Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» та після уточнення своїх позовних вимог просить визнати договори кредиту № ОД16/04/2007/840-К/16 від 19.04.2007 року та іпотеки від 19.04.2007 року, які були укладені між [PERSON] та Відкритим Акціонерним Товариством "КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра" недійсними, виключити\~квартиру № 91, яка знаходиться за адресою: Одеська область м. Білгород-Дністровський вул. Сонячна, буд. 23, яка належить [PERSON], з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, з Державного реєстру іпотек та скасувати обтяження щодо квартири № 91, яка знаходиться за адресою: Одеська область м. Білгород-Дністровський вул. Сонячна, буд. 23, реєстраційний номер обтяження 4838118 від 19.04.2007 року. Позивач вважає вказані договори недійсними з огляду на те, що договори між [PERSON] та "КБ "Надра" укладені з порушенням норм права і мають бути визнані судом недійсними. Позивач в судове засідання не з'явилася. Через канцелярію суду від представника Позивача надійшла заяву від 26.12.2016 року, згідно якої не може взяти участь у справі у звязку зі станом здоровя, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Відповідно до положень статті 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Частиною 2\~ст. 197 ЦПК України\~передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 квітня 2007 року між Відкритим Акціонерним Товариством "КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра" та [PERSON] було укладено договір № ОД16/04/2007/840-К/16, відповідно до умов якого Позивач отримав кредит на придбання нерухомості в сумі 29 160 доларів США зі сплатою 12,99 % річних за користування ним з кінцевим терміном повернення до 16 квітня 2027 року. На забезпечення виконання умов кредиту 19 квітня 2007 року між Відкритим Акціонерним Товариством "КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра" та Позивачем було укладено договір іпотеки ВЕК949472 949473 949474 949475 посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1307, реєстраційний номер обтяження у Державному реєстрі іпотек - 4838062. Відповідно до умов вище вказаного договору, банку в іпотеку було надано квартиру № 91, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Сонячна, буд. 23. На виконання умов договору іпотеки приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] накладено заборону на нерухоме майно, квартиру №9 1, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Сонячна, буд. 23, зареєстрований в реєстрі за № 1308, реєстраційний номер обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомості - 4838118. Відповідно до умов кредитного договору, пункту 1.2 - цільове використання кредиту: - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № 1304від 19 квітня 2007 р., згідно якого Позичальник (далі по тексту Позивач) отримує у власність нерухоме майно - квартиру № 91 (дев'яносто один), що знаходиться за адресою Одеська область м. Білгород-Дністровський, вулиця Сонячна, будинок 23 (двадцять три): - витрати-страхувальника Позивача по договору страхування нерухомого майна визначено у пункті 2.1. цього Договору; - витратиповязанні з оформленням кредиту. Відповідно до пункту 3.5. кредитного договору, встановлено: у разі несвоєчасного та/чи неповністю внесення Позивачем чергових мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим Договором, то Банк приймає виконання Позичальником своїх зобовязань по цьому Договору в наступному порядку: - плата за управління кредитом; - прострочені відсотки за користування кредитом; - відсотки за користування кредитними коштами; - пені та штрафи; - витрати, повязані з моніторингом та супроводом кредиту; - прострочена сума кредиту; - сума кредиту. В пункті 4.3.11. кредитного договору зазначено, що при здійсненні повного дострокового погашення кредиту протягом перших двох років дії кредитного договору Позивач повинен сплатити банку комісію у розмірі 2 % від початкової суми кредиту. У своєму позові позивач посилається на те, що договір кредиту не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у ньому не міститься орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуг з його оформлення (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням), відсутня інформація щодо реальної процентної ставки, значення абсолютного подорожчання кредиту. Крім того, договором встановлено жорсткі обов'язки позичальника щодо дотримання строків розрахунків і детально розписано відповідальність за їх порушення, у той час як обов'язки банку та порядок його відповідальності взагалі відсутні. Також, у договорі фактично приховано реальну процентну ставку. Позивач посилався на те що такими діями банк ввів його в оману, що мало наслідком укладення договорів під впливом помилки. Позивач зазначає, що пунктами договору кредиту не передбачено істотні умови відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, а отже положення договору кредиту не відповідає вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як вбачається з частини 1\~ст. 215 ЦК України,\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача - враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України). Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. ст. 215 - 216 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, сплата яких передбачена ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором (п. п. 3.5, 5.1, 5.2 кредитного договору) - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі N 6-2003цс15). Відповідно до положень ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну скупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). За правилами ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживачів умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; передбачення зміни в будь-яких витрат за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнано недійсним вважається таким з моменту укладення договору. У разі ненадання зазначеної інформації субєктом господарювання, який повинен був надати, несе відповідальність ст. ст. 15 і 23 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до положень ч. 5 ст. 11 та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Правовий аналіз норм Закону України «Про захист прав споживачів» в частині споживчого кредиту викладено в Ухвалі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року в справі № 750/1951/15-ц. Відповідно до п. 3.2 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Пунктами 3.3, 3.4 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, передбачено, що банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді: реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначити: вид і предмет кожної супутньої послуги, яка надається споживачу; обґрунтування вартості супутньої послуги (нормативно-правові акти щодо визначення розмірів зборів та обов'язкових платежів, тарифів нотаріусів, страхових компаній, суб'єктів оціночної діяльності, реєстраторів за надання витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про наявність чи відсутність обтяжень рухомого майна, інших реєстрів тощо); про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором банківського рахунку у зв'язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням; правило, за яким змінюється процентна ставка за кредитом, якщо договором про надання кредиту передбачається можливість зміни процентної ставки за кредитом залежно від зміни облікової ставки Національного банку або в інших випадках. Відповідно до п. 3.8 Правил надання банками України інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Згідно п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 р. № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору). У рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 роз'яснено, що положення п. п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Зазначена правова позиція сформульована Верховним Судом України в справі № 6-80цс12 від 12 вересня 2012 року та в справі N 6-80ц13 від 25 вересня 2013 року, і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду в оцінці подібних правовідносин. При таких обставинах, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а кредитний договір № ОД16/04/2007/840-К/16 визнанню недійсним, так як сам договір не містить графіку погашення платежів, орієнтовної сукупної вартості кредиту, що і є підставою для визнання його недійсним. Разом з тим, пункт кредитного договору щодо винагороди за управління кредитом, винагороди за проведення моніторингу, супроводу кредиту та подвійної цивільно-правової відповідальності, не відповідає вимогам вище перелічених норм чинного Законодавства України. Відповідачем не було надано до суду документів, які би свідчили про наявність у договорі кредиту № ОД16/04/2007/840-К/16 графіку погашення платежів, орієнтовної сукупної вартості кредиту. Розмір винагороди за управління кредитом, винагороди за проведення моніторингу, супровід кредиту та подвійна цивільно - правова відповідальності відповідає вимогам нормам чинного Законодавства України. У примірнику вище вказаного договору, який було надано Позивачем до суду, було відсутні вище наведені істотні умови договору кредиту. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що на виконання зобов'язань за кредитним договором між Відкритим Акціонерним Товариством "КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ "КБ "Надра" та Позивачем було укладено договір іпотеки ВЕК949472 949473 949474 949475 посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1307, реєстраційний номер обтяження у Державному реєстрі іпотек - 4838062. Згідно ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Задовольняючи вимогу про визнання недійсним кредитного договору, слід також визнати недійсними договір іпотеки від 19.04.2007 р., оскільки цей договір є похідним від головного договору. Недійсний договір кредиту не підлягає забезпеченню, а тому позовні вимоги в частині виключити\~квартиру № 91, яка знаходиться за адресою: Одеська область м. Білгород-Дністровський вул. Сонячна, буд. 23, яка належить [PERSON], з Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, з Державного реєстру іпотек та скасувати обтяження щодо квартири № 91, яка знаходиться за адресою: Одеська область м. Білгород-Дністровський вул. Сонячна, буд. 23, реєстраційний номер обтяження 4838118 від 19.04.2007 року підлягають задоволенню. Згідно\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 2\~ч. 2 ст. 16 ЦК України,\~способом захисту цивільних прав може бути визнання правочину недійсним. Як вбачається з\~ст. 11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. З огляду на вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved