Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СтівОріджіналГруп" про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати за період- травень 2019 року в розмірі 3 359 грн. 27 коп.; грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку з 2017 по 2019 роки в розмірі 4 701 грн. 28 коп., та середнього заробітку за весь час затримки із виплати заробітної плати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи. Ухвалами судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01 липня 2019 року та 15 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, які позивач усунув. Відповідно ухвали судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 липня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач підтримав заяву подану ним 20.09.2019 року, через канцелярію суду, та клопотав прийняти відмову від позову в частині вимог щодо: стягнення із відповідача заробітної плати за період- травень 2019 року в розмірі 3 359 грн. 27 коп.; грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку з 2017 по 2019 роки в розмірі 4 701 грн. 28 коп. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2019 року прийнято відмову від позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "СтівОріджіналГруп" про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за весь час затримки із виплати заробітної плати, в частині вимог щодо: стягнення заробітної плати за період- травень 2019 року в розмірі 3 359 грн. 27 коп.; грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку з 2017 по 2019 роки в розмірі 4 701 грн. 28 коп. та провадження по справі № 404/4429/19 ( номер провадження 2/404/1167/19 ) в частині вимог щодо: стягнення заробітної плати за період- травень 2019 року в розмірі 3 359 грн. 27 коп.; грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку з 2017 по 2019 роки в розмірі 4 701 грн. 28 коп.- закрито. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги щодо стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8 626,45 грн., який ним було обраховано з часу звільнення та до 20 серпня 2019 року, зокрема дати виплати йому заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку: 4175,00 грн.(оклад) : 30 календарних днів у місяці= 139, 17 грн.(середньоденна заробітна плата); 77 календарних днів прострочення х 139,17 грн.= 10 716,09 грн. - 1928,9 грн. (ПДФО 18%)-160,74 (військовий збір 1,5%) . Стверджував, що він працював у відповідача, та 03.06.2019 року був звільнений за згодою сторін, у день звільнення з ним не було проведено відповідних розрахунків. 13.06.2019 року звернувся до Управління держпраці у області із заявою щодо проведення інспекційного відвідування ТОВ "СтівОріджіналГруп", однак 19.06.2019 року йому було листом повідомлено про відсутність процедури здійснення державного нагляду(контролю) за додержанням законодавства про працю. 25.06.2019 року ним було направлено відповідачу претензію, у якій просив виплатити йому заробітну плату, проте жодних виплат здійснено не було. Лише 20 серпня 2019 року з ним було проведено повністю розрахунок. Вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку. Відповідач 14.08.2019 року подав відзив на позовну заяву , згідно якого просив відмовити повністю у задоволенні вимог, оскільки кошти позивачу були виплачені, а саме депоновані товариством 03.06.2019 року, у день звільнення. Додатково, в судовому засіданні директор товариства пояснив, що позивач відмовився отримати у день звільнення заробітну плату, та вини товариства у тому, що йому своєчасно не було виплачено її не має. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Частиною першою статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що в період із 01.04.2017 року по 03.06.2019 року [PERSON] працював на посаді інженера дефектоскопіста та був звільнений із займаної посади відповідно до ч.1 ст. 36 КЗпП України, за згодою сторін (а.с. 8). Як вбачається з матеріалів справи, при звільненні з позивачем не було проведено розрахунку. Заборгованість по заробітній платі за період- травень 2019 року в розмірі 3 359 грн. 27 коп.; грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку з 2017 по 2019 роки в розмірі 4 701 грн. 28 коп. були виплачені позивачу із затримкою у 53 робочих днів лише 20.08.2019 року . Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що у день звільнення з ним не було проведено розрахунку, такий розрахунок був здійснений відповідачем лише 20.08.2019 року, а тому він має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Суд критично відноситься до заперечень відповідача про те, що позивач відмовився отримати заробітну плату при звільненні саме 03.06.2019 року, в зв"язку з чим нараховані йому кошти були депоновані в касі підприємства , та що позивач не звертався до товариства із заявою про виплату йому заробітної плати після звільнення, так як доказів того , що [PERSON] відмовився від отримання нарахованої заробітної плати матеріали справи не містять та відповідачем на спростування заявлених вимог не надано. Суд звертає увагу на ті докази, які надано директором підприємства, зокрема довідка від 15.10.2019 року, в якій зазначено про видачу позивачу нарахованих коштів 13 серпня 2019 року та відомостей на виплату готівки за травень- червень 2019 року 20 серпня 2019 року . Тобто, у наданих доказах є розбіжності, при цьому, в суді з"ясовано, з пояснень директора та позивача, що кошти саме були отримані позивачем 20.08.2019 року, про що і міститься запис у відомості на видачу готівки. Відповідно до пунктів 1.2, 2.10 постанови Правління Національного Банку України від 15 грудня 2004 року № 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» депонована заробітна плата - це готівкові кошти, що одержані підприємствами (підприємцями) для виплат, пов`язаних з оплатою праці, та не виплачені в установлений строк окремим фізичним особам. Підприємства мають право зберігати у своїй касі готівку, одержану в банку для виплат, що належать до фонду оплати праці, а також пенсій, стипендій, дивідендів (доходу), понад установлений ліміт каси протягом трьох робочих днів, уключаючи день одержання готівки в банку. Для проведення цих виплат працівникам віддалених відокремлених підрозділів підприємств залізничного транспорту та морських портів готівка може зберігатися в їх касах понад установлений ліміт каси протягом п`яти робочих дн ів, уключаючи день одержання готівки в банку. Готівка, що одержана в банку на інші виплати, має видаватися підприємством своїм працівникам у той самий день. Суми готівки, що одержані в банку і не використані за призначенням протягом установлених вище строків, повертаються підприємством до банку не пізніше наступного робочого дня банку або можуть залишатися в його касі (у межах установленого ліміту). Підприємство має право зберігати в касі готівку для виплат, які належать до фонду оплати праці та здійснюються за рахунок виручки, понад установлений йому ліміт каси протягом трьох робочих днів з дня настання строків цих виплат у сумі, що зазначена в переданих до каси відомостях на виплату грошей. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 . Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацами першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи те, що позивач був звільнений із займаної посади 03 червня 2019 року, останніми двома місяцями роботи, які мають бути включені до розрахунку, є квітень та травень 2019 року, загалом 42 робочих дні. Обчислюючи розмір середньоденної заробітної плати, позивач здійснював розрахунок, виходячи з календарних днів в місяці та середньої заробітної плати 77 календарних днів, а також її обрахування за мінусом ПДФО-18% та військового збору- 1,5%, що не відповідає вищезазначеному Порядку та є помилковим. При цьому, суд обраховує середній заробіток з 04.06.2019 року до 19.08.2019 року таким чином: середньоденна заробітна плата позивача складає 198,81 грн. ((4 175,00 грн.+4 175,00 грн.) / (21 дн.+21 дн.) ) ; період затримки розрахунку при звільненні з 04.06.2019 року до 19.08.2019 року становить 53 робочих днів. Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з 04.06.2019 року до 19.08.2019 року становить 10 536,93 грн. ( 198,81 грн. х 53 дн.), з подальшим вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову частково до Товариства з обмеженою відповідальністю "СтівОріджіналГруп" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 536 грн. 93 коп., з подальшим вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 768, 40 грн. сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial