Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] уточнивши позовні вимоги звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] де третьою особою є [PERSON] про захист прав споживача, в якому просив стягнути з ФОП [PERSON] на його користь 28, 60 гривень та визнати порушення ФОП [PERSON] підпунку 16 пункту 147 " Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту" затверджених постановою КМУ № 176 від 18.02.1997року щодо недотримання вимог продажу квитків, посилаючись на те, що 04.02.2016року він разом зісвоїм сином [PERSON] мали намір виїхати в м. Одеса на автобусі маршрутом Малий - Ярославець -1 - Одеса АС " АВ Привоз" перевізника ФОП [PERSON] з часом відправлення з " АС Тарутине" о 05:37 годині. Так, о 05:45 годині на автостанцію " Тарутине" прибув автобус [NUMBER] зазначеного маршруту до якого він та його син зайшли. Зайшовши в салон автобуса він спитав водія [PERSON] про вартість проїзду до м. Одеси, на що останній відповів, що варість проїзду коштує 90 гривень. Перед початком руху автобуса водій [PERSON] пройшов по автобусу і одержав від кожного із дев'яти пасажирів по 90 гривень при цьому нікому не видав квитка. Після сплати за проїзд за нього та сина у розмірі 180 гривень, він звернувся до водія з проханням надати йому та сину два належним чином заповнених квитка, однак водій в брутальній формі відмовив, зазначивши, що в квитках немає печатки. Так, після тривалої сварки з водієм, останній видав позивачу одного квитка АКМС № 200121з відривом 210-220 кілометровою зоною до початку руху автобуса та одного квитка АКМС № 200126 з відривом 170-180 кіломеровою зоною його сину по приїзді автобуса до міста Одеса. Позивач, зазначив, що оскільки відповідно до паспорту маршруту Малий - Ярославець -1 - Одеса АС " АВ Привоз" відстань від смт. Тарутине до м.Одеса становить 176 кілометрів, що визначається в квитках 170-180 кілометровою зоною, та вартість проїзду становить 75,70 гривень водій ошукав його на двох квитках на 28,60 гривень, крім того, порушив вимоги продажу квитка водієм, а саме видав одного квитка не до початку руху, а після прибуття на кінцеву зупинку. Більш того, зазначив, що на інших маршрутах перевізника ФОП [PERSON], а саме маршруті Тарутине - Березине взагалі відсутні квитки та в салоні зазначеного автобусу відсутня інформація щодо вартості проїзду. Крім того, просив стягнути на його користь документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 102 ( одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі і просив їх задовольнити. Представник відповідача ФОП [PERSON] за довіреністю [PERSON] заперечував проти позову, зазначив, що відповідно до трудового договору між працівником та фізичною особою від 18.10.2005року ФОП [PERSON] і [PERSON] - [PERSON] працює водієм маршруту Малий - Ярославець -1 - Одеса АС " АВ Привоз". З останнім було укладено договір про повну ідивідуальну матеріальну відповідальність водія, згідно якого водій повинен дотримуватись діючих тарифів на маршрутах та вести квитково - облікові листи , а також звітувати перед підприємством про рух і залишок квитків та інше. Так, постановою адміністративної комісії при Тарутинскій селищній раді [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигліді штрафу у розмірі 34 гривні за те, що 04.02.2016року останній являючись водієм автобусу ФОП [PERSON] ошукав покупця , перебільшивши встановлені тарифи на послуги перевезення пассажирів [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Тож, водія вже притягнено до відповідальності. Крім того, зазначив, що [PERSON] не є належним позивачем, оскільки водій [PERSON] надав [PERSON] квиток в салоні автобусу до початку руху, а його сину [PERSON] після прибуття на кінцеву станцію. Тож, до суду позивач повинен був звернутися в інтересах свого сина якщо він є неповнолітньою особою. Що стосується ціни квитка в розмірі 90 гривень, а не 75,70 гривень пояснив наступне, що відповідно до постанови КМУ № 240 від 25.03.2015року " Про внесення змін у додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.1996року № 1548 з останньої виключені абзац 34 пункту 12 та абзац 1 пункту 13, а це означає, що вилучена норма якою органи державної виконавчої влади та виконавчі органи міськрад встановлюють тарифи на перевезення пасажиріві багажу автобусами, які працюють у звичайному режимі руху, в приміському та міжміському, внутрішньообласному сполученні. Таким чином, ФОП [PERSON] прийняло розпорядження по переоцінці залишків білетів до повного їх використання , тож, білети вартість яких складала 75,70 було переоцінено у 90,38 гривень. Вважає, що пасажирів водій автобуса не ошукав. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини з договору перевезення, які регулюються ЦК України, Законом України " Про захист прав споживачів", Законом України " Про автомобільний транспорт" і " Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту" затверджених постановою КМУ № 176 від 18.02.1997року. Споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції маюь право на належну якість обслуговування, необхідну , доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію , її якість, кількість, асортимент , а також про її виробника / виконавця, продавця/. Згідно ст.ст. 910, 916 ЦК України , за договором перевезення пассажара одна сторона/ перевізник/ зобов'язується перевезти другу сторону/ пасажира/ до пункту призначення , а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд. Плата за перевезення пасажирів , що здійснюється транспортом загального користування визначається у тому числі , тарифами, затвердженими у встановленому порядку. Відповідно до Постанови КМУ від 18 лютого 1997 року №176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» перевізник зобов'язаний: забезпечити дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів. Статтею 39 Закону України ,,Про автомобільний транспорт'' визначено, що документом для регулярних пасажирських перевезень для пасажира є квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду - посвідчення особи встановленого зразка). Згідно ст. 42 цього ж закону договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду - з моменту посадки в автобус. Відповідно до п. 115 Правил перевізники відповідно до укладених договорів здійснюють продаж квитків через автостанції, агентства з продажу квитків та/або самостійно. Продаж квитків може здійснюватися водієм автобусу в разі відсутності у населеному пункті автостанції або агентства з продажу квитків, а також після закриття квитково-касової відомості на автостанції. Абзацом 16 пункту 147 Правил передбачено, що водій автобуса зобов'язаний продавати квитки пасажирам до початку руху автобуса у передбачених законодавством випадках. Згідно п.4 ст.9 Закону України від 06.07.95 року № 265/95 - ВР " Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" при продажу квитків у салонах автобусів обов'язковою умовою є наявність на розрахункових документах заздалегідь друкарським способом нанесених серії, номера та номенальної вартості послуги. Відповідно до п.2 Наказу Міністерства транспорту та зв'язку № 503 від 25.05.2006 року " Про затвердження Типових форм квитків на проїзд пасажирів і перевезення багажу на маршрутах загального користування" вартість проїзду за розрахунками пасажирських перевізників, інформація про перевізника, страховика та страхову суму вносяться в квитки друкованим способом. Тарифна вартість установлюється шляхом множення покілометрового тарифу на відстань від початку маршруту до середини тарифної зони. Так, встановлено, що згідно ліцензії Міністерства транспорту та зв'язку України серії [NUMBER] від 23.12.2011року [PERSON] має право на внутрішні перевезення пасажирів автобусами і міжнародні перевезення пасажирів автобусами( а.с.40). Відповідно до трудового договору між працівником та фізичною особою від 18.10.2005року ФОП [PERSON] і [PERSON] - [PERSON] працює водієм маршруту "Малий - Ярославець -1 - Одеса АС " АВ Привоз". З останнім було укладено договір про повну ідивідуальну матеріальну відповідальність водія, згідно якого працівник , що займає посаду водія автобуса міжміського сполучення, безпосередньо пов'язану з використанням автобуса, перевозку пасажирів, приймає на себе повну маеріальну відповідальність за забезпечення безпеки пасажирів, дотримання діючих тарифів на обслуговуємих маршрутах, відповідальність за перевозку пільгового контингента пасажирів, дотримання діючого законодавства регламентуючого діяльність автомобільного транспорту( а.