Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. 15.10.2019 року представник позивачів - адвокат Бондар А.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. 2. Позов обґрунтований тим, що позивачі є власниками будинку [ADDRESS] . На даний час відповідач по справі зареєстрований в даному будинку. 1/2 частина будинку належить позивачам у рівних долях на підставі Договору купівлі-продажу частини будинку, посвідченого 15.11.2002р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №3176. Право власності зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації 12.12.2002р. за реєстровим №19533. Інша Ѕ частина будинку належить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Недоступом Д.В. 29.08.2019р. за реєстровим №2364. Право власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1791440825 від 29.08.2019р. Дану частку [PERSON] придбав у [PERSON] . На даний час у вищевказаному будинку зареєстровані позивачі та [PERSON] - син [PERSON] . На дату звернення до суду [PERSON] знятий з реєстраційного обліку як колишній власник житлового будинку. Відповідач фактично з 1993р. в житловому будинку не проживає, постійне місцепроживання та реєстрації відповідача - [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №3228, виданої 05.09.2019р.УП «Житлосервіс». 3. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 4. Представник позивачів - адвокат Бондар А.В. в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, надавши згоду на ухвалення судом заочного рішення. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Оскільки відповідач, з огляду на положення ст.128 ЦПК України, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було ухвалено заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. 6. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 7. Позивачам на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу частини будинку від 12.12.2002р. та [PERSON] згідно Договору купівлі-продажу частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Недоступом Д.В. від 29.08.2019р. належить Ѕ будинку. V. Оцінка суду. А. Загальні принципи. 8. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 9. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. 10. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 Цивільного кодексу). Відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень гл.32 ЦК свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Судом встановлено, що позивачі є власниками житлового будинку. Відповідач спільним побутом із позивачами не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК. Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС. Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 16.01.2019 в справі №243/7004/17-ц. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1. Чи здійснювалось втручання «згідно з законом»?. 11. Згідно з ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Тобто, в даному випадку втручання у право відповідача здійснюється згідно з законом. 2. Чи відповідало втручання цілям передбаченим в п.2 ст.8 Конвенції? 12. Позивачі, обґрунтовуючи позовну заяву, вказали, що вимоги мотивовані усуненням перешкод у реалізації ними права користування та розпоряджання належного їх нерухомим майном, тобто - метою втручання останнього є захист інтересів власника, що підпадає під виняток передбачений п.2 ст.8 Конвенції. 3. Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним)?. 13. Аналізуючи баланс інтересів між власниками майна та відповідачем по справі, суд враховує, що позивачам належить будинок на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 14. Відповідач по справі є сином колишнього власника. 15. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачами докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням. Разом з тим, відповідачем, всупереч процесуального обов`язку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів в розпорядження суду не надано. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.71,72,116,156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Проте, відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 3 Правил реєстрації місця проживання реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради або сільським головою. Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», п. 8 Правил реєстрації місця проживання з питань «прописки» необхідно звертатися до органу реєстрації безпосередньо (тобто до відповідного органу місцевого самоврядування) або до центру надання адміністративних послуг (у випадку, якщо такий центр створено і він надає цю послугу у вашій територіально-адміністративній одиниці). Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та п. 26 Правил реєстрації місця проживання (Постанова КМУ №207 від 02.03.2016 р.), якою безпосередньо передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved