Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

У серпні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати, інфляційних втрат, пені, зобов'язання негайного повернення земельної ділянки. Позивач [PERSON] неодноразово уточнював позовні вимоги. В остаточній редакції позов мотивований тим, що [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] є власником земельної ділянки площею 7,33 га, розташованої в межах території Сухобалківської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, кадастровий [NUMBER], наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 22 квітня 2015 р. між ним та відповідачем [PERSON] укладений договір оренди земельної ділянки, за умовами якого позивач передав відповідачеві в оренду належну [PERSON] земельну ділянку, про що 22.04.2015 р. був складений акт приймання-передачі земельної ділянки. Договір зареєстрований Реєстраційною службою Доманівського РУЮ 13.05.2015 р. Строк дії речового права 13.05.2064 року. Строк дії договору оренди 49 років; нормативна грошова оцінка становить 164 996,69 грн з урахуванням коефіцієнта 3,997. За умовами договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 3 % від вартості земельної ділянки, що становить 4 949,90 грн. Обчислення розміру орендної плати здійснюється без урахування індексації. Пунктами 11-13 договору визначено, що орендна плата вноситься один раз за 49 років до 30.12.2015 р. у сумі 242 545,10 грн.; передача оренди оформляється в письмовій формі; розмір орендної плати при зміні коефіцієнта індексації не переглядається. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором оренди, орендар сплачує пеню у розмірі 0,5 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Позивач [PERSON] у позові посилався на те, що він, повністю довіряючи відповідачеві, під диктовку останнього 22 квітня 2015 р. у себе вдома (по [ADDRESS]) написав розписку, про виплату відповідачем саме у день підписання договору коштів у сумі 242 545,10 грн., що не відповідає дійсності, так як [PERSON] пояснив йому, що кошти будуть сплачені до 30.12.2015 р. Кошти позивачеві так і не були сплачені. В обґрунтування підстав для визнання розписки від 22 квітня 2015 р. недійсною [PERSON] посилався на положення абзацу 2 ч.1 ст.230 ЦК України, а саме на введення його [PERSON] в оману. На його думку, написання розписки без свідків, під диктовку відповідача та без передачі коштів, свідчать про недійсність розписки. Позивач [PERSON] на підтвердження своєї вимоги посилається на те, що відповідач [PERSON] на 22.04.2015 р. не мав 515 531,38 грн., оскільки докази протилежного не встановлені ні в рамках кримінального провадження ні в рамках цивільного позову. На підтвердження позовних вимог щодо недійсності розписки та непередачі коштів за нею позивач [PERSON] посилався на результати психофізіологічного дослідження з використанням комп'ютерного поліграфа, проведеного експертом-поліграфологом Всеукраїнської асоціації поліграфологів [PERSON] З зазначених підстав позивач просив визнати написану ним 22 квітня 2015 р. розписку недійсною. Позивач вважає, що орендар не виконав зобов'язання щодо виплати йому орендної плати за користування землею, заборгованість за якою за 2015-2017 роки становить 14 849,70 грн., наслідком чого відповідно до ст.ст.15, 21, 24, 32 Закону України «Про оренду землі», п "д" ч.1 ст.141 ЗК України є розірвання договору оренди земельної ділянки у судовому порядку. У зв'язку з чим позивач [PERSON] просив розірвати укладений між ним та відповідачем договір оренди належної йому ділянки і скасувати його державну реєстрацію. Через несвоєчасний розрахунок за договором [PERSON] просив зобов'язати відповідача негайно повернути земельну ділянку та стягнути з відповідача 5 643 грн. пені з розрахунку 0,5 % за кожен день прострочення за період з 31.12.2016 р. по 15.08.2017 р.; інфляційні збитки за період з січня 2016 р. по липень 2017 р. на суму 1 425,57 грн. та 3% від простроченої суми боргу у розмірі 358,83 грн. На позовну заяву відповідачем [PERSON] наданий відзив, в якому відповідач просив повністю відмовити позивачеві у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень відповідач [PERSON] посилався на те, що між ним та позивачем з дотриманням вимог чинного законодавства був укладений договір оренди належної [PERSON] земельної ділянки. Взяті на себе зобов'язання відповідач виконав у повному обсязі, сплативши позивачеві відповідно до п.11 Договору одноразовий розмір орендної плати за 49 років в сумі 242 545,10 грн., що оформлене 22.04.2015 р. розпискою позивача, написаною у присутності свідків [PERSON], [PERSON] Позивач розписку про отримання коштів написав власноручно без будь-якого примусу. Посилання позивача про введення його в оману ним не доведені, про що, на думку відповідача, свідчить закриття 19.09.2017 р. кримінального провадження за заявою позивача за фактом вчинення шахрайських дій за відсутністю складу кримінального правопорушення. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження залишена в силі ухвалою слідчого судді Доманівського районного суду. Зважаючи на безпідставність вимог позивача про стягнення заборгованості з заробітної плати, задоволенню не підлягають і вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних від суми заборгованості. На відзив позивач [PERSON] подав відповідь, в якому з аналогічних підстав, що вказані у позові, просив про повне задоволення позовних вимог. При цьому посилався на те, що через юридичну необізнаність з умовами договору він не ознайомився, через цілковиту довіру до відповідача написав розписку, будучи переконаним, що кошти він йому віддасть у строк до 31.12.2015 р. Кошти відповідач йому не надав, тобто з боку відповідача відносно нього мав місце обман. Жодного свідка при написанні ним розписки не було. У відповіді на відзив позивач наполягав на належності та допустимості як доказу висновку психофізіологічного дослідження, проведеного експертом-поліграфологом [PERSON], звертав увагу на категоричну відмову відповідача пройти аналогічне дослідження. На підтвердження непередачі коштів у відповіді на відзив [PERSON] посилався на те, що відповідач таких коштів не мав на дату написання розписки, про що свідчать надані ним податкові документи. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю. При цьому, крім пояснень аналогічних викладеному у позовній заяві, відповіді на відзив, суду пояснили, що позивач [PERSON] орендну плату в сумі 242 545,10 грн. від [PERSON] не отримував. Розписку про отримання грошей від 22.04.2015 р. він писав, при цьому свідків не було, гроші [PERSON] при написанні розписки не передавав, обіцяв виплатити до 31.12.2015 р., але так і не виплатив. Оскільки відповідач [PERSON] не виплачує йому оренду плату, обманув його при написанні розписки, позивач бажає розірвати договір оренди земельної ділянки та повернути землю у своє користування та стягнути з відповідача штрафні санкції за невиконання зобов'язання. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги в судовому засіданні не визнали, просили повністю відмовити у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість. При цьому суду пояснили, що договір оренди земельної ділянки [PERSON] підписав за власним бажанням. Кошти за оренду земельної ділянки в сумі 242 545,10 грн. відповідач передав позивачеві в присутності свідків, про що [PERSON] написав власноручно письмову розписку. Упродовж 2 років після отримання орендної плати позивач жодних претензій до відповідача не мав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] посилалися на те, що за цією угодою відповідач повністю сплатив податкові зобов'язання, крім того зазначали, що дане питання не є предметом розгляду у цій справі та не підлягає доказуванню у ній. Вважають, що підстав для визнання розписки недійсною та розірвання договору оренду немає, а тому відсутні підстави і для похідних вимог, у зв'язку з чим просили в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім судові витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 грн. Заслухавши пояснення сторін, свідків, допитаних в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] є власником земельної ділянки площею 7,33 га,кадастровий номер [NUMBER], розташованої в межах території Сухобалківської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 22.04.2015 р. між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] укладений договір оренди вищезазначеної земельної ділянки строком на 49 років. Державна реєстрація речового права - оренди проведена 13.05.2015 р. Реєстраційною службою Доманівського РУЮ Миколаївської області. Строк дії речового права 13.05.2064 р., що підтверджене витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. За умовами п.п.9, 10 даного Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі 3% від вартості земельної ділянки, що складає 4 949,90 грн.; обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється без урахування індексації. Пунктом 11 Договору визначено, що орендна плата вноситься один раз за 49 років до 30.12.2015р. в сумі 242 545,10 грн. Пунктами 12, 13 передбачено, що передача орендної плати оформляється в письмовій формі, розмір орендної плати не переглядається при зміні коефіцієнта індексації. За умовами пункту 14 Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,5 відсотків несплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 р. правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Згідно оригіналу розписки від 22 квітня 2015 р. (а.с.196), [PERSON] отримав від [PERSON] 242 545,1 грн. згідно з договором оренди земельної ділянки площею 7,33 га. Зазначені кошти отримав в присутності [PERSON] та [PERSON] Написана позивачем [PERSON] розписка свідчить про те, що орендна плата за весь період оренди відповідно до п.11 Договору вчасно та у повному обсязі сплачена відповідачем 22 квітня 2015 року, тобто у погоджений у договорі строк. У відповідності до частин 1, 3 ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оригінал виданої позивачем розписки наданий відповідачем, тобто знаходився у нього, що в силу ч.3 ст.545 ЦК України підтверджує виконання [PERSON] свого обов'язку щодо сплати орендної плати. Розписка виконана на окремому аркуші паперу власноручно [PERSON] з зазначенням його паспортних даних, отриманих грошових сум як у цифровому, так і прописовому варіантах, скріплена його підписом. Факт написання вказаної розписки [PERSON] не спростовував у судовому засіданні, а лише заперечував отримання за нею коштів, місце її написання та присутність свідків. Позивач посилався на те, що розписку він писав під диктовку, довірившись відповідачеві за місцем свого тодішнього проживання. При цьому допустимих та достатніх доказів на підтвердження таких пояснень позивач не надав. Такий висновок суд вбачає з наступного. Так, відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснював, що розписку позивач писав на базі СФГ "Альпи" не під диктовку, а зі зразка. Підписував її та отримував кошти у присутності свідків [PERSON] і [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони були присутніми у квітні 2015 р. на території СФГ "Альпи". Їх покликали засвідчити підписання [PERSON] розписки про отримання коштів від [PERSON] [PERSON] за столом писав розписку, при цьому були передані кошти, в яких банкнотах та якій кількості вони пояснити не змогли, так як суму перевіряв сам [PERSON], про що й розписався в розписці. Не встановлення точного місця написання розписки та присутність чи відсутність свідків при її написанні не має вирішального значення у цій справі та не може бути підставою для визнання її з цих підстав недійсною, оскільки чинне законодавство не пов'язує дійсність розписки з цими умовами, розписка може видаватися особою без участі свідків. Позивач [PERSON] у позові та у судовому засіданні посилався на те, що розписку він написав під впливом обману з боку відповідача, проте доказами зазначене не довів. Більш того, з наданих відповідачем письмових матеріалів: копії постанови про закриття кримінального провадження та ухвали слідчого судді Доманівського районного суду, встановлено, що постановою ст.слідчого СВ Доманівського ВП Вознесенського ВП ГУНП у Миколаївській області від 19.09.2017р. кримінальне провадження за заявою [PERSON] за фактом шахрайських дій [PERSON] закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення. Ухвалою слідчого судді Доманівського районного суду від 18.10.2017 р. у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження відмовлено, тобто постанова слідчого про закриття провадження за ч.1 ст.190 КК України від 19.09.2017 р. залишена в силі. Доказів про існування між сторонами будь - яких інших правовідносин, крім оренди земельної ділянки на час укладання розписки, позивач не надав. Висновок психофізіологічного експертного дослідження з використанням комп'ютерного поліграфа № 04/10-17 на підтвердження не отримання коштів за розпискою суд не визнає доказом у даній справі через наступне. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Частинами 1, 2, 3 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Отримані з використанням поліграфа (який є різновидом опитування) відомості не можуть бути прийняті судом як доказ у справі. Сили докази набувають тільки у рамках призначеної судової експертизи, порядок призначення якої та процедура проведення визначаються відповідно до ЦПК України та чинного законодавства України про проведення судових експертиз (ст.106 ЦПК України), зокрема Законом України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 р. № 4038-XII та Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 р. № 53/5. Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі, коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Відповідно до ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. З висновку №04/10-17 вбачається, що вказане дослідження не відповідає вимогам Закону, оскільки експерт, який його проводив, не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, [PERSON] не внесений до Державного реєстру атестованих судових експертів, а том зазначений документ не можна вважати належним та допустимим доказом в розумінні ст. 76 - 80 ЦПК України. З цих підстав суд не бере до уваги і пояснення [PERSON], надані ним у судовому засіданні. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], документи, що стосуються оподаткування витрат та доходів [PERSON], суд не бере до уваги та не дає їм оцінку, оскільки пояснення цих свідків та зазначені документи не стосуються предмета доказування у цій справі та не підтверджують жодних обставин, що підлягають встановленню у справі. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позивач не довів позовні вимоги щодо визнання розписки, написаної ним 22.04.2015 р., недійсною, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Щодо підстав для розірвання договору судом встановлене наступне. Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на порушення умов договору, оскільки відповідач не виплатив орендну плату за користування земельною ділянкою за період 2015 - 2017 рр. Згідно положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За змістом ст. 13 Закону України «Про оренду землі» (чинного на час укладання договору), договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею ст. 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору. Пунктом «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Відповідно до п. 36 вказаного договору його дія припиняється шляхом розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Як вище встановлено судом орендна плата виплачена позивачу своєчасно і у повному обсязі у відповідності з п.11 Договору оренди землі. Зазначене свідчить про відсутність систематичної її несплати орендної плати відповідачем, що у свою чергу вказує на відсутність підстав для розірвання такого договору через істотне порушення його умов. Відмова у задоволенні основних позовних вимог про визнання недійсною розписки та розірвання договору оренди має наслідком відмову в задоволенні позовної вимоги про повернення земельної ділянки та похідних вимог: про стягнення пені, інфляційних втрати та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до пунктів 1, 2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Згідно положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу. Через відмову в задоволенні позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на позивача [PERSON] Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи правову допомогу відповідачеві [PERSON] надавала адвокат [PERSON], повноваження якої підтверджені відповідно до ст.42 ЦПК України (в редакції станом на 15.09.2017 р.) договором про надання правової допомоги від 15.09.2017 р. та копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.58). Витрати на правову допомогу відповідача підтверджуються розрахунком витрат та розрахунковою квитанцією (а.с.197-198). За розрахунком представника [PERSON] розмір витрат на надання правової допомоги склав 12 285,90 грн. з розрахунку витрачених 11 год. при вартості 1 116,90 грн. за год. (1 год. - попереднє опрацювання матеріалів, 1 год. - консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів, 2 год. - підготовка відзиву на позов, 7 год. представництво у судових засіданнях). Вказаний розрахунок з урахуванням обставин даної справи є обґрунтованим, фактично відповідачем [PERSON] понесені та документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 12 000 грн., які підлягають стягненню з позивача.

Outcome: approved