Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому, уточнивши свої вимоги, просить стягнути з Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України" на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 1 липня 2015 року по 6 жовтня 2015 року в сумі 20565 грн. 45 коп. Вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до наказу відповідача від 18 серпня 2014 року її було звільнено з роботи у зв'язку з закінченням строку трудового договору з 31 серпня 2014 року. При звільненні відповідач не здійснив з нею повного розрахунку. Згідно з розрахунковим листком за серпень 2014 року за 10 відпрацьованих днів їй була виплачена заробітна плата в розмірі 1740,55 грн., виходячи з розміру посадового окладу 2377 грн. Разом з тим, наказ Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України № 409-о від 06.06.2013 року, яким, зокрема, їй був встановлений оклад в розмірі 2377 грн., рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2013 року визнаний незаконним. Вказаним рішення встановлено, що її заробітна плата повинна розраховуватися, виходячи з окладу в розмірі 2869 грн. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року визнана незаконною недоплата їй Державним закладом Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України заробітної плати за червень та липень 2013 року та стягнуто з відповідача на її користь ненараховану заробітну плату за червень 2013 року в розмірі 511 грн. 05 коп. та ненараховану суму матеріальної допомоги на оздоровлення за липень 2013 року в розмірі 492 грн. Цим же рішенням суду встановлений її середньоденний заробіток у розмірі 298 грн. 05 коп. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року з відповідача на її користь також стягнуто суму компенсації за час вимушеного прогулу, допомогу на оздоровлення, компенсацію за невикористану відпустку, суму недоплачених платежів із заробітної плати за 2013 та 2014 роки, які не були виплачені їй на момент звільнення. Вказані суми стягнуті з відповідача в примусовому порядку 12.06.2015 року. Однак сума боргу виплачена без врахування індексу інфляції та трьох процентів річних за час прострочки. Також позивач вказує, що на сьогодні відповідач не відшкодував їй моральну шкоду, завдану порушенням її трудових прав. Крім того, відповідач не виплатив їй компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати за період з вересня 2012 року по червень 2013 року в розмірі 21 грн. 22 коп., що підтверджується рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року, яке набрало законної сили. Враховуючи, що попередніми рішеннями судів з відповідача стягнуто на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 30 червня 2015 року, позивач вважає, що з відповідача відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню на її користь середній заробіток з останньої дати по день фактичного розрахунку. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні з урахуванням уточнених позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що у червні 2015 року з позивачем проведений повний розрахунок, що підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року. Крім того, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року, яким стягнуто на користь [PERSON] компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в розмірі 21 грн. 22 коп., оскаржується в касаційному порядку. Вважає, що оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення компенсації на ненараховані доходи, право на отримання яких було вирішено в судовому порядку, вказані грошові кошти до сплати позивачу раніше не нараховувалися, то підстави для стягнення на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Державним закладом Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України. Наказом № 576-о від 18.08.2014 року її було звільнено з 31.08.2014 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку трудового договору. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року визнано незаконною фактичну недоплату Державним закладом Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України заробітної плати [PERSON] за червень 2013 року та липень 2013 року. Стягнуто з Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України на користь [PERSON] ненараховану заробітну плату за червень 2013 року в розмірі 511 грн. 05 коп.,\~ненараховану суму матеріальної допомоги на оздоровлення за липень 2013 року в розмірі 492 грн., а всього 1003 грн. 05 коп. Цим же рішенням апеляційного суду встановлено, що середньоденний заробіток [PERSON] складає 298 грн. 05 коп., що має преюдиційне значення при розгляді цієї справи відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року стягнуто з Державного закладу Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.09.2013 року по 14.08.2014 року в розмірі 71532 грн. невиплачену допомогу на оздоровлення за 2014 рік в сумі 2914 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10315 грн. 07 коп., недоплачену заробітну плату за період з червня по серпень 2013 року в розмірі 839грн. 85 коп. та за період з 15 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року в сумі 502 грн. 09 коп. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2015 року стягнуто з Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України" на користь [PERSON] компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з вересня 2012 року по червень 2013 року в розмірі 21 грн. 22 коп. Як вбачається з матеріалів справи, на час звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач перерахував позивачу на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2015 року грошові кошти в розмірі 1003 грн. 05 коп. (22 травня 2015 року) та на виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року вгрошові кошти в розмірі 86103 грн. 01 коп. (12 червня 2015 року). В той же час до теперішнього часу відповідачем не сплачена позивачу компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з вересня 2012 року по червень 2013 року. Доказів виплати позивачу вказаних сум відповідач суду не надав. Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вдень звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві чи незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України № 6-60цс11 від 21 листопада 2011 року, № 6-64цс13 від 3 липня 2013 року, №6-144цс13 від 29 січня 2014 року та № 6-159цс13 від 22 січня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що відповідач не сплатив позивачу в повному обсязі всі належні їй при звільненні суми, зокрема, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з вересня 2012 року по червень 2013 року, відповідач зобов'язаний виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 2 березня 2015 року, рішеннями апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року та від 19 серпня 2015 року з Державного закладу "Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоровя України" на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 12 червня 2015 року. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку у межах заявлених позовних вимог за період з 1 липня 2015 року по 6 жовтня 2015 року (день винесення судом рішення) в розмірі 20565 грн. 45 коп. (298,05 грн. х 69 днів). Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави в розмірі 243 грн. 60 коп., визначеному законом за час подання даного позову до суду.

Outcome: approved