Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

21 березня 2016 року позивач публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ Приватбанк) звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 03 червня 2006 року між ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] укладений договір №DNH4KP21200161, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 2327.00 грн. зі сплатою відсотків за користування відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобовязання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач порушив графік погашення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 23 лютого 2016 року складає 48855,18 гривень, а саме: - заборгованість за кредитом 1976,32 грн.; - заборгованість за відсотками за користування кредитом 13301,00 грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 33577,86 грн. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2013 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнена заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 29360,48 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача різницю заборгованості та штрафи у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 974,74 грн. (процентна складова) у загальній сумі 20969,44 грн., а також судові витрати. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" не зявився, надав заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не зявився. Судові повістки відповідачу направлялися за зареєстрованою адресою поштою, про що свідчать поштові відправлення, які повернулися до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання». З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідач не отримала. Відсутність відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення особи про день та час розгляду справи по суті. Отримавши згоду позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позо підлягає задоволенню частково з таких підстав. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 0 03 червня 2006 року між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір № DNH4KP21200161, відповідно до якого відповідач отримав строковий кредит у сумі 2327,00грн. на строк 126 місяців по 04 червня 2007 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам: («Розстрочка») (СТАНДАРТ) (далі-«Умов») строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 10 по 17 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 221,65 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач, укладаючи договір, погодився з зазначеними в ньому умовами, оскільки заява на оформлення кредитної картки, заява про відкриття рахунку і надання послуг з кредитування підписані ним, в тому числі і в графі щодо погодження з умовами і правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, про що виразив свою згоду. Станом на 23 лютого 2016 року заборгованість за кредитним договором № DNH4KP21200161 від 03 червня 2006 року складає 48855,18 гривень. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто вимоги банку про повернення відповідачем частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів є такими, що ґрунтуються на законі, оскільки він прострочив строки виконання зобовязання. Суд встановив, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2013 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнена заборгованість за кредитним договором станом на 25 червня 2013 року у загальній сумі 29360,48 грн., яка складається з такого: - заборгованість за кредитом 1976,32 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 9455,08 грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 16054,77 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) 1374,31 грн. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Дослідивши розрахунок заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що рішення що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2013 року про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № DNH4KP21200161 від 03 червня 2006 року не виконане. Суд вважає, що відповідач своє зобовязання перед банком в повному обсязі не виконав, тому воно не припинено, тобто вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту та процентам, за винятком вже стягнутих, є такими, що ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 2.4.5.1 умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, у разі несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, але не менше 1 грн. Відповідно до п. 2.4.5.5 умов та правил надання банківських послуг у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням більше ніж на 90 днів він зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+ 5% від суми заборгованості. Оскільки відповідач [PERSON] порушив строки платежів за зобовязаннями як по сплаті кредиту, так і по сплаті відсотків за користування кредитом, тому він зобовязаний відповідно до п. 2.4.5.1, 2.4.5.5 витягу з умов та правил надання банківських послуг сплатити позивачу пеню та штраф. Суд вважає, що до правовідносин між позивачем та відповідачем [PERSON] не підлягають застосуванню вимоги статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, відповідно до якої на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Суд встановив, що відповідач [PERSON] знятий з реєстрації у м. Дружківка Донецької області у 2009 році, на час проведення антитерористичної операції не був зареєстрований та не проживав постійно або переселився у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, в яких проводилася антитерористична операція. Суд вважає обґрунтованими вимоги банку про стягнення заборгованості по відсоткам, неустойки (пені та штрафу) у вищевказаному розмірі, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості по кредиту, відсоткам, пені та штрафу за винятком вже стягнутої в загальному розмірі 20969,44 грн. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,00 гривень та витрати позивача на оплату публікації оголошення в друкованому засобі масової інформації у сумі 420,00 грн.

Outcome: approved