Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом (а.с.1-2), який уточнив (а.с.40-41), до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Петропавлівському районі та Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про розмір середньої заробітної плати для призначення страхової виплати в зв'язку з стійкою втратою працездатності і стягнення недоплати по страховим виплатам. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він, працюючи на ВСП шахта «Ювілейна» ВАТ „Павлоградвугілля" (нині - ПАТ „ДТЕК Павлоградвугілля"), 30 червня 2011 року розпорядженням № 932-к від 29.06.2011 року був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, яка перешкоджає продовженню даної роботи. За висновком ЛЕК УкрНДІПРОММЕД 22.12.2011 року, протокол № 2372, захворювання визнані професійними. 23.12.2011 року на підприємство було направлено повідомлення про професійне захворювання (отруєння) - Форма П-3. Реєстраційний номер повідомлення 1102 від 22 грудня 2011 року і на підставі даного повідомлення був складений Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 29 грудня 2011 року. Після огляду МСЕК 20.02.2012 року і встановлення первинно стійкої втрати професійної працездатності 60% з 24.01.2012 року безстроково позивач звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Петропавлівському районі (далі - відповідач 1) за призначенням йому страхової виплати, як одноразової страхової суми, так і щомісячної грошової суми, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Відповідачем 1 було витребувано з ВСП шахта «Ювілейна» ВАТ „Павлоградвугілля" (далі - відповідач 2) довідку про заробітну плату (дохід) позивача за грудень 2010 року - травень 2011 року. Відповідачем 2 була виготовлена довідка про середню заробітну плату (дохід) позивача від 23.02.2012 року № 8 і надана відповідачу 1, у якій згідно розрахунку середньомісячна заробітна плата за грудень 2010 року - травень 2011 року становить 3629 грн. 97 коп., яка і була прийнята відповідачем 1 для призначення страхової суми. З даною довідкою він не згоден і вважає, що вона виготовлена з порушенням чинного законодавства, тому що відповідачами невірно визначено розрахунковий період. На думку позивача, для розрахунку середньої заробітної плати відповідачі повинні були взяти особисту заробітну плату за шість місяців, які передували настанню страхового випадку, а саме за період часу з січня 2011 року по червень 2011 року включно. Згідно довідки відповідача 2 від 07.04.2014 року про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку страхових виплат позивача за розрахунковий період січень 2011 року - червень 2011 року розмір середньомісячної заробітної плати розрахунку страхових виплат становить - 3720 грн. 07 коп. Отже, вважає позивач, згідно даних про заробітну плату (дохід) та у відповідності до частин 10,11 ст. 34 Закону №1105 „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності" (далі - Закон №1105), п. 3,4,7,14 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266 (далі - Порядку), його середньомісячна заробітна плата (дохід) для розрахунку (призначення страхової виплати в зв'язку з стійкою втратою професійної працездатності) становить - 3720 грн. 07 коп. За довідкою відповідача 2 від 23.02.2012 року № 8 його середньомісячна заробітна плата до настання страхового випадку становить 3629 грн. 97 коп., що менше від середньої заробітної плати розрахованої у відповідності до чинного законодавства, Закону №1105 та Порядку - 3720 грн. 07 коп., (різниця - 40,18 грн.). Заборгованість по щомісячній страховій виплаті за період з 24.01.2012 року по 01.03.2014 року згідно з розрахунком, наведеним позивачем в уточненій позовній заяві (а.с.40-41), становить 1707, 68 грн. Посилаючись на норми ст. 46 Конституції України, ст.ст. 1, 5, 6, 21, 28, частини 10, 11 ст. 34 Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності", пункти 1, 3, 4, 7, 14 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 року № 1266, п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену Наказом № 58 від 29.07.1993 р. (зі змінами), зареєстровану в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110, позивач просить суд винести рішення, яким: визнати довідку від 23.02.2012 р. № 8, про середню заробітну плату (дохід) [PERSON] за грудень 2010р.- травень 2011 р., виготовлену ВСП шахта «Ювілейна» ВАТ „Павлоградвугілля" недійсною; рішенням суду прийняти середню заробітну плату (дохід) [PERSON], для призначення страхових виплат в зв'язку з стійкою втратою працездатності в розмірі 3720 грн. 07 коп.; стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області на користь [PERSON], заборгованість по щомісячній страховій виплаті з 24.01.2012 р. по 01.03.2014 р. в сумі 1707 грн. 68 коп.; зобов'язати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку України у Петропавлівському районі Дніпропетровської області проводити щомісячну страхову виплату з 01 березня 2014 року з середньої заробітної плати 3720,07 грн., відкориговану на коефіцієнти перерахунку щомісячної страхової виплати у відповідності до постанов Правління Фонду; всі витрати по веденню справи в суді покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав суд їх задовольнити. Представник