Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

02 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді частки квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира була набута ним разом з матір`ю на підставі договору обміну нерухомості від 01 квітня 1998 року, укладеного з [PERSON] та [PERSON] , які є відповідачами у справі та який було зареєстровано на товарній біржі "Дніпропетровська міська біржа нерухомості" за р.№ 55-Н98, умови договору були виконані. За життя його мати заповіту не залишила, він є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом, який прийняв спадщину у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, інші спадкоємці відсутні. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом він звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із неможливістю визначення обсягу спадкового майна. Додав, що оскільки спірна квартира перебувала у його з матір`ю спільній частковій власності, спору щодо розміру часток у них не було, договору щодо поділу квартири між ними не укладалось, він, має право власності на 1/2 частину цієї квартири, інша частка була у власності його матері, яку він має право на спадкування. У зв`язку з чим, він вимушений звернутись до суду та просить: - визнати договір міни, укладений між [PERSON] і [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] і [PERSON] з іншої сторони, зареєстрований на товарній біржі "Дніпропетровська міська біржа нерухомості" 01 квітня 1998 року за р. № 55-Н98 - дійсним; - визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08 січня 2020 року було залишено позовну заяву без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 20-21). 30 січня 2020 року позивач усунув недоліки позовної заяви (а.с. 23, 24). Ухвалою суду від 03 березня 2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання. Цією ж ухвалою суду було задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 29-30). Ухвалою суду від 26 березня 2020 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 51-52). Ухвалою суду від 14 травня 2020 року було закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду по суті (а.с. 85). У судове засідання позивач [PERSON] та його представник - адвокат Михалевич Л. Ф. не з`явились, але представником позивача суду подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги вона підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с. 138). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву і клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи - Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 137). У судове засідання представник третьої особи - Товарної біржі "Дніпропетровська міська біржа нерухомості" не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи та письмових пояснень не подавав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про його народження, наданим суду у засвідченій позивачем копії (а.с. 15). Судом установлено, що 01 квітня 1998 року [PERSON] , [PERSON] уклали з [PERSON] , [PERSON] , договір обміну, згідно з яким обміняли квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Меліоративненською селищною радою 17 березня 1993 року, зареєстрованого у Новомосковському БТІ 17 березня 1998 року у реєстрову книгу за № [NUMBER] , на квартиру, яка знаходиться за адресою : [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Меліоративненською селищною радою 02 вересня 1996 року, зареєстрованого у Новомосковському БТІ 02 вересня 1996 року у реєстрову книгу за № [NUMBER] (а.с. 105, 114). Відповідно до ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року "Про товарну біржу", угоду було зареєстровано на Товарній біржі "Дніпропетровська міська біржа нерухомості" під реєстровим № 55-Н98. Згідно з повідомленням Комунального підприємства "Новомосковське міське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради" від 15 травня 2020 року, наданого на запит суду, відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи власниками квартири [ADDRESS] , станом на 29 грудня 2012 року є [PERSON] та [PERSON] на підставі договору обміну, укладеного 01 квітня 1998 року на Товарній біржі "Дніпропетровська міська біржа нерухомості" за р. № 55-Н98, зареєстрованого КП НМ БТІ 06 квітня 1998 року за р.№ [NUMBER] (а.с. 93). Відповідно до технічного паспорту, складеного 20 березня 1998 року, наданого суду у засвідченій позивачем копії, квартира [ADDRESS] , складається з: коридору - 1, кімнати - 2, шафи - 3, кухні - 4, поєднаної вбиральні - 5, балкону - І, загальна площа квартири - 21,2 м2, житлова площа - 12,0 м2 (а.с. 9-11). Як свідчить укладений спірний договір, між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, така домовленість підтверджена письмовим доказом, відбулося повне виконання договору, [PERSON] , [PERSON] передали відповідачам [PERSON] та [PERSON] , належну їм квартиру, а відповідачі, у свої чергу, передали позивачам належну їм квартиру, договір зареєстрований на товарній біржі, однак його нотаріально не посвідчено. Станом на час розгляду справи позивач здійснює право користування та володіння квартирою, з доданих до справи документів порушення прав третіх осіб не вбачається. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року чинних на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України "Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 241 ЦК УРСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. До договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін (ст. 242 ЦК УРСР) Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України "Про товарну біржу" № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно з ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз`яснює, що угоди, укладені на біржі, не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачалось, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року "Про судову практику по справам про визнання угод недійсними", з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору обміну існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст.ст. 242, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності зі ст. 153 ЦК УРСР договір вважався укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як вбачається з положень укладеного договору обміну нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили обмін належного сторонам праві власності нерухомого майна. Сторонами договору усі умови останнього виконані. Згідно вищевказаного договору зазначена нерухомість обміняна. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не надано, тому, суд вважає укладений договір - дійсним. Оскільки, сторони повністю виконали умови договору обміну нерухомості, угода не визнавалась недійсною, [PERSON] та [PERSON] на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України "Про власність" набули право спільної часткової власності на спірну квартиру і правомірно володіли нею. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору в судовому порядку не має. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судом установлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 18 березня 2003 року, наданим суду у засвідченій позивачем копії, та копія якого міститься у матеріалах спадкової справи, відкритої після її смерті (а.с. 13, 42). Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як установлено судом, спору між співвласниками квартири з приводу розміру часток, належних кожному з них, за життя [PERSON] у них не було. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що частки співвласників квартири є рівними, тобто [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належало по 1/2 частці квартири під [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом установлено, що позивач в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняв спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а.с. 44) та 02 жовтня 2019 року звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 41). Судом установлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 228/2019, відкритої після її смерті та наданої на запит суду (а.с. 41-47). Листом державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л. П. стосовно видачі спадщини № 1411/02-14 від 02 жовтня 2019 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом частину квартири [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з неможливістю визначення складу спадкового майна, оскільки зазначена квартира перебуває на праві спільної сумісної власності та йому рекомендовано звернутись до суду (а.с. 47). У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Оскільки суд дійшов висновку, що договір обміну від 01 квітня 1998 року, який зареєстрований на Товарній біржі "Дніпропетровська міська біржа нерухомості" за р. № 55-Н98, на підставі якого [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] , є дійсним, з урахуванням висновків суду про те, що частки співвласників за життя [PERSON] були рівними, тобто по 1/2 частині за кожним у цій квартирі, за [PERSON] належить визнати право власності на 1/2 частину цього нерухомого майна, разом з тим, власником іншої 1/2 частини цього майна була [PERSON] , яка померла, [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги, який прийняв спадщину, матеріали спадкової справи доказів наявності інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині чи спадкоємців за заповітом, які звернулися протягом встановленого строку до нотаріуса з приводу прийняття спадщини не містять, доказів на підтвердження переходу права власності спадкового майна після смерті спадкодавця матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову і за [PERSON] належить визнати право власності на 1/2 частину спірного спадкового нерухомого майна в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , тобто [PERSON] належить на праві приватної власності в цілому квартира [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved