Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич" про стягнення неотриманого доходу у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки без достатніх правових підстав. Представник позивача обгрунтовує позовні вимоги тим, що 13.08.2019 року [PERSON] направив вимогу про сплату заборгованості по орендній платі Товариству з обмеженою відповідальній «Славутич», згідно якої вимагає повернення Відповідачем боргу і сплаті орендної плати, згідно договору оренди землі укладеного від 01.02.2010 року з його померлим батьком [PERSON] . Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2015 року, яке набрало законної сили, за позивачем, як спадкоємцем за заповітом, визнано право власності на спірну земельну ділянку. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 листопада 2015 року власником спірної земельної ділянки є позивач (копія витягу від 17.11.15 р. додається до позову). У Рішенні Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 року «встановлено, що [PERSON] після оформлення права на спадщину фактично став новим власником земельної ділянки переданої в оренду за спірним договором, а 07.12.2015 року направив ТОВ «Славутич» заяву, згідно з якою повідомив орендаря про офіційне набуття ним права власності на спірну земельну ділянку та з посиланням на п. 40 договору оренди землі просив вважати такий договір розірваним. Проте товариство відмовилось у добровільному порядку виконати вказане положення договору». За договором оренди б/н від 01.02.2010 року земельна ділянка, кадастровий номер 1225482000:01:004:0040 передана в ТОВ "Славутич" на 49 років. Відповідач продовжував користуватися земельною ділянкою після смерті [PERSON] з яким було укладено договір оренди землі та ігнорував нового власника земельної ділянки з метою уникнення сплати йому у встановленому договором оренди порядку орендної плати та підвищення процентної ставки по її сплаті до 3% на рік від нормативно-грошової оцінки, яка збільшилась вдвічі та сплати податків . У відповідності до п. 40 даного договору оренди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою зміни умов або розірвання договору. З приводу розірвання договору оренди земельної ділянки позивач змушений був звернутися до Томаківського районного суду Дніпропетровської області Дніпропетровської області 15.01.2016 та отримав судове рішення, яке набрало законної сили 26.10.2018 року, а потім відповідач поновив пропущений строк на апеляційне оскарження і ще цілий рік користувався земельною ділянкою продовжуючи судитися в апеляційній інстанції до 04.06.2019. Навіть вже після набрання законної сили судовим рішенням 04.06.2019 відповідач продовжує утримувати у себе земельну ділянку користуватися нею та не виконує Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 року. Доказом того, є відкриті виконавчі провадження № АСВП: 57625251, № АСВП: 57625973, № АСВП: 59839100 від 08.11.2018 та 21.08.2019 . Згідно судового рішення Відповідач повинен був негайно передати земельну ділянку загальною площею: 6,3998 га., що розташована на території Дніпропетровської області Томаківського району Виводівська сільська рада, кадастровий номер 1225482000:01:004:0040 в стані придатному для цільового використання Позивачу, тобто товарне сільськогосподарське виробництво. Відповідач в період з 2016 року по 2019 рік фактично користується земельною ділянкою та грубо порушує основні умови договору оренди землі та право Позивача щодо належного встановлення розміру орендної плати (3% замість 1,5%), отримання доходів від товарно-сільськогосподарського виробництва. Позивач після винесення судового рішення, яке набрало законної сили, скасував державну реєстрацію договору оренди та уклав новий договір з іншим орендарем, але станом на вересень 2019 року, новий орендар не може користуватися земельною ділянкою через той факт, що відповідач її не повертає позивачу навіть через органи ВДВС. Відповідач навмисно не виконував належним чином умови договору оренди, а саме згідно пунктів 5, 8, 9 договору оренди від 01.02.2010 року повинен протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати орендну плату - 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка становила у 2010 році 89024 грн. Згідно умов п. 13 даного договору розмір орендної плати переглядається щорічно у разі підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, чого відповідач не виконав. З моменту підписання договору нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації зросла і становить у 2016 році по 2019 рік - 234293,81 грн. (витяг з технічної документації та інформаційна довідка про грошову оцінку земельної ділянки додаються). Відповідач жодного разу не сплатив орендну плату позивачу, чим грубо порушив свої зобов`язання за договором оренди, тому заборгованість за орендною платою, виходячи з 1,5 % нормативно-грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її індексації, пені, 3% річних та інфляційних витрат та упущеної вигоди складає 40709,06 грн., а саме: - заборгованість за орендною платою за 2016-2019 роки у розмірі 5341,44 грн., - пеню у розмірі 2% за кожний день прострочення у розмірі (987 днів) 26352,90 грн.; - 3 % річних від простроченої суми у розмірі 433,28 грн.; - інфляційних втрат 1552,63 грн.; - упущеної вигоди у розмірі орендної плати за 2019 рік - 7028,81 грн. При зверненні з даним позовом Позивач послався на положення ст.ст. 1212 - 1214 ЦК України, як на правову підставу своїх вимог та при цьому зауважує, що заявлена до стягнення сума є несплаченою відповідачем орендною платою за використання земельної ділянки товарного сільськогосподарського виробництва, без належного укладення договору оренди за період із 07.12.2015 по 11.09.2019, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано шкоди у вигляді неодержаної орендної плати за землю, яку він міг отримати за договором оренди укладеним з Приватним підприємством «Агрофірма «Борисфен» від 05.02.2019 року. Заявою про зменшення позовних вимог, представник позивача сформулював остаточні позовні вимоги та просить суд стягнути з ТОВ "Славутич" на користь [PERSON] заборгованість за орендною платою за 2016-2018 роки у розмірі 4006,08 грн., пеню у розмірі 2% за кожен день просрочення у розмірі 9772,20 грн.,3% річних від просроченої суми у розмірі 108,96 грн., інфляційних витрат 358,31 грн, всього 14245,55 грн. за використання земельної ділянки. Також стягнути з відповідача компенсацію судових витрат- судовий збір 768,40 грн., та витрат на професійну правничу допомогу 8200 грн.(а.с.81-86). Короткий зміст відзиву на позов. Представник відповідача проти позову заперечує у повному обсязі, та надав відзив на позов (а.с.40-42), мотивуючи наступним. ТОВ "Славутич" як орендар згідно договору оренди землі від 01.02.2010 року прийняло земельну ділянку в користування строком на 49 років та зобов`язалось сплачувати орендну плату у розмірі 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка п.9 договору встановлена на рівні 89024,00 грн. [INFO] орендодавець [PERSON] помер. Розмір орендної плати за Договором оренди землі, яку мав сплачувати орендар, складає 1335,36 грн. щорічно за вирахуванням податку з доходу фізичної особи, який сплачує орендар як податковий агент орендодавця. Перед укладенням Договору оренди землі ТОВ "Славутич" виплатило орендодавцю орендну плату у розмірі 35000,00 грн., а також за життя щорічно сплачувало податок з доходу фізичних осіб по 2013 рік включно. П. 10 Договору оренди землі встановлено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Базовою ставкою у даному випадку є орендна плата за перший рік користування землею у розмірі 1335,36 грн., до якої індекс інфляції не застосовується. Розмір орендної плати, який повинен був сплатити орендар за користування земельною ділянкою буде складати: 2010 р. - 0 (інд.інф.); 1335,36 (оренд.пл.); 200,25 (подат. з доходу); 1135,06 грн. (до виплати); 2011 р. -104,60 (і.ін.); 1335,36 (оренд.пл.); 209,52 (подат. з доходу); 1187,27 грн. (до виплати); 2012 р. - 99,80 (і.ін.); 1396,79 (оренд.пл.); 209,52 (подат. з доходу); 1187,27 грн. (до виплати); 2013 р. -100,50 (і.ін.); 1396,79 (оренд.пл.); 210,57 (подат. з доходу); 1193,20 грн. (до виплати); 2014 р. -124,90 (і.ін.); 1403,77 (оренд.пл.); 263,00 (подат. з доходу); 1490,31 грн. (до виплати); 2015 р. -143,30 (і.ін.); 1753,31 (оренд.пл.); 376,87 (подат. з доходу); 2135,62 грн. (до виплати); 2016 р. -112,40 (і.ін.); 2512,49 (оренд.пл.); 508,33 (подат. з доходу); 2315,71 грн. (до виплати); 2017 р. -113,70 (і.ін.); 2824,04 (оренд.пл.); 577,97 (подат. з доходу); 2632,96 грн. (до виплати); 2018 р. -109,80 (і.ін.); 3210,93 (оренд.пл.); 634,61 (подат. з доходу); 2890,99 грн. (до виплати); 2019 р. -103,40 (і.ін.); 3525,60 (оренд.пл.); 656,18 (подат. з доходу); 2989,29 грн. (до виплати). Таким чином, з урахуванням орендної плати за 2019 рік (обов`язок по сплаті якої не виник) розмір орендної плати, яку повинен сплатити орендар, складає 19157,68 грн., що є меншим від сплаченої у грудні 2009 року суми у розмірі 35000,00 грн., тобто на теперішній час зі сторони орендаря земельної ділянки за Договором оренди землі існує переплата у розмірі 15842,32 грн. Якщо перерахувати сплачені грошові кошти у розмірі 35000,00 грн. Під час укладення Договору оренди землі на індекс інфляції по теперішній час, то ця сума буде дорівнювати більш ніж 100000,00 грн., що відповідає більше за 4000,00 дол. США за курсом 25,00 грн. у порівнянні з 35000,00 грн. станом на грудень 2009 року за курсом 8,00 грн. Вимоги по стягненню грошових коштів у цій справі є незаконними, тому відповідач заявляє про застосування позовної давності. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Аргументи учасників справи. В судовому засіданні позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги зазначені в позовній заяві, та просять їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечує в повному обсязі, в його задоволенні просить відмовити. Фактичні обставини справи , встановлені судом. Судом встановлено наступне: згідно договору оренди землі укладеного 01.02.2010 року та зареєстрованого 17.12.2010 року Томаківським відділом ДРФ ДПЦДЗК за № 041013400 [PERSON] передав в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Славутич" строком на 49 років належну йому на праві особистої приватної власності земельну ділянку (пай) площею 6,400 га відповідно Державного акта на земельну ділянку серії ІІ-ДП №104656. (а.с.6-9). [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 02.09.2015 року за [PERSON] визнано право власності на вищезазначену земельну ділянку (пай) у порядку спадкування за заповітом. Дані обставини також досліджувалися та встановлювались рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.08.2018 року. (а.с.11-13). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 6.3998 га, яка знаходиться на території Виводівської сільської ради. Кадастровий номер 1225482000:01:004:0040, державна реєстрація проведена 17.11.2015 року. Підстава виникнення права власності - рішення Томаківського районного суду від 02.09.2015 року. (а.с.14). Відповідно до рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 року, яке набрало законної сили, розірвано Договір оренди землі між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю "Славутич" зареєстрований 01.02.2010 р. Томаківським відділом ДРФ ДПЦДЗК за №041013400. Підстави розірвання договору - п. 40 договору оренди землі, який передбачав, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. Представником відповідача , в обгрунтування своїх заперечень проти позову надано копії видаткових касових ордерів №1314, та №1320 (а.с.44-45) стверджуючи, що ТОВ "Славутич" виплатило орендодавцю- [PERSON] ( спадкодавцю позивача) наперед орендну плату у розмірі 35000,00 грн., а також за життя щорічно сплачувало податок з доходу фізичних осіб по 2013 рік. Позивач дану обставину жодним чином не спростував та не підтвердив. 2. Мотивувальна частина Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши позивача, представників сторін, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом . Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п.1 ч. 1 ст.11 ЦК України. За змістом ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV (далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч.1 ст. 6 Закону № 161- ХІV). Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству. У статті 15 Закону № 161- ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що згідно договору оренди землі укладеного 01.02.2010 року та зареєстрованого 17.12.2010 року Томаківським відділом ДРФ ДПЦДЗК за № 041013400 [PERSON] передав в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю "Славутич" строком на 49 років належну йому на праві особистої приватної власності земельну ділянку (пай) площею 6,400 га відповідно Державного акта на земельну ділянку серії ІІ-ДП №104656. На підставі акту прийому-передачі об`єкта оренди від 01 лютого 2010 року орендодавець [PERSON] передав, а орендар ТОВ "Славутич" в особі директора Бунченко Л.І. прийняло в оренду земельну ділянку загальною площею 6,400 га ріллі . Відповідно до пунктів 9, 11 та 13 вказаного договору сторони домовились, що відповідач ТОВ "Славутич" зобов`язаний сплачувати орендодавцю [PERSON] орендну плату, щорічно у розмірі 1.5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 1335,36 грн. грн., не пізніше 29 грудня поточного року. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, сплачується пеня у розмірі 2% несплаченої суми за кожний день прострочення. Судом установлено, що розмір орендної плати не змінювався. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до пункту 40 договору оренди землі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для умов зміни або розірвання договору Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 47752650 від 17 листопада 2015 року на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 липня 2015 року №26198590, вбачається, що позивач набув право власності на земельну ділянку, площею 6,3998 га з кадастровим номером 1225482000:01:004:0040, яка є предметом оренди за договором від 01.02.2010 року, на підставі рішення Томаківського районного суду від 02.09.2015 року №195/1120/15-ц. Згідно рішення Томаківського районного суду від 02.09.2015 року №195/1120/15-ц за [PERSON] як спадкоємцем [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за заповітом на вищевказану земельну ділянку. За змістом статей 608, 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, окрім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця (ст.ст. 1218, 1219 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. За такого, набувши в порядку спадкування за законом, право власності на передану в оренду відповідачу за Договором земельну ділянку, [PERSON] набув, відповідно, і усі права та обов`язки орендодавця за цим договором. Відповідно до рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2018 року, яке набрало законної сили 04.06.2019 р., розірвано Договір оренди землі між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю "Славутич" зареєстрований 01.02.2010 р. Томаківським відділом ДРФ ДПЦДЗК за №041013400. Підстави розірвання договору - п. 40 договору оренди землі, який передбачав, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору. В частині стягнення з відповідача, заявленої позивачем упущеної вигоди - відмовлено. Представником відповідача, в обгрунтування своїх заперечень проти позову надано копії видаткових касових ордерів №1314, та №1320 (а.с.44-45) стверджуючи, що ТОВ "Славутич" виплатило орендодавцю - [PERSON] ( спадкодавцю позивача) наперед орендну плату у розмірі 35000,00 грн., а також за життя щорічно сплачувало податок з доходу фізичних осіб по 2013 рік. А тому заборгованості перед орендодавцем орендар не має, а має переплату по орендній платі за вищевказаним договором оренди. Дану обставину позивач не підтвердив та не спростував. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд також, звертає увагу, що відповідно до ч.4 ст.274 ЦПК України - в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування. За таких обставин, суд, приходить до висновку, про необхідність відмови у позові. Щодо судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, то понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають та покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed