Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Заявниця, [PERSON], звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення факту родинних відносин. В заяві [PERSON] вказує, що [INFO] померла її тітка по батьковій лінії, [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна, яку заявниця прийняла шляхом подання у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини. На підставі цього було заведено спадкову справу № 136/2016. Під час подачі документів до Зіньківської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно було виявлено, що заявницею не надані документи щодо підтвердження родинних відносин з померлою і що стало підставою для видачі постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Заінтересована особа: Великопавлівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не зявилася, вимоги заявника визнала. В судовому засіданні заявниця, заяву підтримала повністю та просила її задовольнити. Надавши пояснення аналогічні викладеним в заяві. Суд, заслухавши пояснення заявника, свідків та дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] народилася [PERSON], її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], 10.11.2015 року померла [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки виданої Великопавлівською Зіньківського району Полтавської області, останнє місце проживання [PERSON] [INFO], яка померла [INFO] було зареєстроване за адресою: [ADDRESS]. (а.с.10) Станом на день смері [PERSON] за вказаною адресою місце проживання інших осіб не зареєстровано, отже спадкоємців на обов'язкову частку передбачених ст. 1241 ЦКУ, а саме малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) не має. Спадщину в установлений законом строк після померлої [PERSON] заявник прийняла, про що нею 14 квітня 2016 року до Зіньківської державної нотаріальної контори була подана заява про прийняття спадщини та заведено спадкову справу №136/2016. Батько заявниці, [PERSON] та померла [PERSON] були рідними братом та сестрою. Для встановлення факту родинних відносин при собі має свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 21.11.1963 року Великопавлівсьокю сільською радою Зіньківського району Полтавської області, свідоцтво про народження померлої тітки [PERSON] №310, від 08.09.1928 року яке видане Великопавлівською сільською радою. Свідоцтво про народження батька, [PERSON] [INFO] відсутнє. Провівши перевірку відділ ДРАЦС Зіньківського РУЮ по первинних актових записах про народження по Зіньківському районі за 1936-1942 роки, з'ясувалося що книги державної реєстрації актів цивільного стану про народження за даний період по Зіньківському районі збереглися частково, також перевірка проведена по поновлених актових записах про народження за період з 1941 року по теперішній час, але свідоцтва про народження батька- [PERSON], у відділі ДРАЦС не виявлено. Свідки: [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того, що померла [PERSON] дійсно була рідною тіткою заявниці [PERSON].

Outcome: approved