Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02 серпня 2001 року згідно з наказом № 410у від 02.08.2001 р. [PERSON] була зарахована на навчання за державним замовленням до вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія». 01 вересня 2001 року між відповідачем та позивачем «Українською медичною стоматологічною академією» в особі ректора укладено угоду про підготовку фахівця з вищою освітою за №088, відповідно до умов якої студент зобов'язався прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку. Після закінчення навчання відповідач була направлена на посаду лікаря-стоматолога в Новобиківську СЛА Бобровицького району Чернігівської області. Проте відповідач, після закінчення інтернатури до місця розподілу в установлений термін не прибула та не відпрацювала три роки. Тому позивач просить стягнути з відповідача вартість навчання у сумі 24922,42 грн. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 вересня 2001 року між навчальним закладом «Українська медична стоматологічна академія» та [PERSON] укладено типову угоду №088 про підготовку фахівців з вищою освітою, згідно умов якої [PERSON], яка була зарахована до вищого навчального закладу за держзамовленням, зобов'язувалася прибути після його закінчення на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку /а.с.22/. [PERSON] закінчила у 2006 році Вищий державний навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія» та отримала вищу освіту за спеціальністю «Стоматологія», здобувши кваліфікацію лікаря-стоматолога / а.с.26/. Як вбачається з журналу обліку направлень на роботу випускників вищих навчальних закладів за 2006 рік [PERSON] 01 липня 2006 року отримала направлення /а.с.27,28/. Згідно інформації про працевлаштування, [PERSON] звільнена з посаді лікаря-інтерна Чернігівської обласної стоматологічної поліклініки, згідно з наказом №98-О від 26.06.2008 р. у зв'язку з закінченням інтернатури /а.с.34-45/. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Укладення зазначеної типової угоди було передбачено Порядком працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 25 грудня 1997 року № 367 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.1998 року за №246/2686. Даний Порядок був розроблений на виконання Указу Президента України від 23.01.1996 року №77 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992 та Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 року. Відповідно до вищезазначених нормативних актів, державними замовниками на підготовку фахівців з вищою освітою і відповідно розпорядниками бюджетних коштів є міністерства, відомства, інші центральні органи виконавчої влади, Міністерство охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управління охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, обласні, Київська та Севастопольська міські санепідемстанції, обласні, Київська та Севастопольська структурні міські підрозділи "Фармація", на яких покладено контроль за виконанням державного замовлення. На Міністерство охорони здоров'я України, Міністерство охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управління охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій покладено обов'язок доведення державного замовлення до відому підпорядкованих їм безпосередньо вищих закладів освіти - виконавців державного замовлення. Таким чином, Вищий державний навчальний заклад України «Українська медична стоматологічна академія», як виконавець державного замовлення, не уповноважений здійснювати контроль за виконанням державного замовлення та звертатись з позовом до суду про стягнення на користь державного бюджету вартості навчання і компенсації понесених замовником витрат, оскільки не є державним замовником та розпорядником бюджетних коштів і не має відповідних повноважень в силу доручення. Згідно умов типової угоди, на студента покладено обов'язок у разі відмови їхати за призначенням на місце направлення, відшкодувати вартість навчання в установленому порядку до державного бюджету. Натомість, у позовній заяві заявлено вимогу про стягнення витрат на навчання на користь позивача, а не державного бюджету. Також, ч. 2 ст. 52 Закону України "Про освіту" від 23.05.1991 року передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На виконання постанови КМ України від 22.08.1996 року №992 "Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", Міністерством фінансів разом з Міністерством освіти, Міністерством економіки, Міністерством юстиції та Національним банком не розроблено і не затверджено по теперішній час Порядок визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов угоди про працевлаштування. Крім зазначеного, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] не прибула за місцем направлення після закінчення навчання. 08.10.2013 р. на адресу начальника Чернігівського управління охорони здоров'я направлено запит щодо надання інформації про те, чи відпрацювала три роки після закінчення інтернатури [PERSON], проте відповідь на цей запит в матеріалах справи відсутня. Відомостей про відмову відповідача їххати за призначенням на місце направлення також не надано позивачем. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог щодо відшкодування вартості навчання на користь Вищого державного навчального закладу України «Українська медична стоматологічна академія».

Outcome: dismissed