Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

26 травня 2021 року позивач звернувся у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНПРОМ МАРКЕТ", в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., вчиненого 04 лютого 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №5820, про стягнення з нього на користь відповідача 3000 грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту, 9082 грн. 50 коп. заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, 50 грн. 00 коп. плата за вчинення виконавчого напису, загальна сума 12132 грн. 50 коп. [PERSON] в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП № 65490970 від 24 травня 2021 року, винесеної державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Павелко Л.М. йому стало відомо, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис від 04 лютого 2021 року про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості в розмірі 12132 грн. 50 коп. Вказаний виконавчий напис вважає незаконним та таким, що не підлягає виконанню. Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав заяву відповідно до якої просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує (а.с 45). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, директор ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" подав до суду заяву про визнання позову, в якій вказує на те, що позовні вимоги [PERSON] визнає та просить стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" на користь позивача лише половину судового збору (а.с. 35). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Рівненський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку представника в судове засідання не забезпечив, начальник відділу подав заяву про розгляд справи без участі представника ввіреної йому установи. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Так, 04 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., на підставі статі 87 Закону України "Про нотаріат" та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №5820, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" заборгованості в розмірі 12132 грн. 50 коп., відповідно до кредитного договору №0962464946 від 07 травня 2018 року, що підтверджено копією відповідного виконавчого напису (а.с. 8). Згідно копії постанови ВП №65490970 від 24 травня 2021 року про відкриття виконавчого провадження, винесеної державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Павелко Л.М., постановлено стягнути з боржника [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" заборгованість в розмірі 3000 грн. 00 коп. за тілом кредиту; 9082 грн. 50 коп. за нарахованими та несплаченими процентами і комісією; 50 грн. 00 коп. за вчинення виконавчого напису, на підставі виконавчого напису №5820 від 04 лютого 2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. (а.с 10). Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього ж Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (далі Перелік документів). Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" вищевказаний Перелік документів доповнений п. 2, який передбачав стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів з підстав, що випливають з кредитних відносин. За умовами вказаного пункту Переліку документів, для одержання виконавчого напису по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Поряд з цим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року (справа № 826/20084/14), яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, а відповідно набрала законної сили в день її прийняття, постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", серед іншого, в частині доповнення Переліку документів пунктом 2 визнано незаконною та нечинною. За таких обставин, пункт 2 Переліку документів, який передбачає стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів з підстав, що випливають з кредитних відносин втратив чинність з 22 лютого 2017 року. З цього часу, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, вчиняючи 04 лютого 2021 року виконавчий напис, зареєстрований за № 5820, приватний нотаріус Остапенко Є.М. неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року, яка на той час уже була нечинною. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису, зареєстрованого за № 5820 таким, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 21 вересня 2021 року по справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, в силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладаються на відповідача. Оскільки, відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, згідно положень ч.1 ст.142 ЦПК України, з нього на користь позивача підлягає стягненню лише 50 відсотків судового збору, інша частина судового збору підлягає поверненню з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved