Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивачка звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 11 серпня 2001 року придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір був укладений в Універсальній біржі "Південь" і зареєстрований за № 2809 від 11 серпня 2001 року. Згідно вказаного договору, його подальше нотаріальне посвідчення не передбачалось. Умови договору були повністю виконані сторонами, а 12 вересня 2001 року був зареєстрований у Очаківському бюро технічної інвентаризації. З того часу позивачка зареєстрована та постійно проживає у вказаній квартирі. На теперішній час виникла необхідність розпорядитися квартирою, однак нотаріусом відмовлено у посвідченні будь-яких правочинів щодо цієї квартири, оскільки договори купівлі-продажу земельних ділянок, єдиних майнових комплексів, житлових будинків (квартир) або іншого нерухомого майна підлягають нотаріальному посвідченню. На даний час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу є неможливим, оскільки місце проживання відповідачів невідоме. Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. У судове засідання позивачка не з'явилася, від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримала. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені через засоби масової інформації. Представник третьої особи - Універсальної біржі "Південь", у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 11 серпня 2001 року між [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 2809 нерухомого майна - квартири [ADDRESS], загальною площею 37,6 кв.м. (а.с.6). Згідно копії Реєстраційного посвідчення Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS], зареєстрована за [PERSON] на праві приватної власності по договору № 2809 купівлі-продажу від 11 серпня 2001 року, посвідчений Універсальною біржею "Південь". Однак, вказаний договір, в порушення ст. 227 ЦК України 1963 року, діючої на час укладення договору, яка передбачає його обов'язкове нотаріальне посвідчення, посвідчено Універсальною біржею "Південь". Та обставина, що позивачка зареєструвала за собою право власності на придбану квартиру в Миколаївській філії ММБТІ, на теперішній час унеможливлює нотаріальне посвідчення даного договору. Згідно ч. 1 ст. 47 ЦК України (1963 р.) угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963р.), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як вбачається з зазначеного вище договору сторони, під час укладення угоди, дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов'язання одна перед однією за договором, а саме - продавці передали у власність позивачів нерухоме майно, а останні його прийняли та сплатили ціну цього майна, обумовлену договором. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту від 14 червня 1994 р. № 18/5 та зареєстрованої в Мін'юсті 7 липня 1994 р. за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК (в редакції 1963р.), згідно якій договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Зважаючи на вивчені обставини справи суд вважає, що мало місце суперечність законодавства на той час, та враховуючи, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивачі після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином вимога позивачки про визнання угоди дійсною є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивачки.

Outcome: approved