Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» звернувся до суду з вказаним вище позовом про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені відповідача, посилаючись на те, що 06.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір за № 11179690000, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у сумі 14.792,00 долари США для придбання автомобіля та взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 06.07.2014 року та оплатити 12,5 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним вище Кредитним договором, Відповідачка передала у заставу автомобіль: Тип ТЗ: легковий сєдан; Марка: Daewoo; Модель: Nexia; рік випуску: 2007; Номер кузова: [NUMBER]; Державний реєстровий номер: [NUMBER], який належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], яке видане 05.07.2007 року. Через неналежне виконання відповідачем умов договору від 06.07.2007 р., у останнього станом на 10.01.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 215.975,66 грн., яка на даний час не погашена. Через неналежне виконання умов договору, позивач набув право стягнути заборгованість та задовольнити свої вимоги за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмету забезпечувального обтяження та укладання договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем від імені боржника. Однак, позивач фактично не може реалізувати своє право на продаж через те, що: відповідач не забезпечує доступ до автомобіля, чим не виконує умови Договору; автомобіль з усіма приналежностями (комплектом ключів, з державними номерними знаками, свідоцтвом про реєстрацію) фактично знаходиться у відповідача; позивач позбавлений можливості передати його новому покупцю на виконання Договору купівлі-продажу разом з усіма приналежностями; у позивача відсутні оформлені документально повноваження, необхідні для відчуження автомобіля, зняття його з обліку та на вчинення усіх, інших необхідних для продажу дій. В судове засідання відповідач не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (ч. 9 ст. 74 ЦПК України), про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність та заперечень на позов до суду не надав. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Представник позивача, до суду, до судового засідання, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю заочно, викладене в позовній заяві підтримує в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів щодо взаємовідносин сторін, а також маючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив заочно розглядати справу у відсутності належно повідомленого відповідача без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом. Суд, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи із нижче викладених підстав. Позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред'являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні (ч.9 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України). Судом встановлено, що 30 березня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір за № 11179690000, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у сумі 14.792,00 долари США для придбання автомобіля та взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі в строк до 06.07.2014 року та оплатити 12,5 % річних за користування кредитом (п. 1.1.- 1.3.4 договору кредитування). З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним вище Кредитним договором, Відповідачка передала у заставу автомобіль: Тип ТЗ: легковий сєдан; Марка: Daewoo; Модель: Nexia; рік випуску: 2007; Номер кузова: [NUMBER]; Державний реєстровий номер: [NUMBER], який належить їй на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], яке видане 05.07.2007 року. Згідно Договору, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 83.000,00 грн. (п. 2.2. Кредитного договору). Рішенням загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» у зв'язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК». 20 квітня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Креденс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за Кредитним договором № 11179690000 від 06.07.2007 року. 20 квітня 2012 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» було укладено договір факторингу №05/12-КВ, відповідно до умов якого ТОВ «Креденс Фінанс» відступив на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» своє право вимоги заборгованості за Кредитним договором № 11179690000 від 06.07.2007 року, який укладений з [PERSON] Через неналежне виконання відповідачем умов договору від 06.07.2007 року, у останнього станом на 10.01.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 215.975,10 грн., яка складається з: - заборгованість по основній сумі боргу - 98.387,66 грн., - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги - 67.513,98 грн., - нараховані відсотки на дату подачі позову - 21.556,41 грн., - пені за несвоєчасно виконані зобов'язання - 25.565,39 грн., - три проценти річних від простроченої суми - 2.951,66 грн. Заборгованість за договором позики відповідачем не погашена. Суд вказує, що наявна сума заборгованості не покривається вартістю автомобіля, як предмету застави на час укладення у 2007 році Кредитного договору, а на час розгляду справи вартість автомобіля об'єктивно зменшилася. На підставі Договорів факторингу від 20.04.2012 року укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс», а потім між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Вердикт Фінанс» та ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про заставу», ч. 2 ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги, що виникло з Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, який укладений з відповідачем. Таким чином, ТОВ «Вердикт Фінанс» наділено правом обяжувача та правом грошової вимоги, а ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» втратили такі права. Згідно ст. 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі. При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення процедури продажу. Обтяжувач вправі продати предмет обтяження будь-якій особі-покупцю або на публічних торгах. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Покупець предмета забезпечувального обтяження набуває право власності на відповідне рухоме майно без будь-яких забезпечувальних та публічних обтяжень, а також інших договірних обтяжень з нижчим пріоритетом. Протягом десяти днів із дня продажу предмета забезпечувального обтяження обтяжувач-продавець відповідного рухомого майна зобов'язаний надати боржнику та всім обтяжувачам, на користь яких було встановлене зареєстроване обтяження цього рухомого майна, письмовий звіт про результати продажу. Через неналежне виконання умов договору від 06.07.2007 року, позивач набув право стягнути заборгованість та задовольнити свої вимоги за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмету забезпечувального обтяження, що передбачено ст. ст. 26, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», п.п. 8.1. та 8.2. договору. Однак, позивач фактично не може реалізувати своє право на продаж через те, що: відповідач не забезпечує доступ до автомобіля, чим не виконує умови Договору; автомобіль з усіма приналежностями (комплектом ключів, з державними номерними знаками, свідоцтвом про реєстрацію) фактично знаходиться у відповідача; позивач позбавлений можливості передати його новому покупцю на виконання Договору купівлі-продажу разом з усіма приналежностями; у позивача відсутні оформлені документально повноваження, необхідні для відчуження автомобіля, зняття його з обліку та на вчинення усіх, інших необхідних для продажу дій. Відповідно до ч.2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами. Правочин який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом. Однак, статтями 26, 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», на підставі яких виникає право на продаж, не передбачено право обтяжувача (позивача) вчиняти підпис на Договорі купівлі-продажу від імені боржника (відповідача). Через відсутність повноважень на вчинення підпису від імені відповідача, Позивач позбавлений можливості підписати та укласти у письмовій формі Договір купівлі-продажу, що стало підставою для звернення до суду з вимогами про надання повноважень підписувати Договір купівлі-продажу від імені боржника. Також, перед укладанням Договору купівлі-продажу існує необхідність у реєстрації зняття автомобіля з обліку у відповідних підрозділах Міністерства внутрішніх справ України, у предоставленні автомобіля для огляду та у здачі номерних знаків, що передбачено статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» та п. п. 40, 42 (абз. 1, абз.6) «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також: самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N1388. Наказом МВС України №72 від 30.01.2013 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2013 р. за № 241/22773, створено Центри надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів шляхом реорганізації підрозділів реєстраційно-екзаменаційної роботи Державтоінспекції МВС України. Згідно з Положенням про Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, затвердженимНаказом МВС України №72 від 30.01.2013 року, зазначені Центри є структурним підрозділом управлінь МВС України в областях, містах Києві та Севастополі та підпорядковується відповідному управлінню (відділу) Державтоінспекції цих ГУМВС, УМВС Згідно вказаного Положення, Центри здійснюють зняття з обліку транспортних засобів у відповідності до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також: самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N1388. Відповідно до п.2 вказаного Порядку він є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. З порядку вбачається, що реалізувати права власника може лише уповноважена особа. Через відсутність повноважень на зняття автомобіля з обліку Позивач не має можливості реалізувати своє право на продаж заставленого автомобіля. Отже, з метою захисту прав Позивача у судовому порядку, існують всі підстави для надання йому відповідних повноважень, виходячи з наступних правових підстав: Згідно роз'яснень у Листі Мінюст, від 17.08.2010 № 31-32/183 "Щодо правомірності посвідчення нотаріусами довіреностей на представництво": «договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Поняття представництва визначено статтею 237 Цивільного кодексу України, згідно якої представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Частиною першою статті 238 Цивільного кодексу України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Отже, в аналогічних випадках, посвідчуючи довіреності слід мати на увазі, що банк уповноважує повірену особу представляти його інтереси перед третіми особами з метою реалізації майна, яке є предметом застави, власником якого виступає фізична чи юридична особа, та на яке звернуто стягнення згідно відповідного рішення суду, що набрало законної сили, або в інших випадках, встановлених чинним законодавством». Згідно п. 40 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів» (далі - Порядок), зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника або рішення суду. Такий огляд оформляється відповідним актом. Відповідно до п.2 вказаного Порядку, представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Згідно ст. 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих Договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи наявний «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів» суд вважає за можливе захистити права позивача шляхом надання повноважень на вчинення дій, необхідних для зняття автомобіля з обліку. Згідно роз'яснень у Листі Національного банку України, від 04.02.2010, № 18-112/499-1794 "Щодо забезпечення захисту прав кредиторів", так: «згідно ст. ст. 29 та 30 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на нього або його продажу. Після передачі автомобіля банку останній має право укласти договір купівлі-продажу заставленого автомобіля від імені боржника. Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" не уповноважує банк на проведення будь-яких реєстраційних операцій з транспортними засобами в підрозділах ДАІ. Тобто, власник транспортного засобу повинен особисто його зняти з обліку або оформити згідно з вимогами чинного законодавства відповідне доручення на виконання зазначених дій представниками банку (обтяжувача). У разі відмови боржника оформити відповідне доручення, зняття з обліку транспортного засобу здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду (пункт 40 Порядку реєстрації)». Згідно з п. 42 (абз.1) «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів ....», вбачається, що при знятті автомобіля з обліку у Центрі вимагається пред'явити свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для відтворення на ньому відмітки про зняття з обліку, що також стало підставою для витребування вказаного свідоцтва від відповідача. В разі випадкової втрати свідоцтва самим Позивачем або через його викрадення чи утримання (або втрату) свідоцтва відповідачем, Позивач не матиме змоги реалізувати своє право на продаж та пред'явити свідоцтво до Центру у передбаченому Порядку. Таким чином, існують підстави для надання повноважень Позивачу отримувати нове свідоцтво замість втраченого або викраденого, виходячи з наступного: Відповідно до п. 42 (абз. 8) Порядку, у разі втрати власником свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта) зняття з обліку транспортного засобу проводиться після видачі нового свідоцтва про реєстрацію. Відповідно до п. 4.4 «Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», затверджених Наказом МВС від 11.08.2010 N379, у разі втрати (викрадення) свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) посадовими особами Центру приймаються до розгляду письмові заяви власників ТЗ, зразки яких наведено в додатках 1, 2. Такі заяви можуть прийматись від осіб, уповноважених у встановленому порядку отримувати нові свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів. Відповідно до п. 2 вказаного Порядку, Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Крім того, через відсутність у володінні Позивача автомобіля з усіма приналежностями до нього, Позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на продаж та передати автомобіль покупцю (разом з комплектом ключів та технічним паспортом) на виконання вимог ст. 655, ч.2 ст. 662 ЦК України, а номерні знаки здати до підрозділу ДАІ на виконання вимог п.40 вказаного Порядку. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність покупцеві, а покупець приймає майно і зобов'язується сплатити грошову суму за нього. Згідно ч. 2 ст. 662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосується товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до п.40 (абз.6) Порядку, під час зняття з обліку транспортних засобів номерні знаки здаються. Таким чином, з метою захисту права на продаж, яке виникло у Позивача, існують всі підстави для витребування автомобіля з усіма його при належностями (комплектом ключів, технічним паспортом та номерними знаками) та для передачі їх у володіння Позивача. Крім того, вимога про витребування автомобіля від відповідача ґрунтується на підставі ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Так, на адресу відповідача позивачем було направлено лист, у якому вимагалось виконати порушене зобов'язання або передати у володіння позивача заставлений автомобіль для його реалізації разом із довіреністю на право підпису та зняття автомобіля з обліку та усіма приналежностями до автомобіля: комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та номерними знаками. Однак, вимоги позивача не виконано. Таким чином, з метою захисту права на продаж заставленого автомобіля, яке виникло у Позивача, існують всі підстави для задоволення позову на підставі наведених нижче норм: Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Відповідно до ст. 26 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", обтяжувач має право на власний розсуд обрати такий позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, зобов'язаний надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та інш. Згідно ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 620 ЦК України, у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави, із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Позовна вимога про надання повноважень вчиняти дії, необхідні для зняття автомобіля з обліку саме за місцем вимоги, (без зазначення одного конкретного Центру з надання послуг) ґрунтується на п.1.4. «Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», затвердженої Наказом МВС від 11.08.2010 N 379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 р. за N123/18861. Відповідно до п.1.4. вказаної Інструкції, зняття з обліку транспортних засобів, що належать фізичним особам, здійснюються за місцем звернення власника або його уповноваженої особи незалежно від місця реєстрації (проживання) власника. Таким чином, ґрунтуючись на нормах чинного законодавства України та умовах договору від 06.07.2007 р., ТОВ "Вердикт Фінанс" має правові підставі для звернення стягнення на предмет застави у вибраний спосіб. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі ст. ст. 3-4, 6-8, 10-11, 15, 57-60, 79, 88, 109, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved