Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

12.06.2014 року до суду із позовом звернулася [PERSON]. Посилається на те, що наказом № 28-к від 26.03.1991 року вона була прийнята на роботу у Боринську комунальну міську лікарню на посаду молодшої медсестри швидкої допомоги і працювала до 31.12.2012 року. У відповідності до наказу № 73 від 31.12.2012 року її було звільнено за п. 5 ст. 36 КЗпП України шляхом переводу за її згодою до Комунального закладу обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про відпустки" та ст. 83 КЗпП України їй повинна була бути виплачена грошова компенсація за всі дні невикористаної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за невикористані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке він перейшов. При зверненні до адміністрації Комунального закладу обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф стосовно перерахування від Боринської комунальної міської лікарні грошової компенсації за невикористані нею дні щорічної відпустки, враховуючи, що її бажання на це не було, їй було надано роз'яснення та скеровано лист від 11.12.2013 року № 1067 адміністрацією Комунального закладу обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф. Відповідно до довідок № 66 від 22.05.2014 року та № 158 від 03.12.2013 року кількість днів невикористаної нею щорічної відпустки становить 13 календарних днів. На її звернення відповідач не надав розрахунку грошового еквіваленту невикористаних нею 18 календарних днів щорічної відпустки. Просила суд стягнути із відповідача заборгованість із виплати їй компенсації за невикористану відпустку, попередньо витребувавши розрахунок грошового еквіваленту невикористаної нею щорічної відпустки; стягнути також відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 гривень та компенсацію втрати нею частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала: просить суд стягнути із відповідача компенсацію за невикористані нею дні щорічної відпустки, відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 гривень та компенсацію втрати нею частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати. В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся завчасно і належним чином. Просить розглянути справу у його відсутності, про що до суду подана відповідна заява. Вислухавши позивачку, дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, із таких підстав. Судом встановлено, що наказом № 28-к від 26.03.1991 року [PERSON] була прийнята на роботу у Боринську комунальну міську лікарню на посаду медреєстратора і працювала в Боринській КМЛ до 31.12.2012 року. Відповідно до наказу № 73 від 31.12.2012 року її було звільнено за п. 5 ст. 36 КЗпП України шляхом переводу за її згодою на посаду до Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф". При цьому позивачка не отримала компенсацію за невикористані нею 13 календарних днів щорічної відпустки в сумі 604 гривні 63 коп. Домовленостей щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток між Боринською комунальною лікарнею та Комунальним закладом Львівської обласної ради "Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" не було, на рахунок Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" від Боринської КМЛ не було здійснено ніяких перерахувань коштів для виплати позивачці грошової компенсації невикористаних днів відпусток. Наведені вище обставини підтверджуються: довідками, виданими головним лікарем Боринської КМЛ № 66 від 22.05.2014 року та № 158 від 03.12.2013 року; копією трудової книжки позивачки, заведеної 26.03.1991 року; копією колективної заяви від 25.08.2013 року; копією листа директора комунального закладу Львівської обласної ради "Львівській обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" № 1067 від 11.12.2013 року; довідкою Боринської КМЛ № 98 від 18.07.2014 року. Не довіряти цим доказам у суду підстав немає. В силу ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст. 24 Закону України "Про відпустки" та ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, грошова компенсація за невикористані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована за рахунок підприємства, на яке перейшов працівник. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, враховуючи те, що позивачкою не представлено суду жодного доказу на підтвердження її вимог в цій частині щодо її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і виникнення обставин, які би вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, законних підстав для задоволення її вимог в частині відшкодування моральної шкоди у суду немає. Згідно із статтею 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" суми компенсації за невикористані щорічні відпустки індексації не підлягають. В силу ст. 88 ЦПК України стягненню із відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 243 грвн. 60 коп. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial