Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з даним позовом посилаючись на те, що 07.04.2016 року, близько 16:50 години, в м. Ужгороді, на перехресті вулиць Берчені - Стрільнична, [PERSON] керуючи автомобілем марки ВАЗ 21099, номерний знак [NUMBER] , виконуючи маневр повороту ліворуч, не надав дорогу автомобілю марки "Мерседес - Бенц CLS 350", номерний знак [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п.10.4, 16.3 ПДР України. Власником автомобілю ВАЗ 21099, дорожній номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Позивач є власником пошкодженого внаслідок даної ДТП транспортного засобу. Вказані обставини зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 № 459141 від 07.04.2016 року, схемі місця ДТП та встановлені постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.07.2016 року, в справі №300/490/16-п, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набула законної сили та не підлягає оскарженню. Для встановлення розміру заподіяної шкоди позивачем було замовлено експертне дослідження у Закарпатському науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України. Проведення дослідження було доручено старшому судовому експертові Пчолинському Р.Ю., який має кваліфікацію судового експерта з проведення авто товарознавчої експертизи з визначенням вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку завданого власнику транспортного засобу, підтверджену відповідними свідоцтвами ЕКК МВС України. Висновок вказаного експертного дослідження за № 48 від 29.06.2016 року зафіксував, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобілю MERCEDES-BENZ CLS 350, н.з. [NUMBER] , у цінах на 07.04.2016 року, становить 593 824, 36 грн., у тому числі матеріальний збиток на 221 038,71 грн. Станом на момент подання даної позовної заяви позивач не отримав жодного відшкодування від жодного з відповідачів. Зазначає, що в силу вимог ст.1187 та 1190 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] повинні нести солідарну відповідальність за заподіяння джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем ВАЗ 21099, д.н.з [NUMBER] , шкоди, так як обидва відповідачі на відповідних правових підставах: [PERSON] як власник, а [PERSON] на підставі тимчасового реєстраційного талону, володіли цим автомобілем. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок даної ДТП, він зазнав моральної шкоди, яка полягає у сильних душевних стражданнях, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використання своєї власності за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобіля та позивач був обмежений у свободі пересування за відсутності у користуванні автомобіля. За таких обставин, шляхом зменшення своїх позовних вимог в ході розгляду справи, позивач [PERSON] просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на його користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 544\~334,36\~ грн. та моральну шкоду в розмірі 10\~000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник позивача - адвокат Олійник Є. подав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу в їх відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримав повністю, просив врахувати надані письмові пояснення. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. В матеріалах справи міститься клопотання про передачу справи на розгляд до Воловецького районного суду Закарпатської області за місцем реєстрації відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. Представник третьої особи - публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб сайті судової влади України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.04.2016 року, близько 16:50 години, в м. Ужгороді, на перехресті вулиць Берчені - Стрільнична відбулася дорожньо-транспортна пригода, а саме: водій [PERSON] керуючи автомобілем марки ВАЗ 21099, номерний знак [NUMBER] , виконуючи маневр повороту ліворуч, не надав дорогу автомобілю марки "Мерседес - Бенц CLS 350", номерний знак [NUMBER] , водієм якого був [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями гр. [PERSON] порушив вимоги п.п.10.4, 16.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Воловецького районного суду Закарпатської області від 01.07.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.07.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Провадження у справі щодо [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП України, на підставі п.7 ст.247 КУпАП України. Постанову Воловецького районного суду Закарпатської області від 01.07.2016 року скасовано. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, у даній справі не підлягають доказуванню ті обставини, що мала місце дорожньо-транспортна пригода, за участю сторін по справі та заподіяння шкоди позивачу саме з вини відповідача, який на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом. Згідно висновку експерта №11/541 від 27.02.2018 року проведеного Закарпатським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Мерседес - Бенц CLS 350", номерний знак [NUMBER] , в результаті пошкодження автомобіля від ДТП, становить - 593\~824, 36 грн., а вартість матеріального збитку заподіяного [PERSON] становить - 221\~038, 71 грн. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки ВАЗ 21099, номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПАТ НАСК «Оранта», яка сплатила на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 49\~490 грн., в межах застрахованої суми. Таким чином, розмір невідшкодованих збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить - 544\~334, 36 грн. Згідно ст.1166 ЦК України, шкода заподіяна майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі, якщо особа, яка заподіяла шкоду не доведе, що шкода заподіяна не з її вини. За змістом ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Із ч.2 ст.1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з вимогами ч. 1, ч. 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається за реальною вартістю втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до\~п.\~6\~Постанови Пленуму\~ВССУ №\~4\~від 01.03.2013\~року "Про\~деякі питання\~застосування судами\~законодавства при\~вирішенні спорів\~про відшкодування\~шкоди,\~завданої джерелом\~підвищеної небезпеки"\~особою,\~яка зобов`язана\~відшкодувати шкоду,\~завдану джерелом\~підвищеної небезпеки,\~є фізична\~або юридична\~особа,\~що на\~відповідній правовій\~підставі (право\~власності,\~інше речове\~право,\~договір підряду,\~оренди,\~позички тощо)\~володіє транспортним\~засобом,\~механізмом,\~іншим об`єктом,\~використання,\~зберігання або\~утримання якого\~створює підвищену\~небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). В судовому засіданні встановлено, [PERSON] керував транспортним засобом на законних підставах, (мав при собі посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб). З огляду на вищенаведені обставини, суд вважає, що саме відповідач [PERSON] , як безпосередній винуватець у завданні шкоди транспортному засобу позивача, дії якого пов`язані із заподіянням шкоди та знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку із наслідками, що настали, має відшкодувати спричинену позивачу шкоду, розмір якої становить - 544\~334, 36 грн. Щодо заявлених вимог позивача до відповідача [PERSON] в частині застосування солідарної відповідальності відповідачів, суд виходить з наступного. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодовувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до абзацу 2 п. 6 цієї постанови якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Таким чином, на підставі викладеного, хоча відповідач [PERSON] і є власником транспортного засобу, але на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль на законних підставах знаходився у володінні відповідача [PERSON] , суд вважає, що відповідач [PERSON] не є тією особою, яка в силу вимог 1187 ЦК України, повинна відшкодовувати збитки, завдані дорожньо-транспортною пригодою. Крім цього, на думку суду, надана позивачем практика Верховного суду України не може бути застосована до вказаних правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем, оскільки матеріали справи не містять даних, що [PERSON] та [PERSON] перебували у трудових відносинах. Крім цього, відсутні дані, що [PERSON] неправомірно заволодів, всупереч волі власника, транспортним засобом марки ВАЗ 21099, номерний знак [NUMBER] . Окрім цього, суд вважає, що питання переходу права власності на транспортний засіб, не є предметом даного спору. Таким чином, вимоги до [PERSON] , як власника автомобіля, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки він своїми діями не завдавав майнової шкоди автомобілю позивача. При вирішення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача, спричиненої останньому моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи дану позовну вимогу, суд, виходить з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача. Суд враховує, що відповідач протягом тривалого часу не виконував домовленість щодо відшкодування шкоди, змусив позивача витрачати свій час на пошук експертів, юристів, що завдало йому незручності, додаткові витрати та непотрібні емоційні хвилювання. Враховуючи те, що дії [PERSON] знаходилися в причинному зв`язку з тим, що позивач зазнав моральних страждань за те, що належне йому майно було пошкоджено, останній за захистом своїх прав вимушений був звернутися до суду, суд виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що підлягає до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] - 7000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди, оскільки на думку суду саме цей розмір буде відповідати спричиненій позивачу моральній шкоді, а розмір шкоди в сумі 10 000 грн. з врахуванням фактичних обставин справи на думку суду є завищеним. Що стосується клопотання відповідача [PERSON] про передачу справи на розгляд до Воловецького районного суду Закарпатської області за місцем реєстрації відповідача, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч.6 ст.28 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди. Згідно наведених у позові обставин, що зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення серії АП1 № 459141 від 07.04.2016 року, схемі місця ДТП та встановлені постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 29.07.2016 року по справі №300/490/16-п - шкода була заподіяна у місті Ужгороді. При зверненні до суду з позовом, позивач посилався на вимоги ч. 6 ст. 28 ЦПК України, оскільки ДТП за участі відповідача та спричинення шкоди сталося в м. Ужгород, а тому, даний спір підлягає розгляду Ужгородським міськрайонним судом. Таким чином клопотання відповідача [PERSON] про передачу справи на розгляд до іншому суду є необґрунтованим і не підлягає до задоволення. Крім цього, суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, понесені останнім та документально підтверджені судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 6\~038,24 грн.. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON] позов підлягає до часткового задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved