Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з зазначеним позовом, який в подальшому уточнив, та зазначив, що 04.08.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" (надалі - Банк) та відповідачкою [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/08-11/288-06, відповідно до умов якої Банк зобов'язався надавати [PERSON] кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди. 02.03.2007 року в рамках вищезазначеної Генеральної кредитної угоди між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/08/11/288/2-06, відповідно до умов якого Банк надав а [PERSON] отримала кредит в сумі 17000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних, строком на 60 місяців. З метою забезпечення вищезазначеного кредитного договору, 02.03.2007 року між Банком та відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно у умов якого [PERSON] взяла на себе повну відповідальність за виконання відповідачкою [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 014/08/11/288/2-06 від 02.03.2007 року. Посилаючись на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 02.06.2014 року утворилася заборгованість в сумі 20992,28 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.06.2013 року є еквівалентом - 247183,93 гривень, позивач просить стягнути на свою користь з відповідачів солідарно зазначену суму заборгованості. Відповідачка [PERSON] звернулась з зустрічним позовом в якому зазначила, що, дійсно, між нею та Банком, в рамках генеральної кредитної угоди, 02.03.2007 року було укладено кредитний договір № 014/08/11/288/2-06, відповідно до умов якого Банк надав їй кредит в сумі 17000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних, строком на 60 місяців. 02.03.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки відповідно у умов якого [PERSON] взяла на себе повну відповідальність за виконання нею ([PERSON]) зобов'язань за кредитним договором № 014/08/11/288/2-06 від 02.03.2007 року. 02.03.2007 року між нею ([PERSON] ) та Банком було укладено договір застави, згідно якого вона передала Банку в заставу належний їй на праві власності автомобіль Тойота Лексус 1999 року випуску. Текст наведених договорів містить положення які значно погіршують її ([PERSON]) положення як споживача, а саме: Банк, надавши кредит у доларах США, повівся відносно неї несправедливо і дискримінаційно, оскільки всі ризики знецінення національної валюти України поклав виключно на неї, чим, всупереч принципу добросовісності, порушив її права як споживача. Грошовою одиницею України є гривня, у зв'язку з чим грошове зобов'язання у договорі повинно було бути виражено в національній валюті України. Використання готівкою іноземної валюти на території України дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії, яка надається виключно на підставі окремої постанови Правління Національного банку України, якої ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" не має. Оскільки зазначені умови кредитного договору є дискримінаційними та несправедливими вона просить у задоволені первісного позову відмовити а її зустрічний позов задовольнити та визнати недійсними: - Генеральну кредитну угоду № 014/08-11/288-06 від 04.08.2006 року; - додаткову угоду № 1 ДО від 02.03.2007 року; - кредитний договір № 014/08-11/288/2-06 від 02.03.2007 року; - договір поруки № № 014/08-11/288/2-06/2 укладений 02.03.2007 року; - договір застави транспортного засобу № 014/08-11/288/1-06 від 02.03.2007 року та визначити суму, що підлягає поверненню [PERSON] Публічному акціонерному товариству "Райффайзен Банк Аваль" в розмірі 36648,64 грв. В судовому засідання представник Банку первісний позов підтримала та просила задовольнити у повному обсязі пославшись на обставини викладені у позовній заяві. У зустрічному позові просила відмовити, пояснивши, що ПАТ "Райффайзен Бан Аваль" має "Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій" та відповідний дозвіл надавати валютні кредити та приймати іноземну валюту при розрахунках позичальника з банком по кредитному договору. Відповідачка [PERSON] заповнюючи анкету-заяву про видачу кредиту самостійно вибрала валюту кредитування, а саме долар США, та одночасно була повідомлена з діючим законодавством України, що регламентує відношення банка та клієнта. Бажання визнати кредитний та інші договори недійсними виникло у відповідачки лише після того як у неї виникла прострочена заборгованість та отримано повідомлення про примусове стягнення з неї цієї заборгованості. Тобто в даному випадку, дії відповідачки [PERSON] як несумлінного позичальника, направлені лише на ухилення від своїх кредитних зобов'язань, а тому її зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні первісний позов не визнали, просили зустрічний позов задовольнити та пояснили, що, дійсно, в рамках укладеної 04.08.2006 року Генеральної кредитної угоди, 02.03.2007 року між [PERSON] та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" було укладено кредитний договір № 014/08-11/288/2-06 відповідно до умов якого Банк надав а [PERSON] отримала кредит в сумі 17000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних строком на 60 місяців. В забезпечення цього договору, 02.03.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки, за яким [PERSON] взяла на себе повну відповідальність за виконання нею ([PERSON]) зобов'язань за кредитним договором № 014/08/11/288/2-06 від 02.03.2007 року. 02.03.2007 року між [PERSON] та Банком було укладено договір застави, згідно якого [PERSON] передала Банку в заставу належний їй на праві власності автомобіль Тойота Лексус 1999 року випуску. Використання позивачем долара США, як предмету кредитування, є дискримінаційним та несправедливим, що надає їй ([PERSON]) право вимагати визнання цих договорів недійсними тому, що отримані [PERSON] в 2006 році 17000 доларів США на момент отримання кредиту за офіційним курсом НБУ були еквівалентом 85850 грв. а зараз Банк хоче отримати від неї необґрунтовано нараховану заборгованість у сумі 247183,93 грв. Крім того, використання готівкової іноземної валюти на території України дозволяється лише за умови отримання індивідуальної ліцензії, яка надається виключно на підставі окремої постанови Правління Національного банку України. Оскільки Банк такої ліцензії не має, то і кредитний договір, згідно якого Банк видав [PERSON] кредит в іноземній валюті (доларах США), повинен бути визнаний недійсним як і всі інші похідні від нього договори. Крім того, 19.05.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на майно [PERSON] та задоволення вимог ПАТ "Раффайзен Банк Аваль" в сумі 299364,29 грв. 27.01.2010 року державним виконавцем було складено акт опису й арешт належного [PERSON] автомобіля марки Тойота Лексус 1999 року випуску, вартість якого, згідно висновку незалежного експерта була визначена у 72110,00 грв. Проте, службові особи банку та державний виконавець продали цей автомобіль по заниженій вартості, що не дозволило погасити борг перед Банком у повному обсязі та провести Банку правильне нарахування заборгованості за кредитом. Відповідачка [PERSON] у задоволенні первісного позову просила відмовити, зустрічний позов просила задовольнити та суду пояснила, що, дійсно, 02.03.2007 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та нею було укладено договір поруки, згідно умов якого, вона зобов'язалась перед банком відповідати в повному обсязі по зобов'язанням [PERSON] які виникають з умов кредитного договору № 014/08-11/288/2-06 від 02.03.2007 року. Банк 20.02.2009 року звернувся до відповідачки [PERSON] з вимогою достроково повернути отриманий кредит та відсотки, а до неї ([PERSON]) позивач звернувся з подібною вимогою лише 12.03.2012 року, тобто з пропуском передбаченого законом 6-місячним строку, у зв'язку з чим договір поруки є припиненим, у зв'язку з чим, у позові Банку до неї просить відмовити. Відповідно до вимог ст.ст. 10,11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 04.08.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" та відповідачкою [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/08-11/288-06 відповідно до умов якої, Банк зобов'язався надавати [PERSON] кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди. 02.03.2007 року в рамках вищезазначеної Генеральної кредитної угоди між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/08/11/288/2-06, відповідно до умов якого Банк надав а [PERSON] отримала кредит в сумі 17000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних, строком на 60 місяців. З метою забезпечення вищезазначеного кредитного договору, 02.03.2007 року між Банком та відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] взяла на себе повну відповідальність за виконання відповідачкою [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 014/08/11/288/2-06 від 02.03.2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. В зв'язку з порушенням [PERSON] кредитних зобов'язань, стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, станом на 02.06.2014 року, згідно наданого Банком розрахунку, утворилась заборгованість на загальну суму 247183,93 грв., яка складається з: заборгованість по кредиту - 130671,73 грв; заборгованість по відсоткам - 53198,82 грв; заборгованість по пені - 63313,38 грв.; яку позивач просить стягнути на свою користь з відповідачів солідарно. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому істотними умовами договору вважаються: предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Приймаючи до уваги той факт, що ст. 1055 ЦК України передбачає обов'язкову письмову форму кредитного договору, то в розумінні ст.