Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

14 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що 12 лютого 2010 року громадянин [PERSON], [INFO], паспорт серії СА №519100, виданий Оріхівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області взяв у позивача в борг 125 000 грн. та 82950 грн., а всього 207950 грн. і зобов"язувався повернути їх в строк до 12.03.2010 року, що підтверджується відповідними письмовими розписками, що були власноруч написані відповідачем, в тому числі й у присутності свідка. Відповідно до ст.ст.1046,1047 ЦК України, а договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно п.1 ст.1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов"язку. Згідно ч.3 ст.264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Після спливу строку для повернення позивачу суми позики 12.03.2010 року, починаючи з 13.03.2010 року та протягом 2010-2015 років [PERSON] неодноразово пред"являв відповідачеві усні вимоги, згідно розписок та положенням діючого цивільного законодавства, щодо повернення заборгованості, на що відповідач, не заперечуючи факту існування самої заборгованості, постійно, протягом 2010 - 2015 рр. обіцяв повернути йому всю суму заборгованості у "найближчий час", постійно змінюючи дати повернення сум позик. Останнім часом відповідач взагалі ухиляється від будь-яких розмов щодо повернення боргу. Станом на теперішній час відповідач не сплатив жодної суми заборгованості за договорами позик, що змушує позивача звернутись до суду за захистом своїх прав. У відповідності до ст.625 ЦК України відповідач має сплатити позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 156670,10 грн., а також 3 % річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 18 715,50 грн. Позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягає, прохає стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 383335,60 грн. та судовий збір у розмірі 3654,00 грн. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно, у встановлений законодавством спосіб, заяву \~про розгляд справи за його відсутності не надавав. Звертаючи увагу, що Відповідач \~не зявився, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі чого судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, про що Позивач не заперечує. Суд, заслухавши Позивача, вивчивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову з наступних підстав Як вбачається з розписки, датованої 12 лютого 2010 року, Позивач 12.02.2010 року надав Відповідачу грошові кошти, загальна сума яких склала 125 000 (сто двадцять п"ять тисяч) гривень.(а.с.8). Крім того, в матеріалах справи міститься розписка, датована 16.03.2010 року про надання позивачем відповідачу грошових коштів у розмірі 82950,00 грн. (вісімдесят дві тисячі дев"ятсот п"ятдесят) гривень. (а.с.9) Зазначені розписки відповідають вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України, і слугують доказом укладення договору позики. Відповідно до досягнутої домовленості Відповідач повинен був повернути грошові кошти до 12 березня 2010 року. Також, в матеріалах справи містяться розписка, датована 27 січня 2013 року, згідно якої [PERSON] зобов"язався повернути грошові кошти в розмірі 125 000 (сто двадцять п"ять тисяч) гривень та 82950,00 грн. (вісімдесят дві тисячі дев"ятсот п"ятдесят) гривень у строк до 31.12.2013 року. Грошових коштів отриманих від Позивача Відповідач на теперішній час не повернув. У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК і є право відношення, в якому одна сторона зобовязана вчинити на користь другої сторони певні послуги, а інша сплатити вартість отриманих послуг. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст..1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін. Проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір вважається безпроцентним якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п»ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не повязаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов"язку. Згідно ч.3 ст.264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Після спливу строку для повернення позивачу суми позики 12.03.2010 року, починаючи з 13.03.2010 року та протягом 2010-2015 років [PERSON] неодноразово пред"являв відповідачеві усні вимоги, згідно розписок та положенням діючого цивільного законодавства, щодо повернення заборгованості, на що відповідач, не заперечуючи факту існування самої заборгованості, постійно, протягом 2010 - 2015 рр. обіцяв повернути йому всю суму заборгованості у "найближчий час", постійно змінюючи дати повернення сум позик. Останнім часом відповідач взагалі ухиляється від будь-яких розмов щодо повернення боргу. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку збитків від інфляції відповідач має сплатити позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 156670,10 грн., а також 3 % річних з простроченої суми за період прострочення в розмірі 18 715,50 грн..(а.с.4-7). Крім того, згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення на його користь суми боргу, підлягають задоволенню, оскільки згідно ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей, а в судовому засіданні факт передачі грошей знайшов підтвердження, зважаючи на пояснення позивача та розписки, оригінали яких також були дослідженні в судовому засіданні. У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує понесені ним витрати зі сплати судового збору при подачі позову 3654,00 грн, оскільки ці витрати підтверджені документально квитанцією №11785360-1 від 14 липня 2015 року. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved