Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до ПрАТ "Івано-Франківський арматурний завод" про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обгрунтування позову зазначив, що він з 2018 року працює в ПрАТ "Івано-Франківський арматурний завод". Відповідач з грудня 2020 року не виплачує заробітну плату. Просив суд стягнути з ПрАТ "Івано-Франківський арматурний завод" на його користь заборгованість по заробітній платі. 23.11.2021 року позивачем до суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в обгрунтування якої зазначено, що 08.11.2021 року позивача було звільнено з роботи згідно ч.3 ст.38 КЗпП України. Однак в день звільнення позивачу не виплачено жодних сум, що належать від підприємства, а саме заборгованість по заробітній платі по день звільнення, компенсацію за 40 днів невикористаної щорічної відпустки та не повідомлено письмово про нараховані суми. На підставі наведеного, просив суд стягнути з ПрАТ "Івано-Франківський арматурний завод" на його користь заборгованість по заробітній платі з 01.12.2020 року, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення. Позивач подав заяву про підтримання позову та розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] в період з 21.11.2018 року по 08.11.2021 року працював в ПрАТ "Івано-Франківський арматурний завод". Згідно наказу № 42-ос від 08.11.2021 р. позивача [PERSON] звільнено з роботи з 08 листопада 2021 року за власним бажанням, у зв"язку з невиплатою заробітної плати, ч.3 ст. 38 КЗпП України, з виплатою компенсації за 40 днів невикористаної щорічної відпустки. Ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.83 КзпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак ПрАТ "Івано-Франківський арматурний завод" не виплатив позивачу [PERSON] жодних сум, що належать від підприємства, а саме заробітну плату за період з 01.12.2020 року по 08.11.2021 року, та компенсацію за 40 днів невикористаної щорічної відпустки. Ухвалою суду від 08.11.2021 року витребувано у Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» довідку про заборгованість по заробітній платі та розрахункових коштах [PERSON] з 01.12.2020 року. Однак, відповідач витребувані докази суду не надав. З огляду на те, що відповідач не надав на ухвалу суду від 08.11.2021 р. довідки про заборгованість по заробітній платі та розрахункових коштах позивача, суд бере до уваги суми доходу позивача [PERSON] згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ПФУ за період з 01 грудня 2020 року по 30 червня 2021 року, яка становить 74172 гривні 21 копійка. Для визначення заборгованості по заробітній платі до цієї суми слід врахувати невиплачену заробітну плату за липень 2021 року, серпень 2021 року, вересень 2021 року, жовтень 2021 року та 7 робочих днів листопада 2021 року виходячи з простою за цей період у розмірі 30801 гривня 00 копійок ( липень, серпень, вересень, жовтень 2021 року у розмірі 7700 гривень 25 копійок за кожен місяць ( 2\\3 заробітку від 11550,37 грн.) та середнього заробітку у розмірі 2356 грн. 69 копійок, виходячи з наступного розрахунку ( 336,67 грн. х 7 р.д.) та загальна заборгованість по заробітній платі, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 107329 гривень 90 копійок. Крім того, згідно наказу № 42-ос від 08.11.2021 р. позивачу [PERSON] при звільненні з роботи підлягала виплаті компенсація за 40 днів невикористаної щорічної відпустки. На підставі індивідуальних відомостей ПФУ про застраховану особу [PERSON] наданої позивачем суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористану відпустку за 40 днів у розмірі 13816 грн. 00 коп., виходячи з наступного розрахунку ( сума заробітної плати за період з 01.07.2020 року по 30.06.2021 року у розмірі 122272,67 грн. : кількість днів (354) = середньоденна заробітна плата у розмірі 345 грн. 40 копійок х 40 календарних днів невикористаної відпустки). У відповідності з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. Суд бере до уваги суми доходу позивача згідно індивідуальних відомостей ПФУ про застраховану особу [PERSON] та визначає середньомісячну зарплату позивача за травень та червень 2021 року, оскільки в дані два місяці позивачем було відпрацьовано всі робочі дні ( липень 2021 року - простій) у розмірі 10181,14 грн. (11550,37 грн. за травень 2021 р. + 8716,57 грн. за червень 2021 р. = 20362,28 : 2), а середньоденна зарплата становить 535,85 грн. ( 20362,28: 38 р.д.), а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.11.2021 року по 21.12.2021 року у розмірі 16611 гривень 35 копійок, виходячи з наступного розрахунку ( 535,85 грн. х 31 р.д.). Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.38, 44, 47, 49, 116, 117, 232, 235 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями), листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016 р. № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік»,

Outcome: approved