відповідача 1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх незаконними та необґрунтованими, тому що відповідач 1 вірно згідно вимог чинного законодавства, зокрема п. 4 Порядку, витребував від відповідача 2 довідку про заробітну плату позивача за грудень 2010 року - травень 2011 року і призначив страхові виплати позивачеві. Представник 2 позовні вимоги не визнала, подала письмові заперечення, які підтримала у судовому засіданні. В запереченнях зазначила, що відповідач 2 надав довідку про заробітну плату позивача за грудень 2010 року - травень 2011 року на вимогу відповідача 1 відповідно до вимог п. 4 Порядку та листа виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 10.05.2011 року, в якому зазначено, якщо застрахована особа була звільнена в останній день місяця (30 або 31числа), цей місяць не включається до розрахункового періоду, тому червень 2011 року не був включений до розрахункового періоду. Вислухавши пояснення відповідачів, дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд встановив наступне. Позивач (а.с.3), перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем 2 і будучи застрахованою особою, отримав професійне захворювання, про що складено акт за формою П-4 від 29.12.2011 року (а.с.6). Згідно запису у трудовій книжці № 14 від 30.06.2011 року розпорядженням № 932-к від 29.06.2011 року позивач 30 червня 2011 року був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, яка перешкоджає продовженню даної роботи (а.с.5). Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену наказом № 58 від 29.07.1993 р. (зі змінами), зареєстровану в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110 днем звільнення вважається останній день роботи тобто, відповідно запису у трудовій книжці, останній день роботи позивача у відповідача 2 це 30 червня 2011 року. За висновком МСЕК від 20.02.2012 року позивачеві було встановлено третю групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності з 24.01.2012 року, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК до довідки серії 10 ААА № 075167 (а.с.7). Відповідач 1 листом від 20.02.2012 року № 3/99 (а.с. 46) витребував від відповідача 2 довідку про заробітну плату позивача за грудень 2010 року - травень 2011 року і постановою від 26.03.2012 року №0417/1358/2 (а.с.12) призначив страхові виплати позивачеві у вигляді одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат на підставі довідки відповідача 2 про середню заробітну плату (дохід) позивача від 23.02.2012 року № 8 (а.с.8), наданій відповідачу 1, у якій згідно розрахунку середньомісячна заробітна плата за грудень 2010 року - травень 2011 року становить 3629 грн. 97 коп., яка і була прийнята відповідачем 1 для призначення страхової суми. 07.04. 2014 року на вимогу позивача відповідач 2 видав йому довідку про середню заробітну плати для проведення страхових виплат позивачу у зв'язку з втратою ним професійної працездатності, згідно з якою остання становить 3720,07 гривень (а.с.42), на підставі якої позивач просить провести перерахунок страхових виплат з моменту їх призначення. Статтею 1 Закону України №1105 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності» (далі - Закон №1105) передбачено, що одним із завдань страхування від нещасного випадку є відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини під час виконання трудових обов'язків. Згідно з вимогами п.1 ст.34 Закону №1105 сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Стаття 13 Закону №1105 передбачає, що страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, які спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну або психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат, є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати для обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1266 від 26 вересня 2001 року (далі - Порядок), розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід) для застрахованих осіб є останні шість календарних місяців (з першого до першого числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок. Частиною 11 ст. 34 Закону №1105 визначено, що при обчисленні середньомісячного заробітку враховуються основна і додаткова заробітна плата, а також інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які включаються до фонду оплати праці і підлягають обкладанню прибутковим податком з громадян. Відповідно до п. 7 Порядку середня заробітна плата застрахованої особи обчислюється, виходячи з нарахованої заробітної плати за видами виплат, що включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати (у тому числі в натуральній формі), які визначаються згідно з нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до закону України «Про оплату праці», та підлягають обкладанню прибутковим податком з громадян, не враховуючи передбачені законодавством пільги щодо сплати зазначеного податку чи суми, на які цей дохід зменшується, з яких сплачувалися страхові внески до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до п.22 Порядку довідка про середню заробітну плату видається роботодавцем за вимогою застрахованої особи або робочих органів виконавчої дирекції Фондів на підставі платіжних відомостей та інших документів про нараховану заробітну плату. Суд вважає правильним твердження позивача, що червень 2011 року повинен братися в розрахунковий період, так як це відповідає нормам п.4 Порядку, оскільки відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та запису у трудовій книжці, останнім днем роботи позивача у відповідача 2 було 30 червня 2011 року, місяць червень має 30 днів, отже позивач відпрацював повністю цей місяць до першого числа наступного місяця - липня 2011 року, в якому настав страховий випадок, заробітна плата за всі дні цього місяця йому нарахована повністю, що підтверджується розрахунковим листом (табуляграмою) за червень 2011 року (а.с. 10), пенсійні внески йому нараховані за 30 днів цього місяця, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу з відділення Пенсійного фонду України в Петропавлівському районі (а.с.11) та з відділення Пенсійного фонду України в м.Першотравенську (а.с.44). Суд вважає, що саме таке тлумачення змісту п.4 Порядку є вірним, оскільки береться до розрахунку повністю відпрацьований місяць з першого числа до першого числа наступного місяця, яке не включається до цього місяця. Інше тлумачення означало б, що до розрахункового місяця мав би включатися і перший день наступного місяця. Суд не бере до уваги на підтвердження позицій сторін надані ними і наявні в матеріалах справи роз'яснення фахівців відділу страхування на випадок безробіття Міністерства праці та соціальної політики України, надруковане в № 10 (350) журналу «Праця і зарплата» за березень 2003 року, за яким якщо особу звільнено в останній календарний день місяця, цей місяць включається до розрахункового періоду, та лист виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 10.05.2011 року № 245-08-2 (а.с.23, 47), в якому міститься посилання на роз'яснення фахівців Міністерства праці та соціальної політики України, згідно з яким якщо особа звільнилася в останній день місяця (30 або 31 числа), цей місяць не включається до розрахункового періоду з наступних причин: - пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України № 1266 від 26 вересня 2001 року, якою затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати для обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, надано право Міністерству праці та соціальної політики давати роз'яснення щодо застосування цього Порядку, але таке роз'яснення відповідно до ст.8 Закону України №3166 «Про центральні органи виконавчої влади» має оприлюднюватися міністром або за його підписом, а фахівці міністерства можуть висловлювати лише власне неофіційне тлумачення нормативно-правових актів; - виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України право давати роз'яснення щодо застосування цього Порядку не надано; - роз'яснення, які надає Міністерству праці та соціальної політики відповідно до Указу Президента 03.10.1992 № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» та підпункту е) пункту 5 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 р. № 731 не є нормативно-правовим актом, тому не можуть суперечити діючим нормативно-правовим актам, зокрема пункту 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену наказом № 58 від 29.07.1993 р. (зі змінами), зареєстровану в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 р. за № 110, згідно з яким днем звільнення вважається останній день роботи. При таких обставинах суд вбачає порушення діючого законодавства при розрахунку відповідачами середньої заробітної плати для проведення страхових виплат позивачу у зв'язку з втратою ним професійної працездатності, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає наступне: 1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Оскільки такого способу захисту цивільних прав, як прийняття рішенням суду середньої заробітної плати (доходу) не передбачено ні статтею 16 Цивільного кодексу України, ні іншим законом або договором, в цій частині позовних вимог слід відмовити. Інші позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із зазначеного в довідці про середню заробітну плати для проведення страхових виплат позивачу у зв'язку з втратою ним професійної працездатності, виданої 07.04. 2014 року відповідачем 2, розміру 3720,07 гривень (а.с.42), на підставі якої позивач просить провести перерахунок страхових виплат з моменту їх призначення і стягнути різницю між нарахованим і вже виплаченими страховими виплатами, яка згідно наведеним ним розрахункам становить 1707 гривень 68 копійок. Суд враховує, що відповідачі не оспорюють ні вказаний в довідці від 07.04.2014 року розмір середньої заробітної плати для проведення страхових виплат позивачу у зв'язку з втратою ним професійної працездатності, ні розмір різниці в нарахуваннях. У зв'язку з тим, що позивач та відповідач 1 звільнені від сплати судового збору, витрати по його сплаті необхідно віднести за рахунок держави в тій частині вимог, що були заявлені до відповідача 1, і стягнути з відповідача 2 в частині позовної вимоги про недійсність довідки про середню заробітну плати для проведення страхових виплат позивачу у зв'язку з втратою ним професійної працездатності, в розмірі, встановленому Законом україни «Про судовий збір» для вимог немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial