Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач 14.12.2016 року звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» та просить суд визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 1888 від 21.11.2016 року, укладений між ним [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» (далі ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ»), стягнути з відповідача на його користь сплачені кошти за Договором фінансового лізингу № 1888 від 21.11.2016 року в розмірі 50000 грн. (а.с.1-5). В обґрунтування позову послався на те, що 21.11.2016 року він уклав з відповідачем договір фінансового лізингу (далі Договір), предметом якого є транспортний засіб Chevrolet Orlando. Вказаний автомобіль йому пообіцяли продати за 250000,00грн. Даний автомобіль він хотів придбати за готівкові кошти, не укладаючи лізинговий договір, але відповідач повідомив, що компанія дистрибютор надає відповідачеві для продажу авто лише на підставі договору лізингу. Договір для ознайомлення перед підписанням надати відмовились. В усній формі пояснили, що він повинен негайно підписати договір, в іншому випадку автомобіль продадуть іншій людині. Ним було підписано вказаний договір та сплачено 50000,00 грн. авансу на підставі рахунку, виставленого ТОВ «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ», що підтверджується копією квитанції КБ «Приватбанк» від 21.11.2016 р. з призначенням платежу «авансовий платіж». Під час укладання вказаного договору йому не було пояснено умови договору, не надано змоги в повній мірі ознайомитись з його умовами. Договір є несправедливим, зокрема п. 12.1 Договору, який передбачає, що Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені п. 1.7 та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити Лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу Лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, Лізингодавець розглядає заяву Лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплачено авансового платежу та /або частини авансових платежів, 40% Лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію угоди в такому випадку не повертається. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Підприємницька практика є такою, що вводить оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Станом на день подання позовної заяви, а саме на 06.12.2016 р., автомобіль йому не надано. Представник відповідача в телефонному режимі погрожує йому штрафами та пенею. 06.12.2016 року на адресу відповідача ним було надіслано заяву про розірвання договору фінансового лізингу. На підставі викладеного, позивач просить позов задовольнити. Позивач у судовому засідання позовні вимог підтримав та просив їх задовольнити, обставини, викладені в позові підтримує, додатково пояснив, що в кінці листопада 2016 року йому зателефонував менеджер відповідача та повідомив, що він повинен сплатити 150000,00грн., в іншому автомобіль йому надано не буде, до цього телефонного дзвінка про такі умови його-позивача ніхто не попереджав. Також зазначив, що спірний договір не посвідчувався нотаріально. Представник відповідача в судове засідання не зявився. У матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача проти позову (а.с.60-63), в задоволені позовних вимог просить відмовити за безпідставністю, справу розглянути за його відсутністю. В обґрунтування заперечень посилався на наступне. Між ними та позивачем було укладено договір фінансового лізингу в письмовій формі, особисто підписано позивачем ат уповноваженою особою відповідача, що відповідає вимогам ст.ст. 202,203 ЦК України. На момент підписання договору транспортного засобу не існує, а сторони попередньо домовляються про його оренду після покупки Лізингодавцем у продавця. Сторони погодились, що вартість предмета лізингу на момент укладання договору зафіксована в ст.8.2 Договору. Умови надання позивачу послуг на підставі вказаного договору та інформація про ці послуги викладені в Договорі та додатках до нього, а тому позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача, порядок їх надання та порядок сплати. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 1 [PERSON] України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ч. 1ст. 6 [PERSON] України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1ст. 9 цього [PERSON] лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Статтею 16 цього [PERSON], якою передбачено лізингові платежі, визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. У судовому засіданні встановлено, що 21.11.2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» було укладено договір № 1888 фінансовогно лізингу, предметом якого відповідно до п. 1.1 Договору є транспортний засіб Chevrolet Orlando, комплектація - LTZ, обєм двигуна 2,0, тип КПП - АТ. Згідно п. 8.2 Договору, вартість предмета лізингу на момент укладання Договору становить 19011,41 дол. США, що еквівалентно 500000,00 грн., що підтверджується Договором та Додатком № 1 до договору фінансового лізингу № 1888 від 21.11.2016 року (а.с.39-53,54). Згідно п. 1.3 статті 1 Договору, лізингодавець зобов'язався придбати Предмет лізингу у власність (отримати право власності на Предмет лізингу) та передати Предмет Лізингу у користування лізингоодержувачу на термін та на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п.1.7. даного Договору, предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: комісії за організацію Угоди, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах , викладених у п. 9.5 ст.9 даного Договору. Судом встановлено, що 21.11.2016 року [PERSON] на виконання умов договору фінансового лізингу сплатив на рахунок відповідача авансовий платіж за спірним договором лізингу в розмірі 50000 грн., що підтверджується розрахунком авансового платежу на суму 50000 грн. виданим йому відповідачем та квитанцією від 21.11.2016 року про сплату 50000 грн. (а.с.23). Дослідивши умови договору, суд зазначає, що зі змісту оспорюваного договору вбачається, що сторони не погодили конкретного постачальника (продавця) транспортного засобу. [PERSON] України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п.4 ст.5 закріплює: «можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції». ТОВ „Лізингова компанія „ВАШ АВТО не набувало статусу фінансової установи, про це свідчить Державний реєстр фінансових установ доступ до якого є відкритим. Положення «Про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами» затверджене Нацкомфінпослуг 22.01.2004 № 21 встановлює можливості надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначене законами та нормативно-правовими актами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг право надавати послугу з фінансового лізингу. Пункт 2.1. Положення встановлює, що юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також за наявності: 1) внутрішніх правил з надання послуги з фінансового лізингу, затверджених уповноваженим органом юридичної особи, згідно установчих документів; 2) кваліфікованих працівників, які безпосередньо здійснюють діяльність з фінансового лізингу (укладання, супроводження та виконання відповідних договорів), які мають вищу освіту за фінансовим, економічним або юридичним напрямами, та не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 3) довідки про взяття на облік юридичної особи, виданої Держфінпослуг та/або Нацкомфінпослуг ; 4) керівників (засновників), які не мають непогашеної або незнятої судимості за корисливі злочини; 5) документа, що підтверджує право власності або користування приміщенням за місцезнаходженням юридичної особи. З єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що основний вид економічної діяльності відповідача є фінансовий лізинг (а.с.67-72). Згідно Довідки Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про взяття на облік юридичної особи (а.с.64) вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АВТО ЛАЙФ» взято на облік як таке, що має право надавати послуги з фінансового лізингу, згідно рішення від 21.04.2016 № 883, серія та номер довідки ФЛ № 564. Згідно ст. 19 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» - нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції Відповідно до ст. 19 [PERSON] України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечесною підприємницькою практикою є практика яка вводить в оману споживачів щодо наявності ліцензії. Статтею 627 ЦК України передбачено свободу договору, яка полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживача. Відповідно до ч. 2,3 ст.6 ЦК України сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачено актами цивільного законодавства, свої відносини, які не передбачені цими актами. Разом з цим сторони не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, [PERSON] України "Про фінансовий лізинг". Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 [PERSON] України "Про захист прав споживачів "містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 [PERSON]). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього [PERSON] - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 [PERSON] України "Про захист прав споживачів "можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 [PERSON] "Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 [PERSON]). Зазначений висновок Верховного Суду України щодо застосування статті 18 [PERSON] України "Про захист прав споживачів" викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2766цс15, який відповідно до вимог ст. 367-7ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Встановлено, що аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу від 21.11.2016 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 3.4. статті 3 договору та ч. 1ст. 11 [PERSON] України "Про фінансовий лізинг"), щодо права відмови від прийняття предмету лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені ч. 2 ст. 10 [PERSON] України "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, щодо утримання предмету лізингу, щодо відшкодування витрат на утримання предмету лізингу або усунення недоліків, виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця (п.3.2. статті 3 договору), які суперечать вимогам чинного законодавства. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. У договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Також, стаття 12 договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 [PERSON] України "Про захист прав споживачів". Так, згідно спірного договору, у разі розірвання договору за ініціативою лізингоодержувача поверненню підлягає 60 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору; у разі розірвання договору за ініціативою лізингодавеця лізингоодержувачу повертається авансовий платіж за вирахуванням 20% від суми сплаченого авансового платежу. Передбачені статтею 9 вказаного договору зобов'язання лізингоодержувача сплатити комісію за здійснення необхідних дій за передачу предмета лізингу, виходять за межі переліку передбачених законом платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Зазначений висновок Верховного Суду України викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі N 6-2766цс15, який відповідно до вимог ст. 367-7ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Встановлено, що договір фінансового лізингу від 21.11.2016 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчено не було. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з заявою від 09.12.2016 про розірвання договору лізингу та повернення сплачених ним коштів в розмірі 50000,00 грн. Листом вих. № 591 від 20.12 (а.с.81) позивачу було повідомлено, що за його заявою договір лізингу № 1888 від 21.11.2016 року вважається розірваним з 09.12.2016 року, а також про те, що згідно ст.12 п. 12.1. договору поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору, комісія за організацію Угоди в такому випадку поверненню не підлягає. Вказали, що сплачена ним за Договором комісія за організацію Угоди в розмірі 50000,00 грн. не повертається взагалі, а авансових платежів ним здійснено не було. Обставини щодо того, що договір лізингу вважається розірваним, як зазначено у вказаному вище листі відповідача, на думку суду, не є підставою для відмови у позовних вимогах позивача щодо визнання договору лізингу недійсним з встановлених судом обставин. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги щодо визнання недійсним договору № 1888 фінансового лізингу від 21.11.2016 року підлягають задоволенню у звязку із несправедливими умовами та з відсутністю нотаріального посвідчення спірного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Таким чином, сплачені позивачем на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 50 000 грн. підлягають стягненню з відповідача. Позивач [PERSON] України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору. З відповідача у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280,00 грн. (640,00 грн. щодо задоволених вимог немайнового характеру та 640,00 грн. щодо задоволених вимог майнового характеру).

Outcome: approved