ст. 639, 640 ЦК України моментом укладення кредитного договору є момент підписання його сторонами. Таким чином, позивачка [PERSON] своїм підписом на кредитному договорі підтвердила свою згоду з усіма умовами договору, як істотними, згідно чинного цивільного законодавства та визначеними сторонами договору, включаючи згоду на отримання кредиту в доларах США. Згідно ст. 2, 47, 49 ЗУ "Про банку та банківську діяльність" до коштів відносяться гроші у національній або іноземній валюті або їх еквівалент. Надаючи кредит, банк розміщує залучені кошти як у національній, так і в іноземній валюті. Банки мають право здійснювати кредитні операції в іноземній валюті на території України на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Оскільки ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" має банківську ліцензію на право здійснення валютних операцій і відповідний дозвіл (а.с. 91-95), то твердження відповідачів щодо недійсності укладених з ними позивачем кредитних договорів в іноземній валюті, є хибними. Частиною 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" визначено, що валютні курси встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. За змістом Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 листопада 2003 року за № 1094/8415, а також додатку № 1 до нього, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема: долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, а відповідач (по зустрічному позову) позбавлений права впливати на валютний ринок та контролювати курс іноземної валюти, бо він розміщує і залучає кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане, і у відповідачки [PERSON] існувала можливість передбачення в момент укладення договору зміни курсу гривні відносно іноземних валют, ураховуючи динаміку зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні і її девальвації, та можливість отримання нею кредитів у національній валюті, а тому підстави для визнання укладеного між нею та банком кредитного договору недійсним з зазначених причин, також відсутні. Відповідачі посилались також і на те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором повинен бути перерахований оскільки в 2011 році в погашення цієї заборгованості було накладено арешт і в подальшому реалізований належний відповідачці автомобіль Тойота Лексус 1999 року випуску, по заниженій вартості. З'ясовуючи ці твердження відповідачів, суд встановив, що, в забезпечення Генеральної кредитної угоди № 014/08-11/288-06 від 04.08.2006 року між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] 02.03.2007 року було укладено договір застави (а.с.119-120), відповідно до якого [PERSON] передала Банку у заставу належний їй на праві власності автомобіль Тойота Лексус 1999 року випуску. Згідно виконавчого напису № 883 від 19.05.2010 року (а.с. 121) та постанов державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції від 02.09.2011 року (а.с.97-98), при примусовому виконанні виконавчого напису № 883 від 19.05.2010 року (а.с. 117) про звернення стягнення на майно [PERSON] з метою задоволення вимог ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" за кредитним договором № 014/08/11/288/2-06 від 02.03.2007 року; 30.06.2010 року було накладено арешт на належний [PERSON] автомобіль Тойота Лексус 1999 року випуску, який 17.08.2011 року було реалізовано на аукціоні за 73650,00 грв. (а.с.122-123) з яких 56150,10 грв було перераховано на рахунок ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Доказів тому, що автомобіль Тойота Лексус було продано на аукціоні по заниженій ціні відповідачка [PERSON] та її представник суду не надали а внесення цієї інформації до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (а.с. 129) не є підтвердженням пояснень [PERSON] та її представника про те, що розрахунок заборгованості зроблено неправильно. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що договір поруки № 014/08-11/288/2-06/2 на дату звернення Банку до суду був припинений законним строком, на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Матеріалами справи підтверджується, що 12.03.2012 року Банком направлено на адресу [PERSON] (а.с.14) вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, пені та штрафу, не пізніше 05 червня 2012 року. З огляду на викладене у Банка виникло право пред'явити вимогу до поручителя [PERSON] про виконання порушених зобов'язань боржниці [PERSON] щодо сплати заборгованості за кредитним договором, починаючи з 06 червня 2012 року, протягом наступних шести місяців. Банк, як убачається з матеріалів справи, звернувся з позовом до [PERSON] лише 23 травня 2013 року, тобто вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України і, таким чином, договір поруки № 014/08-11/288/2-06/2 є припиненим. На підставі викладеного та

Outcome: partial