Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відділу освіти Хустської районної державної адміністрації та Хустської державної нотаріальної контори про скасування заборони на відчуження нерухомого майна. Позовні вимоги вмотивовані тим, що вона є власником нерухомого майна за адресою [ADDRESS] , іншого нерухомого майна немає. На початку червня 2021 року вона вирішила подарувати даний будинок доньці, однак від нотаріуса отримала інформацію про наявність заборони на відчуження об`єкту нерухомого майна. Так, відповідно до відомостей з реєстру заборон від 21.10.2006 рокуза №3944737 внесених реєстратором -Хустською державною нотаріальною конторою за повідомленням б/н від 05.01.1990 року Хустського районного відділу освіти на майно, яке належить позивачу накладено заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна. До таких об`єктів належить будинок по [ADDRESS] ( [PERSON] ) та [ADDRESS] . Кому належать вказані будинки їй не відомо, так як будь-якого відношення до цих об`єктів вона не має, і в неї відсутня інформація стосовно боргових чи інших зобов`язань власників даного майна. Однак наявність такої заборони перешкоджає їй розпоряджатися належним їй майном Отже помилково внесені відомості до реєстру заборон, які допущені по вині відповідачів, принесли їй ряд незручностей. У своєму позові позивач просить суд скасувати заборонуна відчуження об`єктів нерухомого майна [PERSON] , до якого віднесено: житловий будинок по [ADDRESS] , заборона №3944737, та Проектна (Долиная Миколи), 2 в м.Хуст, заборона № 3944862. Виключити з відомостей в реєстрі заборон інформацію про заборону від 21.10.2006 року за №3944737 та №3944862,внесених реєстратором Хустською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення серія та номер б/н від05.01.1990 року Хустського районного відділу освіти. У відзиві на позов Хустська РДА просить у його задоволенні відмовити. В обґрунтування вказує, що [PERSON] працює в Хустській ЗОШ І-ІІІ ступенів з 22.11.1985 року по теперішній час. Згідно довідки про доходи з січня 1991 року по грудень 1991 року позивачу було нараховано 4 594,33 крб та утримано розстрочку в розмірі 552 крб. Тобто кожного місяця з позивача утримувалося по 46 крб. Згідно отриманих пояснень від працівників відділу освіти Хустської РДА, в 1990 роках в ощадбанку видавалися кредити працівникам освіти для придбання будівельних матеріалів та інших потреб, де поручителем виступала Хустська РДА. Отже позивачу було відомо про таку заборону і в разі погашення своїх зобов`язань вона могла самостійно звернутися до відділу освіти Хустської РДА з заявою про зняття заборони та уникнення судових витрат та тяганини, однак позивач такої можливістю не скористалася. Також на адресу суду надійшов лист від Хустської державної нотаріальної контори (не оформленого у формі відзиву на позов), з якого вбачається, що нотконтора вважає безпідставним посилання позивача на помилковість внесення оспорюваних заборон, оскільки дії нотаріуса щодо внесення заборон є законними та здійсненим у відповідності до наказу Мінюсту №31/5 від 09.06.1999 року. Разом з тим не заперечує проти скасування таких обтяжень. В судовому засіданні представник відповідача відділу освіти Хустської РДА Орос В.В. просив відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві на позов. В судове засідання позивач не з`явилася. На адресу суду від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує просить їх задовольнити. Представник відповідача Хустської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду. А отже суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання. Заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Згідно з приписами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 зазначеного вище Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено , що позивач є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно№9387 від 20.08.2012 р. та витяг про державну реєстрацію прав від 20.08.2012 року ( а.с.11, 12) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження вбачається, що на житловий будинок [PERSON] , який їй належить на підставі свідоцтва про право власності №9387 від 20.08.2012 року, Хустською державною нотаріальною конторою 25.10.2006 року накладено два обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна: 1) №3944737, об`єктом обтяження зазначено будинок за адресою [ADDRESS] , на підставі повідомлення б/н, від 05.01.1990 року Хустського районного відділу освіти; 2) №3944862, об`єктом обтяження зазначено будинок за адресою [ADDRESS] , на підставі повідомлення б/н, від 05.01.1990 року Хустського районного відділу освіти А отже відомості про такі обтяження внесено безпосередньо щодо майна, яке належить позивачу, хоча й із зазначенням інших адрес, а тому такі обтяження порушують право позивача на розпорядження належним йому майном у зв`язку з чим позивач вправі звертатися до суду з приводу захисту порушеного права. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А здійснюючи правосуддя, суд захищає, права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законом або договором(ст. 5 ЦПК України). Так, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач - це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов`язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій, а також дій вчинених нотаріусами як державними реєстраторами, нотаріуси в розумінні статті 48 ЦПК не є особами, прав і обов`язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення. Відтак на думку суду Хустська державна нотаріальна контора у даному випадку є неналежним відповідачем у справі, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог до неї слід відмовити. Щодо відділу освіти Хустської районної державної адміністрації, то оскільки обтяження майна позивача здійснено саме за його повідомленням, то такий є належним відповідачем у даній справі. З приводу вимог по суті позову до відділу освіти Хустської районної державної адміністрації суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 73 Закону України "Про нотаріат" нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 74 Закону України "Про нотаріат", одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповідності до частини 2 статті 12 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація обтяження нерухомого майна є лише офіційним визнанням існування такого обтяження з боку держави. Отже, наявність у Державному реєстрі відповідних записів про обтяження права власності позивача само по собі безумовно не свідчить про те, що таке обтяження є правомірним, зважаючи на оспорення цього факту позивачем. В такому випадку слід виходити в першу чергу з відомостей, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Як уже було зазначено раніше, реєстрація обтяжень майна позивача здійснена на підставі повідомлення б/н, від 05.01.1990 року Хустського районного відділу освіти. Разом з тим саме по собі таке повідомлення без конкретизації його змісту не могло бути достатньою підставою для реєстрації обтяження нерухомого майна, позаяк не входить до переліку можливих підстав для реєстрації обтяжень, визначених ч.2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При цьому щодо посилання представника відділу освіти Хустської РДА на те, що заборона була накладена внаслідок наявності у [PERSON] кредитних зобов`язань по яким відділу освіти виступав поручителем, то таке є лише припущенням відповідача, яке не підтверджено жодними належними та допустимим доказами. Зокрема не надано відповідного кредитного договору та договору поруки, а пояснення опитаних працівників відділу освіти з цього приводу, на що є посилання у відзиві, не може братися до уваги та доводити факт існування кредитних правовідносин. Відтак на думку суду оспороювані обтяження нерухомого майна позивача накладені без достатніх правових підстав, у зв`язку з чим остання вправі ставити питання про їх скасування. Щодо посилання відповідача відділу освіти Хустської РДА на те, що позивач не зверталася до них з приводу зняття таких заборон та не спробувала врегулювати дане питання без звернення до суду, то суд зазначає, що невикористання особою досудового врегулювання спору не позбавляє її відразу звернутися до суду з приводу захисту порушеного права, і така обставина не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Таким чином, оскільки накладена заборона відчуження житлового будинку порушує право позивача на вільне розпорядження своїм майном, зняття заборони відчуження майна не може бути проведена на загальних підставах, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню та слід скасувати обтяження у вигляді заборони відчуження житлового будинку

Outcome: partial