Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ПАТ «Укрзахідвуглебуд» про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні працівника. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 16.07.2007 по 15.11.2012 року він працював на посаді провідного юрисконсульта ПАТ Узгрзахідвуглебуд». 15.11.2012 трудовій договір між позивачем та ПАТ «Укрзахідвуглебуд» було розірвано за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Остаточний розрахунок в день звільнення проведений не був. Виплата її всіх належних сум відбулась 07.12.2012. Середній заробіток за час затримки заплати йому не виплачена. При звільненні відповідачем порушено вимоги ст. 116 КЗпП України, в зв'язку із чим змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Згідно платіжного доручення, наданого ПАТ «Укрзахідвуглебуд» від 07.12.2012 року за №838 позивачу були виплачені 9860 грн. 78 коп. Таким чином, відповідачем затримано виплату йому заробітної плати при звільненні на 22 дні. Згідно довідки, наданої ПАТ «Укрзахідвуглебуд», від 08.06.2016 № 03-03/315 за період 2012 року, тобто з 01.01.2012 по 15.11.2015, позивачу виплачена заробітна плата в розмірі 58263.86 грн. Таким чином, позивач вважає, що в 2012 році його середній заробіток за день становив 182,07 грн. З урахуванням строку затримки виплати заробітної плати, відповідач повинен був виплатити йому 4005 грн. 64 коп.середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки Відповідачем не виплачено йому середній заробіток за весь час затримки виплати, то вказана сума підлягає індексації з листопада 2012 року по даний час. Таким чином, на думку позивача сума не виплаченого середнього заробітку з урахуванням індексації становить1.66 грн. Тому просив стягнути із ПАТ «Укрзахідвуглебуд» на його користь 7570,66 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та надав розрахунок інфляції невиплаченої суми, згідно якого середній заробіток становить 4005,65 грн., індекс інфляції за грудень 2012 року становить 106,2%, за період 2013 року -100,5 %, за період 2014 року - 124,9 %, за період 2015 року-143.3%, за період січень -травень 2016 року, 106,9, таким чином позивач вважає, що індекс інфляції за період грудень 2012 року-травень 2016 року (100.2*100.5*124.9*143.3*105.2=189.6) та становить 189,6. Тобто 189.6*4005,63 грн.=7595.02 грн. Тому на думку позивача на його користь підлягає сплаті сума невиплаченої заробітної плати у розмірі 7595,02 грн., яку просив стягнути на свою користь. Представник відповідача в судове засідання не з'явилися, надіслали до суду свої заперечення згідно, яких зазначили, що позивач працював у Товаристві на посаді провідного юрисконсульта в період з 16.07.2007 року по 15.11.2012 року та був звільнений на підставі ст.36 п.1 КзпП України. На момент звільнення Позивача розрахунок із ним не було проведено у день звільнення. [PERSON] з усними чи письмовими вимогами щодо здійснення розрахунку до ПАТ "Укрзахідвуглебуд" не звертався. Останній звільнений 15.11.2012 року, а остаточний розрахунок із ним проведений 07.12.2012 року. Причиною несвоєчасного розрахунку із Позивачем було несвоєчасне фінансування та призупинення фінансування будівництва шахти №№ 10 "Нововолинська", яка є основним об'єктом будівництва Товариства. На момент виникнення спірних правовідносин з позивачем проведено розрахунок одразу після поступлення коштів на рахунки Товариства. Відповідно середній заробіток Позивача складав 2444,60 грн. за місяць. За 16 робочих він мав би складати 1819,2грн. Позивач з письмовим зверненням до керівника ПАТ "Укрзахідвуглебуд" не звертався, так як у нього існувала усна домовленість з керівником підприємства про виплату належних сум на початку грудня 2012 року у день виплати заробітної плати працівникам підприємства. Дана обставина також була зумовлена тим, що на рахунки Товариства накладені арешти Головним управлінням юстиції у Львівській області. Умисних дій по несвоєчасному проведенню розрахунку з позивачем керівником ПАТ "Укрзахідвуглебуд" вчинено не було. Крім того, вважають, що позивач пропустив строк звернення до суду з вказаним позовом, за таких обставин просили слухати справу за їх відсутності та у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази знаходить, що заявлені вимоги позивача підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст.47 КЗпП роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що з 16.07.2007 по 15.11.2012 року позивач [PERSON] працював на посаді провідного юрисконсульта ПАТ «Узгрзахідвуглебуд». 