с.49-50). Згідно паспорту № 182 автобусного маршруту міжміських регулярних перевезень № 1044/1043 " Малоярославець-1 - Одеса АВ " Привоз" відстань від смт. Тарутине до АВ Одеса" Привоз"складає 176 км., а відповідно до Таблиці вартості проїзду від Тарутине АС до Одеса АВ " Привоз" складає 90,38 гривень ( а.с. 44 - 47). Розпорядженням № 4 від 31.01.2016року ФОП [PERSON] " Про переоцінку квитків" згідно до Постанови КМУ № 240 від 25.03.2015року " Про внесення змін в додаток до Постанови КМУ від 25.12.1996року № 1548, а також у зв'язку з подорожченням ГПМ, запчастин , загальновиробничих затрат підприємства проведено перерахунок тарифів на міжміські перевезення , та переоцінено залишки білетів типа ІІ ( міжміські) до повного їх використання. Білети вартістю 75,70 гривень перераховано у 90,38гривень ( а.с. 48). Але ж , згідно квитка АКМС № 200121 з відривом 210-220 кілометровою зоною який був виданий [PERSON] до початку руху автобуса його вартість складає 88,65гривень та згідно квитка АКМС № 200126 з відривом 170-180 кіломеровою зоною який був виданий позивачу [PERSON] після прибуття на кінцеву станцію його вартість складає 75,70гривень. Інформації про переоцінку квитків на самих квитках не міститься . Належних і допустимих доказів того, що позивачу [PERSON] до початтку руху автобуса було повідомлено про вищезгаданге розпорядження про переоцінку квитків відповідачем не надано, та не зазначено правомірність винесення такого розпорядження про переоцінку квитків. Крім того, Постановою адміністративної комісії при Тарутинскій селищній раді від 15.03.2016року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.155-2 КУпАП у вигліді штрафу у розмірі 34 гривні за те, що 04.02.2016року о 06:00 годині останній являючись водієм автобусу ФОП [PERSON] "Малий - Ярославець -1 - Одеса АС " АВ Привоз" ошукав покупців , а саме перебільшивши встановлені тарифи на послуги перевезення пассажирів [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зазначена вище постанова набрала чинності 25.03.2016року і оскаржена у вищому органі або суді на протязі 10 днів не була, що свідчить про те, що [PERSON] погодився з тим, що ошукав пасажирів ( а.с.55). Більш того, водій [PERSON] у своїх письмових поясненнях наданих ним особисто майору поліції Тарутинського відділення поліції Арцизького відділу поліції НП в Одеській області Саввову С.З. 17.02.2016року зазначив, що дійсно 04.02.2016року о 18:00 годині в ході видачі квитків він підійшов до [PERSON], який разом із сином знаходились у салоні автобуса Малий Ярославець -1 - Одеса, та попросив 150 гривень за два квитки, останній розрахувався за проїзд та надав 150 гривень, на що [PERSON] видав тільки один квиток, а інший по прибуттю на кінечну зупинку ( а.с.58). Тож, судом встановлено, що водій [PERSON] визнав себе винним і у тому , що один квиток він видав перед початком руху автобуса, а інший по прибутттю на кінцеву зупинку. Що стосується вимоги про порушення ФОП [PERSON] підпункту 16 пункту 147 " Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту" затверджених постановою КМУ № 176 від 18.02.1997року щодо недотримання вимог продажу квитків, суд прийшов до висновку про її задоволення , оскільки відповідач належними і допустими доказами не спростував обставини, що стосуються видачі одного квитка на кінечній зупинці а саме Одеса АВ " Привоз". Також, суд не погоджується з запереченнями відповідача ФОП [PERSON] про те, що позивач [PERSON] не є належним позивачем, так як квитка на кінечній зупинці було видано не йому, а його сину неповнолітньому [PERSON], тож позивач повинен був звернутися до суду в його інтересах, оскільки в данному конкретному випадку замовником перевезення був саме позивач [PERSON] і розраховувався за два квитки у розмірі 180 гривень власними коштами. Відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх службових обов'язків. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалах справи містяться документально підтверджені понесені позивачем судові витрати в розмірі 1 102 ( одна тисяча сто дві) гривні 40 копійок ( а.с. 11, 19).

Outcome: approved