Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

У лютому 2017 року [PERSON] звернувся до суду із уточненим у подальшому вищезазначеним позовом. Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що 31 липня 2016 року о 00 год. 30 хв. в м. Ржищів по вул. Набережна водій [PERSON] керував автомобілем "BMW 525", н. з. АМ 2176 ВЕ, та при здійсненні повороту не впевнившись в безпечності руху скоїв зіткнення з мотоциклом "Viper", н.з АІ 7135 АА, який рухався в попутному напрямку та яким керував [PERSON] Своїми діями відповідачі допустили порушення п.10.1 ПДР України та вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. 29 грудня 2016 року Ржищівським міським судом Київської області були винесені постанови у справах № 374/296/16-п, №374/297/16-п, відповідно до яких відповідачів було визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пасажир мотоцикла "Viper", н.з АІ 7135 АА, [PERSON] згідно акту СМЕ №36 від 22 листопада 2016 року отримав легкі тілесні ушкодження, які призвели до короткочасного розладу здоров'я, а саме: рани рваного характеру в лобній ділянці справа та правій щічній ділянці, численні садна в ділянці обличчя, крововилив під сполучну ділянку правого ока, струс головного мозку. У результаті заподіяння шкоди здоров'ю позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди. Під час проходження лікування в Ржищівській міській лікарні з 1 серпня 2016 року по 22 серпня 2016 року позивачем було витрачено кошти на лікування в сумі 5 317 грн 12 коп. Позивач вказував, що через отримання тілесних ушкоджень він зазнав сильних моральних переживань та фізичних страждань, відчував сильний фізичний біль під час заподіяння тілесних ушкоджень на обличчі. Крім того, лікування проходило досить тривало і болюче, у нього було виявлено струс головного мозку, що супроводжувалось нудотою, головним болем. Під час лікування позивач змушений був знаходитись на лікуванні та приймати медичні препарати за призначенням лікаря. Протягом усього лікування він відчував сильний біль у ділянці обличчя та головний біль, тривалий час не міг нормально харчуватись, розмовляти, спати. Моральні та фізичні страждання спричинили погіршення емоційного та психологічного стану, були порушені нормальні життєві зв'язки. Заподіяні тілесні ушкодження створювали для позивача додаткові незручності та складності, які при повсякденному житті в нього були відсутні, йому доводилось докладати додаткових зусиль кожного дня, він не міг вдома допомагати своїм рідним, що також створювало для них незручності. Навіть після того, як рани загоїлись, голова все одно продовжує боліти. Після отримання позивачем тілесних ушкоджень відповідачі не надавали будь-якої допомоги. Незаконними діями відповідачів позивачу була заподіяна моральна шкода, яку він, виходячи з обсягу та характеру моральних, психологічних та фізичних страждань оцінює в розмірі 50 тис. грн. Враховуючи вищевикладене позивач, посилаючись на ст. ст. 6, 9, 12, 22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 22, 23, 979, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, просив стягнути з [PERSON] на свою користь 5 317 грн 12 коп. матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. 22 лютого 2017 року у судовому засіданні [PERSON] підтримав письмове заперечення проти позову, у якому він посилався на те, що даний позов не є обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачем надано до суду лише перелік придбаних в аптеці медикаментів без відповідної на це лікарської виписки, крім того позивачем надано копії товарних чеків на придбання в аптеці лікарських засобів, у яких навіть не зазначено назви аптечних товарів, тому не можливо встановити чи останні були використані саме позивачем на лікування пов'язане з ушкодженням здоров'я за наслідками ДТП. Перед виїздом та зіткненням транспортних засобів позивач разом з водієм мотоцикла [PERSON] розважалися в одній компанії та спільно вживали спиртні напої, тому, знаючи, що [PERSON] перебував у стані алкогольного сп'яніння, [PERSON] сів на заднє сидіння його мотоцикла. Таким чином нанесені позивачу моральні страждання сталися також із його вини, оскільки він міг цього свідомо уникнути. На підставі викладеного відповідач просив відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог по даній справі повністю. У судовому засіданні [PERSON] уточнені позовні вимоги (а.с. 96-97) підтримував та, за виключенням вимог до [PERSON], просив їх задовольнити. Пояснив, що автомобіль та мотоцикл їхали у зустрічному напрямку. [PERSON] під час ДТП був у стані алкогольного сп'яніння. Просив стягнути з [PERSON] на свою користь 5 317 грн 12 коп. матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу у розмірі 500 грн. Зазначав, що до [PERSON] не має претензій та жодних вимог до нього не пред'являє. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги [PERSON] не визнали, вважаючи їх безпідставними та просили відмовити у їх задоволенні. Представник відповідача вказував, що постановами у справах про притягнення до адміністративної відповідальності винними визнано обох відповідачів, постанови потерпілим не оскаржувались та набрали законної сили. Вважав, що в отриманні тілесних ушкоджень винен і сам позивач. Вказував, що розмір матеріальної шкоди не підтверджений чеками, ряд чеків про купівлю ліків не відповідають листку призначень лікаря, витрати на проведення МРТ не можуть бути включені до розміру шкоди, оскільки направлення для проведення МРТ не було. У судовому засіданні відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав, пояснив, що увечері до події ДТП разом із позивачем святкували день народження брата, де вживали алкогольні напої. Після цього [PERSON] просив його підвезти додому, на що він погодився. Перед виїздом, він мотошолом позивачу як пасажиру мотоцикла не запропонував, оскільки його не було. Після зіткнення [PERSON], зачепивши мотоцикл своїм автомобілем, ще протягнув мотоцикл близько 7 метрів. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. Відповідно до висновку експерта № 36 від 22 листопада 2016 року, встановлено, що у [PERSON] були виявлені рани рваного характеру в лобній ділянці справа та у правій щічній ділянці; численні садна в ділянці обличчя; крововилив під сполучну оболонку правого ока; струс головного мозку. Загалом , виявлені у [PERSON] тілесні ушкодження могли утворитися у пасажира мотоцикла за обставин ДТП - наприклад, в результаті падіння з мотоцикла з ударом (ударами) об дорожнє покриття. Наявні дві рани рваного характеру і струс головного мозку відносяться до легких тілесних ушкоджень, які призводять до короткочасного розладу здоров'я. Окремо взяті наявні садна і крововилив відносяться до легких тілесних ушкоджень. Шви з наявних ран зняті 7 серпня 2016 року, а будь-яка об'єктивна неврологічна симптоматика струсу головного мозку не відзначена на 15 серпня 2016 року. Таким чином, перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні до 22 серпня 2016 року не обумовлена характером отриманих ушкоджень та не впливає на їх ступінь тяжкості (а.с.17-18). Судом було оглянуто у судовому засіданні справи № 374/296/16-п, № 374/297/16-п про адміністративні правопорушення за ст. 124 КУпАП, з яких встановлено, що постановою Ржищівського міського суду Київської області від 29 грудня 2016 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.19); постановою Ржищівського міського суду Київської області від 29 грудня 2016 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Провадження у справі закрито у зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.20). У постановах суду, які набрали законної сили зазначено, що транспортні засоби відповідачів рухались у попутному напрямку. Згідно копій квитанцій (а.с. 9-14) та оглянутих у судовому засіданні оригіналів цих квитанцій встановлено, що\~ було придбано медикаменти та здійснено витрати пов'язані з лікуванням. З досліджених у судовому засіданні оригіналів медичної документації (а.с.113, 114) встановлено наступне. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 20790 встановлено, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Ржищівській міській лікарні з 1 серпня 2016 року по 22 серпня 2016 року. Діагноз: закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Рвані рани голови і правої щоки. Короткий анамнез: поступив зі скаргами на головний біль, запаморочення, нудоту, біль у правій половині голови. Травму отримав 30 липня 2016 року під час ДТП. Був доставлений в травмпункт, де хірургом було зроблено первинна хірургічна обробка ран, накладено шви. До невропатолога звернувся 1 серпня 2016 року і був госпіталізований. В лобній ділянці і на правій щоці рвані рани, зшиті хірургом. За час перебування в стаціонарі призначені такі ліки: пентоксифелін, фіз. розчин, L-лізин, магнезія, аналгін, папаверин, димедрол, фурасемід, сомазин, левоцил, мелбек, вертінекс, неовітам, кваніл, алора. Із листка лікарських призначень медичної карти стаціонарного хворого 20790 [PERSON] приймав вказані вище ліки. Враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, що висловлений у справі 6-192цс16 від 29 червня 2016 року\~ щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, - потерпілий у даній справі - [PERSON] має\~право на звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди. Як встановлено з досліджених у судовому засіданні матеріалів справ № 374/296/16-п, 374/297/16-п, а саме: з висновків щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакцій від 31 липня 2016 року: [PERSON] перебував у стані алкогольного сп'яніння 31 липня 2016 року о 4 год 05 хв.; [PERSON] перебував у стані алкогольного сп'яніння 31 липня 2016 року о 4 год 30 хв. (а.с. 115, 116). Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 7 вказаної вище постанови, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшеною (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). За змістом пп б п. 5.2 ст. 5 Правил дорожнього руху України, пасажири, користуючись транспортним засобом, повинні під час пересування на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі. У судовому засіданні [PERSON] підтвердив пояснення [PERSON] та не заперечував того, що він з власної ініціативи був пасажиром мотоцикла під керуванням [PERSON], при цьому знаючи, що той перебував у стані алкогольного сп'яніння, та під час пересування на мотоциклі був без мотошолома. Отже, судом встановлено, що в діях [PERSON] вбачається груба необережність, що була ним допущена при наведених вище обставинах та перебуває у причинному зв'язку із тілесними ушкодженнями (травми голови), отриманих ним внаслідок ДТП. Груба необережність позивача сприяла збільшенню нанесеної йому шкоди. Разом із тим, у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами посилання позивача про відмінні обставини ДТП від тих, що встановлені постановами суду у справах про адміністративні правопорушення. Подані листи органів досудового розслідування (а.с. 75-80) не спростовують тих обставин, що встановлені при розгляді справ про адміністративні правопорушення стосовно відповідачів [PERSON], [PERSON] Постанови Ржищівського міського суду Київської області від 29 грудня 2016 року стосовно відповідачів, де вони визнані винними у вчиненні адміністративних правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України набрали законної сили, та в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України є обов'язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій осіб, стосовно яких ухвалені постанови, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 8 вказаної вище постанови у випадку, коли внаслідок взаємодії Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 8 вказаної вище постанови у випадку, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажиром, пішоходам), особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК). підвищеної небезпеки шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам), особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ч. 2 ст. 1188 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку із зазначеним, судом встановлено, що вимоги позивача як потерпілого у ДТП, що пред'явлені та підтримані у судовому засіданні виключно до [PERSON] (як до солідарного боржника) ґрунтуються на положеннях ч. 2 ст. 1188 ЦК України. Однак вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я підлягають задоволенню частково з таких підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди доведені позивачем належними та допустимим доказами та документально (а.с. 9-14, медична карта стаціонарного хворого, виписка із медичної карти стаціонарного хворого) підтверджені на загальну суму 2 351 грн 53 коп. (розрахунок: 182 грн 01 коп. + 160 грн + 397 грн 26 коп. +23 грн 60 коп. + 88 грн 55 коп.+331 грн 87 коп +5 грн 64 коп. 98 грн 56 коп.+ 121 грн 97 коп. +187 грн 97 коп.+54 грн 10 коп.+ 50 грн + 650 грн), оскільки ці витрати здійснені у звязку з лікуванням потерпілого та підтверджуються медичною документацією, оригінали якої досліджено у судовому засіданні. Однак, суд критично ставиться до окремих квитанцій на придбання ліків, яких не було призначено лікарем, а також квитанцій на придбання ліків, на яких дату придбання та назву ліків неможливо встановити (а.с. 11, 12, 13, 15) та не може прийняти їх до загального розрахунку витрат, понесених позивачем на лікування. Крім того, цих невідповідностей не зміг усунути позивач у судовому засіданні. Отже, ці витрати на лікування не доведені позивачем в силу ст. 60 ЦПК України. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що розмір матеріальної шкоди складає 2 351 грн 53 коп. Щодо вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Із матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із ДТП позивачеві було заподіяно моральну шкоду, відшкодування якої передбачено пп. 1 ч. 2 ст. 23, ст. 1167 ЦК України що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року №5, у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У зв'язку з вищевикладеним суд вважає, що є підстави для часткового задоволення цих вимог та стягнення із відповідача відшкодування моральної шкоди, пов'язаної із ушкодженням здоров'я позивача. Суд вважає доведеними посилання позивача на заподіяння йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях позивача в зв'язку із ушкодження здоров'я. Разом із тим, суд вважає, що груба необережність потерпілого сприяла збільшенню шкоди за наведених вище обставин, тому розмір відшкодування моральної шкоди слід зменшити. Оцінюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що грошова сума в розмірі 5 000 грн є достатньою і обґрунтованою, а також відповідає вимогам ст. 23 ЦК України щодо розумності і справедливості при визначенні судом розміру такої шкоди. В задоволенні решти вимог позову слід відмовити у зв'язку із його необґрунтованістю. Згідно квитанції про оплату послуг від 31 січня 2017 року, встановлено, що адвокат [PERSON] отримав від [PERSON] 500 грн в рахунок оплати правової допомоги (а. с. 16). Вказані кошти включені до судових витрат відповідно до ст. 79 ЦПК України та підлягають стягненню на користь позивача. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, позивач звільнений від сплати судового збору, то згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог. У зв'язку з цим, із [PERSON] в дохід держави підлягають стягненню кошти судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог майнового характеру в розмірі 640 грн та за вимогу немайнового характеру в розмірі 640 грн.

Outcome: partial