає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» порушив вимоги ст.ст.11, 18, 21 ЗУ «Про захист прав споживачів. Просить суд визнати право не виконувати неіснуючі зобов'язання за неукладеним кредитним договором. В судове засідання представник позивача не з'явився. В клопотанні поданому суду просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовільнити їх. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розгляд справи без участі сторін та ухвалення рішення за наявними у справі письмовими доказами. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що первісний позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про захист прав споживача слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що 27 травня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON], був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого відповідачці було надано кредит у розмірі 29000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором порушила та у встановлені договором строки погашення кредиту щомісячні платежі та відсотки за користування кредитом не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 31.10.2016 року, разом з відсотками та штрафними санкціями, становить 59666 грн. 98 коп. Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) та у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідачки слід стягнути на користь позивача заборгованість в розмірі 59666 грн. 98 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача 1378,00 грн. в рахунок погашення судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про захист прав споживача, то суд виходить з наступного. Посилання позивача на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» порушив положення Закону України "Про захист прав споживачів", не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Свобода договору включає вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Підписуючи заяву на оформлення кредиту, сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Договір укладено у письмовій формі, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Відповідно ч.2 ст.1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до вставленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п.6 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" позивач мав право протягом чотирнадцяти днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин. Проте, позивач не скористався цим правом, що свідчить про те, що він погоджувався з усіма умовами договору та не вважав їх такими, що порушують його інтереси або є несправедливими. Позичальнику була надана інформація щодо істотних умов договору, а тому порушень ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" не доведено. Не заслуговують також на увагу доводи позивача про те, що дії банку свідчать про нечесну підприємницьку практику з огляду на таке. Обґрунтовуючи позовні вимоги, та посилаючись на ст.ст.18, 19, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", позивач зазначав, що умови договору є несправедливими, зі сторони банку використана нечесна підприємницька практика. Аналізуючи вказані норми Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Проте таких обставин позивачем у справі не доведено. У відповідності до ст.ст.10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проте, позичальником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неповідомлення його банком про інформацію, визначену ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про здійснення банком нечесної підприємницької практики

Outcome: approved