Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 1986 року є членом гаражного кооперативу «Автомобіліст» (далі - ГК "Автомобіліст"), а з 31.05.2011 року - власником гаража №53Б, розташованого на території вказаного кооперативу. В період з січня по лютий 2016 року він спільно з іншими членами ГК «Автомобіліст» на адресу голови кооперативу та голови ревізійної комісії кооперативу неодноразово направляв звернення щодо надання інформації. Так, 15.01.2016 року разом з членами ГК «Автомобіліст» [PERSON], Масніцьким, [PERSON], [PERSON] направляв колективне звернення, щодо: загальної суми коштів, яка була зібрана з членів ГК «Автомобіліст» на проведення робіт по перепідключенню енергопостачання на виконання рішення загальних зборів, оформленого протоколом №4 від 06.05.2014 року; щодо загальної суми коштів, згідно бухобліку, яка є заподіяною шкодою внаслідок вчиненого злочину (крадіжки з сторожки); щодо суми надходжень коштів, яка була після продажу трансформатора; щодо суми коштів, яка залишилась після проведення робіт по перепідключенню енергопостачання та продажу трансформатора; щодо кількості членів кооперативу, яка не внесла кошти (200 грн.) на переключення енергоспоживання. Вказану інформацію вони просили розмістити на дошці оголошень ГК «Автомобіліст». 28.01.2016 року ним було направлено колективне звернення аналогічного змісту вже спільно із іншими членами гаражного кооперативу - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 11.02.2016 року він втретє направив колективне звернення аналогічного змісту спільно з членами кооперативу [PERSON] та [PERSON] У даному зверненні запитувану інформацію вже просив надати у письмовому вигляді особисто йому. 11.02.2016 року він направив четверте колективне звернення спільно із [PERSON] та [PERSON] В даному зверненні вони просили: оприлюднити акт ревізійної комісії по перевірці фінансової діяльності ГК «Автомобіліст»; який документ підтверджує достовірність звіту бухгалтера; яка сума коштів була на початок звітного періоду, документ який підтверджує цю суму; скільки всіх членів ГК «Автомобіліст» і скільки всіх гаражів; хто робив розрахунок по всіх внесках, які документи враховані, з якої площі, коли будуть збори по затвердженню річних внесків ГК «Автомобіліст»; скільки власників ГК «Автомобіліст» вийшли з ГК, тобто продали і скільки вступили в ГК - загальна сума грошей, яка поступила в касу кооперативу; сума витрат на чищення доріг, яка сума згідно кошторису; чи погасили свою заборгованість власники гаражів №4А, №87 і №166, яка загальна сума заборгованості; хто розраховував ціну за 1 кВт електроенергії, яким нормативним актом користувались; який встановлено ліміт залишку грошей у касі; яким документом підтверджується залишок грошей (банківські платівки, акт ревізійної комісії). Вказану інформацію просили надати в письмовому виді позивачу. Однак, інформацію, яку позивач та інші члени кооперативу просили надати у вищевказаних зверненнях, жодному з них не надано, про причини її ненадання не повідомлено і взагалі жодної відповіді на дані звернення вони не отримували. Позивач вважає, що він, як член ГК «Автомобіліст», має права передбачені ст.12 Закону України «Про кооперацію», в тому числі і право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами пов'язаними із діяльністю кооперативу та його посадових осіб, а також право одержувати відповіді на свої запити. Реалізуючи вказане право він спільно з іншими членами ГК «Автомобіліст» неодноразово звертався до посадових осіб кооперативу - тобто до голови правління та голови ревізійної комісії. При цьому в своїх зверненнях вони запитували саме інформацію, що стосується діяльності кооперативу, а не будь - яку іншу інформацію з обмеженим доступом. Оскільки відповіді на жодний із запитів ні позивачу, ні іншим членам ГК «Автомобіліст» надано не було, тому позивач вважає, що його право одержувати відповіді на вищевказані звернення було грубо порушено зазначеними посадовими особами гаражного кооперативу. Це в свою чергу веде до інших порушень його прав як члена гаражного кооперативу, зокрема, він не має можливості вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків в роботі його органів та посадових осіб, брати участь в господарській діяльності кооперативу, його управлінні, тощо. На підставі наведеного позивач