Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача та просив суд стягнути сплачене страхове відшкодування в розмірі 30720,61 грн., та судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 29.11.2015 о 21 год. 00 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Opel Rekord, д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки Audi A6, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.12.2015, винним у скоєнні ДТП, що сталася 29.11.2015 за\~ст. 124 КУпАП, визнано [PERSON] . Крім того, постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.01.2016, [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.\~130\~КУпАП керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння . Позивач зазначає, що 03.12.2014 між Приватним Акціонернім товариством «Страхова компанія «АСКО-МЕДСЕРВІС» та [PERSON] укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4738954, що діяв у період з 05.12.2014 по 04.12.2015, тобто на час виникнення ДТП. 30.11.2015 до ПАТ «Страхова компанія «АСКО-МЕДСЕРВІС» обґрунтовано звернувся [PERSON] , якому завдано майнової шкоди винними діями Відповідача. Згідно звіту №977 про оцінку автомобіля марки Audi A6, д/н [NUMBER] від 18.12.2015 року вартість встановленого ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників, що підлягають заміні, складає 36864,73 грн. На підставі заяви потерпілого про виплату страхового відшкодування, власнику автомобіля марки Audi A6, д/н [NUMBER] виплачено страхове відшкодування в розмірі 30720,61 грн., що підтверджується платіжним дорученням №00480. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на пп. а)38.1.1. п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Тому позивач звертається з цим позовом саме до відповідача з вимогою про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу. 18.12.2018 на адресу відповідача направлено лист про досудове врегулювання спору, однак відповідач не сплатив страхове відшкодування в добровільному порядку, тому позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання голови правління ПрАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказував на пропущений позивачем строк для звернення з позовом. Крім того посилався на скрутне своє матеріальне становище, просив у задоволенні позову відмовити. Жодних письмових доказів в обґрунтування своїх заперечень до суду не надав. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Так, 03.12.2014 між Приватним Акціонернім товариством «Страхова компанія «АСКО-МЕДСЕРВІС» та [PERSON] укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4738954, , пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним Opel Rekord, д/н [NUMBER] , строком дії з 05.12.2014 по 04.12.2015. 29.11.2015 о 21 год. 00 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Opel Rekord, д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки Audi A6, д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до Постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.12.2015 у справі № 639/10565/15-п, що набула законної сили 14.01.2016 року, дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія транспортного засобу Opel Rekord, д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Своїми діями [PERSON] порушив п.13.3\~Правил дорожнього руху\~України та вчинив правопорушення, передбачене\~ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП заподіяно матеріальну шкоду обом автомобілям. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», та від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Суд вважає, доведеним той факт, що відповідачем порушено вимоги п. 13.3 Правил дорожнього\~руху України. Відповідно до ч. 1 ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 526\~Цивільного кодексу\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 1 Закону України\~«Про страхування» визначено, що \~страхування\~це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Частинами першою та другою\~статті 1187 Цивільного кодексу України\~передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За ч. 5\~ст. 1187 ЦК\~особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. Вина особи, яка керувала автомобілем Opel Rekord, д/н [NUMBER] , встановлена у судовому порядку. Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.01.2016, [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.\~130\~КУпАП керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння. З тексту вказаної постанови суду вбачається, що 29.11.2015 о 21-00 годині [PERSON] керував автомобілем Opel Rekord, д/н [NUMBER] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням того, що подія ДТП сталась в той же день та час, твердження позивача про ті обставини, що на момент настання події ДТП [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, підтверджуються наявними у справі доказами та не спростовані відповідачем під час судового розгляду справи. З огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, може бути визначено як експертом, так і аварійним комісаром. Отже, належним доказом розміру відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу може бути висновок особи, яка згідно чинного законодавства України має право на проведення експертної оцінки майна (суб`єкт оціночної діяльності або аварійний комісар). В матеріалах справи наявний долучений позивачем до позову звіт №977 про оцінку автомобіля Audi A6, д/н [NUMBER] , складений 18.12.2015 року суб`єктом оціночної діяльності\~ [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності 15329/13, виданий Фондом державного майна України 15.10.2013), відповідно до якого вартість встановленого ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників, що підлягають заміні, складає 36864,73 грн. Законами України "Про страхування"\~та "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Відповідно до калькуляції (рахунку) від 18.12.2015 №977/15, вартість відновлювального ремонту автомобіля Audi A6, д/н [NUMBER] становить 97187,11 грн. За наслідками вказаної дорожньо-транспортної пригоди, позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди шляхом виплати страхувальнику страхового відшкодування в 30720,61 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 02.03.2016 р .№ 00480. Вказаний розмір страхового відшкодування підтверджується наявним в матеріалах справи страховим актом. Доказів в обґрунтування того, що сума страхового відшкодування, яка сплачена позивачем не відповідає розміру спричинених збитків, є завищеною та відповідно є необґрунтованою, відповідачем також не надано та матеріалами справи не підтверджено. Отже, страховик, виплативши страхове відшкодування, набув право зворотної вимоги до страховика (винної особи) в сумі страхового відшкодування у межах суми фактичних витрат страхувальника . Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просив стягнути суму виплаченого страхового відшкодування з підстав, передбачених\~ст. 1191 ЦК України. Відповідно до ст.1191 України\~передбачено, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Вказана норма закону кореспондується із положеннями\~пп. а)38.1.1. п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Доказів сплати відповідачем на користь позивача страхового відшкодування матеріали справи не містять, в зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача 30720,61 коп. суми страхового відшкодування підлягають задоволенню. Відхиляючи заявлене відповідачем клопотання про застосування до позовних вимог положень ЦК України про позовну давність, суд виходить з тієї обставини, що строк позовної давності у спірних правовідносинах почав збігати з 02.03.2016, тобто з моменту здійснення виплати страхового відшкодування [PERSON] . З матеріалів цивільної справи вбачається, що позовна заява ПрАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» направлена до суду поштою (а.с. 63), 01.03.2019, тобто до спливу визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку загальної позовної давності. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-МЕДСЕРВІС» про стягнення з [PERSON] суми страхового відшкодування в розмірі 30720,61 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору 1921,00 грн.

Outcome: approved