15.11.2012 трудовій договір між позивачем та ПАТ «Укрзахідвуглебуд» було розірвано за угодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER]. Як вбачається із матеріалів справи, остаточний розрахунок в день звільнення проведений не був. Виплата всіх належних сум позивачу, відбулась 07.12.2012, що не оспорювалося відповідачем згідно поданих заперечень. Середній заробіток за час затримки заплати йому не виплачена. Згідно платіжного доручення, наданого ПАТ «Укрзахідвуглебуд» від 07.12.2012 року за №838 позивачу були виплачені 9860 грн. 78 коп., що підтверджується платіжним дорученням за №838 від 07.12.2012 року Таким чином, відповідачем затримано виплату йому заробітної плати при звільненні на 22 дні. Причиною несвоєчасного розрахунку із Позивачем, було несвоєчасне фінансування та призупинення фінансування будівництва шахти №№ 10 "Нововолинська", яка є основним об'єктом будівництва Товариства. Згідно довідки, наданої ПАТ «Укрзахідвуглебуд», від 08.06.2016 № 03-03/315 за період 2012 року, тобто з 01.01.2012 по 15.11.2015, позивачу виплачена заробітна плата в розмірі 58263.86 грн. , що підтверджується копією довідки за №03-03/315 від 08.06.2016 виданої ПАТ «Укрзахідвуглебуд». Також, відповідно до довідки за №02-04/508 від 26.08.2016 року середній заробіток [PERSON] за останні два місці перед звільненням складає 2444, 60 грн. Вказана довідка надана відповідачем, оспорювалась позивачем, однак доказів, які б спростовували вказану довідку позивачем не надано. Як вбачається із матеріалів справи, про порушення свого права позивач дізнався 08.06.2016 року, після ознайомленні із довідкою ПАТ «Укрзахідвуглебуд», від 08.06.2016 року за №03-03/315. Право кожного громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю та соціальних виплат закріплено у статтях 43, 46 Конституції України. Реалізація зазначених конституційних прав громадян врегульована Законом України «Про оплату праці»,Кодексом законів про працю України (далі КЗпП), іншими законодавчими та нормативними актами. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; ч. 3 ст. 15 передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі підприємство здійснює після виконання зобов'язань щодо оплати праці; у ч. 5 ст. 24 зазначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ч. З ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно ст. 115 КЗпП передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до частини 1статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із частиною 1статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум (правова позиція Верховного Суду України у справі 6-144цс13). Враховуючи та аналізуючи вищевикладене суд вважає, за необхідне зазначити наступне, оскільки середньомісячний заробіток позивача за останні два місяці перед звільненням складав 2444.60 грн., а повний розрахунок проведений із запізненням на 22 дні, а саме 07.12.2012 року, тому на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати у розмірі ( 2444.60:30* 22= 1792 грн. 71 коп.) Що стосується іншої частини позовних вимог та зазначеної позивачем суми індексації, то суд приходить до висновку про необхідність відмовити в цій частині позову, так як позивачем не надано належних на допустимих доказів по справі на підтвердження свої вимог в цій частині. Крім того, під час розгляду справи, в судовому засіданні позивачем не було заявлено клопотань щодо витребування доказів (відомостей) на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем, щодо здійснення всіх нарахувань по заробітній платі. За таких обставин суд вважає, що позивачем всупереч положень ст. 60 ЦПК України не доведено та не надано доказів, щодо розміру грошових коштів належних йому до виплати при звільненні та порушення його прав, з врахуванням індексу інфляції. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» та

Outcome: partial