просить зобов'язати гаражний кооператив «Автомобіліст» надати йому у письмовому виді наступну інформацію та копії документів: яка загальна сума коштів була зібрана з членів кооперативу «Автомобіліст» на проведення робіт по перепідключенню енергопостачання на виконання рішення загальних зборів оформленого протоколом №4 від 06.05.2014 року; яка сума коштів, згідно бухгалтерського обліку є заподіяною шкодою внаслідок вчиненого злочину (крадіжки з сторожки, що мала місце 05.06.2014 року); яку суму надходжень коштів ГК «Автомобіліст» отримало після продажу трансформаторної підстанції, яка була придбана в 2014 році за кошти членів ГК, але в експлуатацію так і не вводилась; яка сума коштів залишилась в касі гаражного кооперативу «Автомобіліст» після проведення робіт по перепідключенню енергопостачання та продажу трансформаторної підстанції; яка кількість членів кооперативу не внесла кошти (200 грн.) на переключення енергопостачання; надати копію акту ревізійної комісії по перевірці фінансової діяльності ГК «Автомобіліст» за період з вересня 2015 року по 11.02.2016 року: повідомити який документ підтверджує достовірність звіту бухгалтера; яка сума коштів залишалась на банківському рахунку гаражного кооперативу на початок звітного періоду; вказати документ який підтверджує цю суму; вказати скільки членів і скільки гаражів наявні в ГК «Автомобіліст»; вказати хто робив розрахунок по всіх внесках, які документи при цьому враховані, з якої площі робилися розрахунки; повідомити коли відбудуться збори по затвердженню річних внесків ГК «Автомобіліст»; скільки власників ГК Автомобіліст» вийшли з ГК, тобто продали і скільки вступили в ГК з вересня 2014 року - по березень 2015 року, загальна сума грошей, яка поступила в касу кооперативу з вересня 2014 року по березень 2015 року; вказати суму витрат на чищення доріг і яка сума зазначена згідно кошторису за 2015-2016 роки; вказати чи погасили свою заборгованість власники гаражів №4А, №87 і №166, якщо ні, то яка загальна сума заборгованості; вказати хто розраховував ціну за 1 кВт електроенергії, яким законом при цьому користувались; який встановлено ліміт залишку грошей у касі; яким документом підтверджується залишок грошей (банківські платіжки, акт ревізійної комісії). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позові, просили їх задоволити в повному обсязі. Крім того позивач зазначив, що станом на день розгляду даної справи він так і не отримав відповіді на жодне із вищевказаних чотирьох звернень. Вказав, що в період, коли він був головою кооперативу, вся інформація вивішувалася лише на дошці оголошень, що розміщена ззовні на сторожці, а не всередині сторожки. Після направлення запитів, на дошці оголошень, що розміщена на сторожці, не було розміщено ту інформацію, яку він просив у запитах. Про місце розміщення запитуваної інформації його ніхто не повідомляв. Представник позивача також зазначив, що жодної відповіді на колективні звернення про діяльність кооперативу [PERSON] не отримав, вона не вивішувалася на дошці оголошень, що розміщена ззовні на сторожці, про те, де він може ознайомитися із запитуваною інформацією, позивача ніхто не повідомляв. Всі його законні звернення були проігноровані. Крім того просив, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3581,50 грн. та судовий збір в розмірі 551,20 грн. Голова гаражно - будівельного кооперативу «Автомобіліст» (далі - ГБК "Автомобіліст") [PERSON] та представник відповідача позовні вимоги визнали частково. Зазначили, що після отримання першого колективного звернення від 15.01.2016 року, співавтором якого був [PERSON], його було розглянуто і відповідь на нього була надана шляхом розміщення відповідної запитуваної інформації на дошці оголошень, що знаходиться в інформаційному куточку, в приміщенні сторожки, яка розташована на території ГБК «Автомобіліст». Голова ГБК «Автомобіліст» пояснив, що неодноразово повідомляв [PERSON] про можливість ознайомитися із запитуваною ним інформацією у приміщенні сторожки в ході усних розмов при особистій зустрічі та по телефону. Оскільки наступне звернення від 28.01.2016 року було аналогічне за замістом з попереднім, на яке вже була надана відповідь, було прийнято рішення його не розглядати. З таких же мотивів, протоколом правління кооперативу було прийнято рішення не розглядати повторне аналогічне за змістом колективне звернення від 11.02.2016 року, оскільки перше з них від 15.01.2016 року було вирішено по суті. В той же час представники відповідача підтвердили та визнали, що на два колективні звернення від 11.02.2016 року адміністрація гаражно - будівельного кооперативу "Автомобіліст" не надала жодної письмової відповіді. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника відповідача, покази свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що з 1986 року [PERSON] є членом гаражного кооперативу «Автомобіліст», а з 31.05.2011 року - власником гаража №53Б, що розташований на території вказаного гаражного кооперативу в м.Нетішин Хмельницької області. З 25.04.2012 року позивач є власником земельної ділянки площею 0,0073 га. під означеним гаражем. Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31.05.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав № 30136715 від 31.05.2011 року, державним актом на право власності на земельну ділянку від 25.04.2012 року. 15.01.2016 року позивач [PERSON] разом з іншими членами ГК "Автомобіліст" [PERSON], Масніцьким, [PERSON], [PERSON] направили звернення голові правління ГК "Автомобіліст" та голові ревізійної комісії ГК "Автомобіліст", в якому просили надати наступну інформацію: яка загальна сума коштів була зібрана з членів кооперативу на проведення робіт по перепідключенню енергопостачання на виконання рішення загальних зборів, оформленого протоколом №4 від 06.05.2014 року; яка сума коштів, згідно бухобліку, яка є заподіяною шкодою внаслідок вчиненого злочину (крадіжки з сторожки); яка сума надходжень коштів була після продажу трансформатора; яка сума коштів залишилась після проведення робіт по перепідключенню енергопостачання та продажу трансформатора; яка кількості членів кооперативу не внесла кошти (200 грн.) на переключення енергоспоживання. Вказану інформацію вони просили розмістити на дошці оголошень ГК «Автомобіліст». 28.01.2016 року позивач [PERSON] разом з іншими членами ГК "Автомобіліст" [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] направили звернення голові ГК "Автомобліст" та голові ревізійної комісії ГК "Автомобіліст", яке аналогічне за змістом вищевказаному зверненню від 15.01.2016 року. Інформацію просили розмістити на дошці оголошень ГК "Автомобіліст" та на території кооперативу. 11.02.2016 року позивач [PERSON] разом з іншими членами ГК "Автомобіліст" [PERSON], [PERSON]. направили повторне звернення голові ГК "Автомобіліст" та голові ревізійної комісії ГК "Автомобіліст", яке аналогічне за змістом вищевказаним зверненням від 15.01.2016 року та від 28.01.2016 року. У даному зверненні зазначили, що направляють його у зв'язку з тим, що на попередні звернення від 15.01.2016 року та від 28.01.2016 року відповіді не отримано. На це раз інформацію просили надати в письмовому вигляді позивачу [PERSON] на його домашню адресу, в терміни передбачені законом про звернення громадян. 11.02.2016 року позивач [PERSON] разом з іншими членами ГК "Автомобіліст" [PERSON], [PERSON] направили ще одне звернення голові ГК "Автомобіліст" та голові ревізійної комісії ГК "Автомобіліст", в якому просили надати наступну інформацію: оприлюднити акт ревізійної комісії по перевірці фінансової діяльності ГК «Автомобіліст»; який документ підтверджує достовірність звіту бухгалтера; яка сума коштів була на початок звітного періоду, документ який підтверджує цю суму; скільки всіх членів ГК «Автомобіліст» і скільки всіх гаражів; хто робив розрахунок по всіх внесках, які документи враховані, з якої площі, коли будуть збори по затвердженню річних внесків ГК «Автомобіліст»; скільки власників ГК «Автомобіліст» вийшли з ГК, тобто продали і скільки вступили в ГК - загальна сума грошей, яка поступила в касу кооперативу; сума витрат на чищення доріг, яка сума згідно кошторису; чи погасили свою заборгованість власники гаражів №4А, №87 і №166, яка загальна сума заборгованості; хто розраховував ціну за 1 кВт електроенергії, яким нормативним актом користувались; який встановлено ліміт залишку грошей у касі; яким документом підтверджується залишок грошей (банківські платівки, акт ревізійної комісії). Вказану інформацію просили надати в письмовому виді позивачу [PERSON] на його домашню адресу, в терміни передбачені законом про звернення громадян. 07.02.2016 року на зборах уповноважених кооперативу було змінено назву кооперативу на Гаражно - будівельний кооператив "Автомобіліст", скорочено - ГБК "Автомобіліст" та затверджено нову редакцію його Статуту. Як вбачається з протоколу засідання правління ГБК "Автомобіліст" від 28.02.2016 року, на даному засіданні вирішувалося питання про розгляд колективних звернень від [PERSON] від 15.01.2016 року, від 28.01.2016 року, від 11.02.2016 року. В протоколі зазначено, що колективні звернення від [PERSON] від 15.01.2016 року та 28.01.2016 року були розглянуті, запитувана інформація була розміщена на інформаційному кутку в приміщенні сторожки 18.01.2016 року. 11.02.2016 року надійшло два колективних звернення від [PERSON], [PERSON], [PERSON] При розгляді цих звернень було виявлено, що одне з них є повторним, так як містить одні ті самі питання, які були у зверненнях від 15.01.2016 року, 28.01.2106 року. Так як звернення від 15.01.2016 року, 28.01.2106 року були вирішені по суті, пропонувалося повторне звернення від 11.02.2016 року не розглядати. За результатами розгляду даного питання було прийнято рішення припинити розгляд колективних звернень від [PERSON] від 11.02.2016 року. Відповідно до ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Згідно ст.6 Закону України «Про кооперацію», кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Правовим документом, що регулює діяльність кооперативу є його статут (ст. 8 Закону України «Про кооперацію»). Відповідно до ст.12 Закону України «Про кооперацію» встановлено, що основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов'язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Згідно ч.1 ст.20 вказаного Закону, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення,- невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Таким чином, виходячи з положень ст.20 вказаного Закону обов'язок з розгляду звернення виникає після отримання звернення відповідним суб'єктом, якому таке звернення адресовано. Відповідно до ст.8 вказаного Закону, не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними. Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення. Судом встановлено та визнається представниками відповідача той факт, що останнє, четверте колективне звернення від 11.02.2016 року, співавтором якого був [PERSON], керівництвом ГБК "Автомобіліст" по суті не розглядалося і письмову відповідь на нього не було надано. Представники відповідача також визнали, що за результатами розгляду передостаннього, третього звернення від 11.02.2016 року письмова відповідь позивачу те ж не надавалася. Відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦК України, вказані обставини доказуванню не підлягають, оскільки визнаються позивачем, його представником та представниками відповідача. Водночас суд не приймає до уваги та оцінює критично твердження представників відповідача про те, що перше колективне звернення від 15.01.2016 року було розглянуто і запитувана інформація розміщена на дошці оголошень в інформаційному кутку в приміщенні сторожки, яка розташована на території ГК «Автомобіліст", про що позивач повідомлявся в ході усних розмов при особистій зустрічі та по телефону, оскільки вказані обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, свідок [PERSON] показав, що він дійсно підписував колективне звернення від 15.01.2016 року. Після його направлення, в один із днів зайшов в сторожку, що знаходиться на території кооперативу, де на дошці оголошень в інформаційному кутку, ознайомився із запитуваною інформацією, яка була йому необхідна на той час. Яка саме інформація була вивішена з тої, яку вони просили надати, не пам'ятає. Свідок також повідомив, що інформація щодо діяльності кооперативу розміщується на дошці оголошень, що розміщена ззовні на сторожці, так і на дошці оголошень в інформаційному кутку всередині сторожки. Переважна більшість такої інформації вивішується на дошці оголошень, що знаходиться ззовні сторожки. Однак вказаний свідок не повідомив, яка саме інформація була вивішена на дошці оголошень в інформаційному кутку всередині сторожки, чи повністю чи частково вона відповідала тій інформації, яку просили надати у зверненні від 15.01.2016 року. В той же час позивач зазначив, що запитувану інформацію на дошці оголошень, що розташована ззовні сторожки, де як правилося це робилося раніше, ніхто не вивішував, оскільки він постійно перевіряв чи не зявлялися там нові повідомлення, однак відповіді на колективне звернення там не було. Його ніхто не повідомляв про можливість ознайомитися із запитуваною інформацією в середині сторожки в інформаційному кутку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що представниками відповідачів не надано належних, допустимих та достовірних доказів того, що колективне звернення від 15.01.2016 року було розглянуто по суті і на нього було надано відповідь у спосіб зазначений в самому зверненні. Не надано ними і доказів повідомлення позивача про те, де він може ознайомитися із запитуваною інформацією. Виходячи з наведеного, враховуючи відсутність доказів належного розгляду по суті звернення від 15.01.2016 року, не заслуговують на увагу і твердження представників відповідача про те, що наступні два аналогічні за змістом звернення від 28.01.2016 року та від 11.02.2016 року не розглядалися з тих мотивів, що перше з них від 15.01.2016 року було розглянуто по суті та нього надано відповідь. Стаття 8 Закону України "Про звернення громадян" передбачає, що рішення про припинення розгляду повторного звернення від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення. Однак, в даному випадку аналогічні за змістом звернення направлялися не однією і тією ж особою, а кожного разу різними членами кооперативу. Крім того, представники відповідачів не надали суду жодних належних та допустимих доказів того, що позивачу, чи іншим співавторам колективних звернень направлялися повідомлення про те, що розгляд їх звернень припинено з посиланням на причини припинення розгляду. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], як член ГБК «Автомобіліст», має передбачене чинним законодавством право звертатися до органів управління та контролю кооперативу, їх посадових осіб із запитами про отримання інформації, що стосується діяльності кооперативу, має законні інтереси щодо отримання спірної інформації, однак, направивши адміністрації відповідні звернення, так і не отримав на них жодної відповіді у встановлений законом строк та спосіб, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст.79, ч.ч.1, 2 ст.84, ч.1 ст.88 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема: витрат на правову допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з договору про надання правової допомоги від 01.06.2016 року, акту прийому - передачі наданих послуг від 25.01.2017 року, квитанції до прибуткового касового ордера від 25.01.2017 року, позивач [PERSON] поніс витрати на отримання правової допомоги від адвоката [PERSON] в сумі 3581,50 грн., з яких: консультація 01.06..2016 року (1 год.) 551 грн., вивчення нормативної бази, що регулює спірні відносини та судової практики у справах даної категорії 01.06.2016 року (1 год.) - 551 грн., підготовка позовної заяви до суду 03.06.2016 року (2 год.) 1102 грн., участь у судовому засіданні 21.11.2016 року (1 год.) - 551 грн., підготовка письмових заперечень 25.01.2017 року (1 год. 30 хв.) - 826,50 грн. Згідно роз'яснень викладених в п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17.10.2014 року, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, ст.ст.84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (в редакції, що діяла до 31.12.2016 року) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року було внесено зміни до вищевказаної статті Закону та встановлено, що з 01.01.2017 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальний розмір заробітної плати з 01.05.2016 року складав 1450 грн., а 40% розміру мінімальної заробітної плати - 580 грн. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2017 року становить 1600 грн., тому розмір граничної компенсації на правову допомогу за 1 годину складає 640 грн. Відповідно до журналу судового засідання, адвокат [PERSON] брав участь в судовому засіданні 21.11.2016 року - 1 год., тому витрати на правову допомогу відповідачем сплачено з дотриманням вимог Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". На підставі вищевикладеного, враховуючи задоволення судом позовних вимог, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3581,50 грн., судовий збір в розмірі 551,20 грн., а всього: 4132,70 грн.

Outcome: approved