Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

02.04.2015 р. позивач звернувся з позовною заявою до відповідача про стягнення суми боргу, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.11.2012 р. він передав у борг відповідачу 150 000 грн. відповідно до розписки від 13.11.2012 р. До теперішнього часу відповідач борг не повернув, хоча він неодноразово звертався до нього з вимогою про повернення суми боргу. Розпискою не встановлено розмір процентів за користування грошима, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір процентів за весь час користування позикою з 14.11.2012 р. по 02.04.2015 р. складає 35 359 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2013 р. по 02.04.2015 р. складає 7125 грн., індекс інфляції - 1910,25 грн. Просив стягнути з відповідача суму боргу за розпискою у сумі 150000 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 01.09.2013 р. по 02.04.2015 р. у сумі 7125 грн., індекс інфляції - 1910,25 грн., проценти у сумі 35359 грн., а також судові витрати. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення суми боргу у сумі 150000 грн., трьох процентів річних та індексу інфляції від простроченої суми у розмірі 9035,25 грн. визнав. Заперечував проти позовних вимог в частині стягнення процентів від суми боргу у сумі 35359 грн. відповідно до ст. 1048 ЦК України, мотивуючи це тим, що відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання встановлена ст. 625 ЦК України, якщо договором не встановлені проценти за користування грошовими коштами. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Крім того, просив розстрочити виплату суми боргу, трьох процентів річних та індексу інфляції у розмірі 159035, 25 грн., мотивуючи це відсутністю доходів у відповідача, які б давали можливість у стислий строк повернути борг, оскільки проведення АТО спричинило ускладнення умов господарської діяльності ТОВ "Кондиціонер ЛТД", генеральним директором якого він є, заробітна плата складає біля 2500 грн. на місяць, а його жінка є непрацюючим інвалідом ІІІ групи. Заслухавши сторін, повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 13.11.2012 р. між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу у борг 150000 грн., які зобов'язався повернути влітку 2013 р., що підтверджується розпискою відповідача від 13.11.2012 р. (а.с. 8), але своє зобов'язання за розпискою відповідач не виконав, що не заперечується та визнається представником відповідача. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ст.1047 ЦК України вищевказаний договір укладається в письмовій формі. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути суму позики в строк і в порядку, встановленому договором. Згідно ст. 625 ч.2, ст. 1050 ч.1 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позовні вимоги в частині стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за період з 01.09.2013 р. по 02.04.2015 р. у сумі 9035,25 грн., суд вважає обґрунтованими, а приведений розрахунок вірним (а.с. 5-6). Як видно, визнання представником відповідача позовних вимог в частині стягнення суми боргу у сумі 150000 грн., трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за період з 01.09.2013 р. по 02.04.2015 р. у сумі 9035,25 грн. не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позовні вимоги в цій частині слід задовольнити. Що стосується позовних вимог в частині стягнення процентів від суми боргу, то вирішуючи цей спір, суд виходить із наступного. Відповідно до 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Заперечення представника про те, що відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання встановлена ст. 625 ЦК України, якщо договором не встановлені проценти за користування грошовими коштами, а проценти за ст. 1048 ЦК України не передбачені фактичними обставинами відносин боргу та не відповідають діючому законодавству, не мають під собою підгрунття, оскільки договором позики, укладеним між сторонами, розмір і порядок одержання процентів не встановлено, він не є безпроцентним, тому що відсутні умови вважати його безпроцентним, передбачені ч. 2 ст. 1048 ЦК України, а саме те, що він укладений фізичними особами на суму 150 000 грн., що перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (850 грн.), не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності сторін та позичальникові не передавались речі, визначені родовими ознаками. Крім того, проценти, визначені ст. 1048 ЦК України, є платою за користування грошовими коштами позивача відповідачем, яка сплачується відповідачем за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених ст. 1048 ЦК України, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК України, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів від суми боргу за період з 14.11.2012 р. по 02.04.2015 р. у сумі 35359 грн. обґрунтованими, а приведений розрахунок вірним (а.с. 5-6). Відповідно до 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 2065, 75 грн. Представником відповідача була подана заява про розстрочення суми боргу, трьох процентів річних та індексу інфляції у розмірі 159035, 25 грн. на 36 місяців рівними частинами, мотивуючи це відсутністю доходів у відповідача, які б давали можливість у стислий строк повернути борг, оскільки проведення АТО спричинило ускладнення умов господарської діяльності ТОВ "Кондиціонер ЛТД", генеральним директором якого він є, заробітна плата складає біля 2500 грн. на місяць, а його жінка є непрацюючим інвалідом ІІІ групи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про розстрочення, оскільки представником відповідача не доведена відсутність доходів у відповідача, оскільки відповідач здійснює підприємницьку діяльність, є генеральним директором ТОВ "Кондиціонер ЛТД", ним не надано доказів щодо ускладнення умов господарської діяльності ТОВ "Кондіціонер ЛТД"; крім того, як з'ясовано під час судового розгляду, відповідачу [PERSON] належить на праві приватної власності 3/5 частини нежилої будівлі з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, загальною площею 586,4 кв.м., будинок загальною площею 141, 4 кв.м. у с. Щурове м. Красний Лиман Донецької області, тобто майновий стан відповідача свідчить про його фінансову спроможність сплатити заборгованість по зобов'язанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved