Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС» ) звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 15.07.2020 року приблизно о 17 год. 58 хв., в м. Києві, на прибудинковій території будинку №10 по пр. Оболонському, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Chevrolet Lacetti», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Ford Mondeo», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті ДТП автомобіль «Ford Mondeo», номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 14.08.2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» відповідно до Полісу №АР491459. Між ПрАТ «СГ «ТАС» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №FO 648138 від 04.02.2020 року, відповідно до умов якого застраховано транспортний засіб «Ford Mondeo», номерний знак [NUMBER] . Позивач, відповідно до договору добровільного страхування наземного транспорту №FO 648138 від 04.02.2020 року, здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику [PERSON] у розмірі 33 620,00 грн. наступним шляхом: 5 360,00 грн. зарахування частини несплачених за договором страхування платежів та 28 260,00 грн. перераховано на рахунок ФОП [PERSON] для здійснення ремонту автомобіля «Ford Mondeo», номерний знак [NUMBER] . Частину вартості відновлювального ремонту в розмірі 22 636,00 грн. було відшкодовано позивачу ТДВ «СГ «ОБЕРІГ». Таким чином, на теперішній час сума невідшкодованих збитків, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, складає 10 984,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. Ухвалою від 20.09.2021 року було відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи або відзиву суду не надходило. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 04.02.2020 року між ПрАТ «СГ «ТАС» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №FO 648138, відповідно до умов якого ПрАТ «СГ «ТАС» взяло на себе зобов`язання здійснити відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника, за транспортним засобом «Ford Mondeo», номерний знак [NUMBER] . 15.07.2020 року приблизно о 17 год. 58 хв., в м. Києві, на прибудинковій території будинку №10 по пр. Оболонському, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Chevrolet Lacetti», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Ford Mondeo», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті ДТП автомобіль «Ford Mondeo», номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 14.08.2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» відповідно до Полісу №АР491459. 16.07.2020 року [PERSON] повідомив страховика - ПрАТ «СГ «ТАС», про настання події, яка сталася 15.07.2020, що має ознаки страхового випадку. 29.07.2020 [PERSON] надіслав позивачу заяву про виплату страхового відшкодування. Згідно Рахунку-фактури № СФ-0000037 від 16.07.2020 вартість ремонтних робіт склала 34960,00 грн., разом з тим відповідно до наданої позивачем ремонтної калькуляції №14952_40 від 27.07.2020 вартість ремонту складає 32317,05 грн. 04.08.2020 ПрАТ «СГ «ТАС» був складений страховий акт, згідно з яким встановлено, що страхова сума становить 33 620,00 грн., з якої 28 260,00 грн. належить до виплати, а 5360,00 грн. зараховано на рахунок частини несплачених за договором страхування платежів. 06.08.2020 частина страхового відшкодування у сумі 28 260,00 грн. була перерахована ФОП [PERSON] для здійснення ремонту автомобіля «Ford Mondeo», номерний знак [NUMBER] . Правовідносини між сторонами врегульовані положеннями глави 67 ЦК України та Законом України «Про страхування». Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 3 частини 1 статті 988 ЦК України та пунктом 3 частини 1 статті 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Судом установлено, що ПрАТ «СГ «ТАС» сплатило [PERSON] страхове відшкодування. За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, за приписами ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1, п. 22.2 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну. З огляду на викладене, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів", порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Цивільна відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля «Chevrolet Lacetti», номерний знак [NUMBER] , була застрахована ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» відповідно до Полісу №АР491459. За положеннями п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та документи, перелік яких визначений п. 35.2. ст. 35 цього Закону. Як зазначено позивачем, частину вартості відновлювального ремонту в розмірі 22 636,00 грн. було відшкодовано позивачу ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», на підтвердження чого позивачем надано платіжне доручення №5914 від 30.09.2020. Проте, як вбачається з даного платіжного доручення, 30.09.2020 ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» перерахувало на користь ПрАТ «СГ «ТАС» страхове відшкодування у сумі 22 636,00 грн. на підставі страхового акту №22607/1 від 30.09.2020 (вимога №14952/40/2020/90 від 21.08.2020), тобто зовсім іншого страхового акту, аніж того, на підставі якого ПрАТ «СГ «ТАС» було визначено суму страхового відшкодування у розмірі 33 630 грн., яку виплачено останнім на користь [PERSON] за договором добровільного страхування. Таким чином, з вказаного документа не вбачається, що страхове відшкодування стосується події за участю транспортних засобів «Chevrolet Lacetti», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Ford Mondeo», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка мала місце 15.07.2020 року, оскільки номер та дата страхового акту не співпадають з реквізитами страхового акту, долученого до позовної заяви, - акт від 04.08.2020 № 17196/40/920. З вказаного платіжного доручення також неможливо встановити ліміт відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», а отже встановити обсяг відповідальності відповідача [PERSON] , як страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім того, ПрАТ «СГ «ТАС» не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження того, що воно зверталося до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» з заявою про виплату йому страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика та яке рішення було прийнято ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за результатами розгялду такого звернення. Також суд звертає увагу, що позивачем до позовної заяви не долучено Звіт про оцінку колісного транспортного засобу для з`ясування методики розрахунку вартості відновлювального ремонту автомобіля. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Таким чином, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у цивільній справі №755/18006/15-ц зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів". Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Зважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля «Chevrolet Lacetti», номерний знак [NUMBER] , була застрахована у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», ПрАТ «СГ «ТАС» не надано доказів на підтвердження його звернення до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» з заявою про виплату суми виплаченого потерпілому у ДТП за договором добровільного страхування страхового відшкодування, а також доказів обсягу та взагалі факту виплати страховиком відповідача, як винуватця ДТП, на користь позивача суми страхового відшкодування, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача недоплаченої суми страхового відшкодування на користь позивача. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до [PERSON] про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Outcome: dismissed