Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про стягнення заборгованості середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що вона з 11.09.2009 року по 31.12.2015 року працювала в Державному підприємстві "Центр державного земельного кадастру" на посадах бухгалтера 2 категорії відділу бухгалтерського та податкового обліку та бухгалтера 1 категорії відділу бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності. Згідно наказу № 54-к від 31.12.2015 року позивачка була звільнена з роботи на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України . Однак в день звільнення їй не було виплачено всі належні до сплати суми, а остаточний розрахунок проведено 12.12.2017 року, шляхом стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі та суми компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати загальної суми 22 227, 78 грн., а також середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 01.01.2016 року по 30.01.2017 року в сумі 42 965, 10 грн., а всього разом 65 192, 88 грн., на підставі рішення Івано-Франківського міського суду по справі №344/8870/16-ц від 31.01.2017 року та виконавчого листа від 17.05.2017 року. Оскільки, в день звільнення заробітна плата їй виплачена не була, а фактичний розрахунок проведено лише 12.12.2017 року, просить суд стягнути з Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 31.01.2017 року по 12.12.2017 року. 02 квітня 2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву із якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає, що відносини, які виникли між сторонами щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вже вирішені рішенням Івано-Франківського міського суду від 31.01.2017 року в справі №344/8870/16 та виконані в повному обсязі . Просив відмовити у задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з"явилася, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задоволити в повному обсязі (а.с. 151). Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 41, 78, 115, 129, 150). Дослідивши письмові докази у справі, ознайомившись із відзивом представника відповідача,всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається із копії трудової книжки [NUMBER] заповненої 11.09.2009 року, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством "Центр державного земельного кадастру" з 11.09.2009 року та 31.12.2015 року була звільнена з займаної посади згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, що підтверджується також і копією Наказу №54-к від 31.12.2015 року (а.с. 8,9,10). При звільненні виплату нарахованих сум проведено 12.12.2017 року. 31.01.2017 року Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області позов [PERSON] до Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" про стягнення заборгованості по заробітній платі, суми компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено. Стягнуто із Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" в користь [PERSON] 22 227,78 грн. заборгованості по заробітній платі, суми компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати та 42 965,10 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 01.01.2016 року по 30.01.2017 року (а.с. 48-51). Отож, в день звільнення позивача відповідачем не було здійснено позивачеві виплати всіх сум, що належать йому в день його звільнення, а така виплата позивачу була проведена 12.12.2017р. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відтак, враховуючи, що виплата сум належних позивачу при звільненні відбулася не вчасно, а саме 12.12.2017р. з вини відповідача, то позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.01.2017р. по 12.12.2017 року, у зв`язку з чим вона і звернулася до суду із позовом. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. При розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд керується п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100. Відповідно до п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата визначається, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують дню звільнення працівника. При цьому згідно з п.5 Порядку основою для визначення загальної суми середнього заробітку є середньоденна заробітна плата. З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки виданої ДП "Центр державного земельного кадастру" нарахований дохід за 2 календарних місяці роботи, що передували звільненню позивача, а саме жовтень-листопад 2015р. становив 6683,54 грн. (3 341,77 грн.+3 341,77 грн.)( а.с. 13). Середньоденна заробітна плата відтак складає 159,13 грн. (6 683,54 грн. : 42 робочі дні=159,13) Позивач просить стягнення середнього заробітку за час затримки в сумі 34 531,21 грн. виходячи з розрахунку загальної кількості календарних днів в період з 31.01.2017 року по 12.12.2017 року, що становить 217 календарних днів. Сума середнього заробітку за час затримки становить: 159,13 Х 217= 34 531,21 грн., де 159,13 грн. це середньоденний заробіток, 217-це кількість робочих днів за час затримки в період з 31.01.2017 року по 12.12.2017 року. За таких обставин суд, перевіривши розрахунок позивача, погоджується із правильністю його проведення. Враховуючи вище викладене, оскільки остаточний розрахунок відповідачем з позивачем проведений 12.12.2017 року, враховуючи вимоги ст. 117 КЗпП, суд приходить до переконання про задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача 34 531,21 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 31.01.2017 року по 12.12.2017 року включно. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 38, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100,

Outcome: approved