Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

02 серпня 2016 року ПАТ "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є позивач АТ «Альфа-Банк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 22 серпня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено\~кредитний договір № 29.3/27-8 на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10 230,00 доларів США, зі сплатою процентів в розмірі 9,00% річних в порядку і на умовах, визначених договором, з кінцевим терміном повернення кредиту до 21 серпня 2013 року. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 29.3/27-8 від 22.08.2008 року, між ПАТ \~"Укрсоцбанк"\~(правонаступником\~якого є\~позивач \~АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] цього ж дня укладено договір поруки № 1, згідно якого [PERSON] зобов`язалась перед Банком солідарно відповідати за виконання [PERSON] умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії та можливих штрафних санкцій. Зі своєї сторони, Банк виконав всі умови підписаного договору, надав [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 08 квітня 2016 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 483 596,669 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 220 085,00 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 114 310,68 грн.;пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 113 686,13 грн.;пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 35 514,85 грн. Зазначену суму, а також судові витрати в розмірі 7 253,95 грн. позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь. Ухвалою суду від 05 серпня 2016 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 10 лютого 2017 року позовну заяву залишено без розгляду. 09 березня 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з апеляційною скаргою на ухвалу суду від 10 лютого 2017 року. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області ухвала суду першої інстанції від 10 лютого 2017 року про залишення позовної заяви без розгляду скасована, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Протоколом автоматизованого розділу від 08 листопада 2017 року справа була передана в провадження судді Парфьонова Д.О. Протоколом автоматизованого розділу від 31 травня 2018 року вказана справа передана в провадження судді Майної Г.Є. Протоколом автоматизованого розділу від 21 листопада 2018 року цивільна справа передана в провадження судді Городецького Д.І. Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року до участі у справі залучено Акціонерне товариство «Альфа-Банк» в якості правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Ухвалою суду від 16 березня 2020 року підготовче провадження закрите, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у відзиві посилався на необґрунтованість вимог, просив в позові відмовити з огляду на наступне. Так, дійсно між відповідачем [PERSON] і ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений кредитний договір № 29.3/27-8 від 22 серпня 2008 року зі строком повернення до 21 серпня 2013 року. В той же час, звертає увагу на те, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавче провадження ВП № 30048351 відносно відповідача [PERSON] , по якому згідно постанови державного виконавця Гриценок Д.І. відкрите провадження. Підставою для відкриття виконавчого провадження був виконавчий напис № 2072, вчинений 27 вересня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В. Вказаним виконавчим написом було запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб автомобіль марки Chery Kimo, що був переданий ПАТ «Укрсоцбанк» договором застави № 27 від 22 серпня 2008 року, в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 29.3/27-8, від 22 серпня 2008 року. Борг [PERSON] на час вчинення виконавчого напису нотаріуса склав 76 948,05 грн. з урахуванням тіла кредиту, відсотків, пені та інших витрат. Представник посилається на те, що Банк, звернувшись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, фактично вчинив дострокове стягнення заборгованості за кредитним, у зв`язку з чим строк дії кредитного договору закінчився, а тому, з цього часу у Банку відсутні підстави нараховувати відсотки, пеню та інші витрати. Вважає, що Банк, звернувшись до суду з вимогою про стягнення заборгованості, намагається повторно її стягнути, оскільки така вже стягується виконавцем з відповідача на підставі виконавчого напису нотаріуса. Крім того, просив застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Заяву про застосування строків позовної давності обґрунтовує тим, що оскільки Банк скориставшись достроковим зверненням заборгованості (27.09.2010 року вчинення виконавчого напису), строк позовної давності починає перебіг саме з цієї дати, а не з моменту завершення дії кредитного договору, а тому вимоги позивач мав пред`явити в межах строку позовної давності лише 27.08.2013 року. Відповідач [PERSON] у відзиві заперечував проти вимог, просив в позові відмовити, зазначив, що його про те, що позичальник почав порушувати зобов`язання Банк не повідомляв, а тому вважає, що Банком були порушені вимоги п. 3.3.1 Договору поруки від 22 серпня 2008 року. Крім того просив застосувати строки позовної давності, заяву мотивує тим, що строк дії договору поруки до 21 серпня 2013 року, а тому Банк мав право звернутися з вимогами до нього протягом шести місяців з моменту припинення дії договору поруки, тобто не пізніше 21 лютого 2014 року. У письмових поясненнях представник позивач АТ «Альфа-Банк» посилався на обставини, викладені в позові, зокрема зазначив, що звернення стягнення на предмет застави розповсюджує свою дію виключно щодо конкретно визначеного майна боржника, водночас зазначає, що законом не заборонено одночасно як спосіб захисту в судовому порядку звертати стягнення на предмет застави та окремо звертатися з позовом про стягнення заборгованості за одним і тим же кредитним зобов`язанням. З приводу пропуску Банком строку позовної давності, на якому наполягають відповідачі, представник позивача заперечує та вказує, що в даному випадку перебіг строку позовної давності за кредитним договором від 21.08.2008 року починається зі спливом строку виконання кредитного договору в цілому, а саме 20.08.2013 року, а тому вважає позов до відповідачів поданий (08.08.2016 року) в межах строку позовної давності. З урахуванням наведеного, просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] , його представник [PERSON] та представники відповідача [PERSON] [PERSON] кожен окремо, заперечували проти заявлених вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзивах, просили застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, а в задоволенні позову відмовити. В судове засідання представник позивача Акціонерного товариства "Альфа-Банк" не з`явився, згідно заяви просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд 06 серпня 2021 року розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонамиписьмові докази, дійшов такого висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 22 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є позивач АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] укладений кредитний договір № 29.3/27-8. Відповідно до п.1.1. вказаного Договору Банк надав позичальнику [PERSON] у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 10 230,00 доларів США, зі сплатою 9,00 процентів річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 15 числа кожного місяця згідно графіку, який вказаний в пп.1.1.1 п. 1.1 ст. 1 Договору. Згідно вказаного Договору кінцевий термін повернення основної заборгованості до 21 серпня 2013 року (п.п.1.1.1 Договору). Відповідно до п. 1.2. цього Договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: для оплати придбаного автомобіля CHERY, модель Kimo, 2008 року випуску, синього кольору, згідно з договором купівлі-продажу № 114028-475 від 06 серпня 2008 року, укладеного з ВАТ «Дніпропетровськ-Авто». Згідно з пунктом 1.3 Договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторони укладають: з позичальником - договір застави транспортного засобу, визначеного в пункті 1.2 цього договору, заставною вартістю 54 160,00 грн., що еквівалентно 11 181,30 доларів США; договір поруки з [PERSON] , в якості додаткового забезпечення виконання зобов`язань по договору. Встановлено, що 22 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", позичальником [PERSON] та поручителем [PERSON] укладено Договір поруки № 1. Згідно п.1.1. Договору поруки поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми Кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 29.3/27-8 від 22 серпня 2008 року. У відповідності до п.п. 2.1.1.1 Договору поруки, повернення кредиту в сумі 10 230,00 доларів США, з наступним порядком погашення, що визначений договором кредиту та кінцевим терміном повернення всієї суми кредиту до 21 серпня 2013 року. Також, 22 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та позичальником [PERSON] укладено договір застави № 27, відповідно до якого в заставу Банку договір застави посвідчений 22 серпня 2008 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бакою О.В. за реєстровим № 3139. ПАТ «Укрсоцбанк» своє зобов`язання за кредитним договором виконав та надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером № 931796 від 22 серпня 2008 року. Неналежне виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості по вищезазначеному кредиту. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань, станом на 08 квітня 2016 року Банком нарахована заборгованість в загальному розмірі 18 743,13 доларів США, що еквівалентно складає 483 596,66 грн., яка складається з:заборгованості за кредитом у розмірі 8 530,00, що еквівалентно - 220 085,00 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 4 430,43 доларів США, що еквівалентно - 114 310,68 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 4 406,22 доларів США, що еквівалентно - 113 686,13 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 1 376,48 доларів США, що еквівалентно - 35 514,85 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості Банку. Відповідачі та їх представники не погоджується з вимогами Банку з підстав, викладених у відзивах. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Главою 47-51 України, Главою 71 ЦК України та Главою 19 ЦК України Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини першої\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами\~ЦК України. За правилом\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої\~статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша\~статті 612 ЦК України). Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою\~статті 550 ЦК України\~передбачено право кредитора на неустойку, яке виникає незалежно від наявності у нього збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. У відповідності до частин першої, третьої\~статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що у зв`язку із порушенням виконання боржником-відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В. із заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса на предмет застави - автомобіль марки CHERY, модель Kimo, 2008 року випуску, синього кольору, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. 27 серпня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хаславською К.В. вчинено виконавчий напис № 2072 про звернення стягнення на транспортний засіб марки CHERY, модель Kimo, 2008 року випуску, для погашення заборгованості за кредитним договором № 29.3/27-8 від 22 серпня 2008 року в розмірі по кредиту - 67 456,95 грн., відсоткам 4 402,27 грн., пені 2 588,83 грн., витратам по вчинення виконавчого напису 2 500,00 грн., що становить разом становить 76 948,05 грн. стягнення провадиться станом на 10 вересня 2010 року. Даний виконавчий напис звернуто до виконання до Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції, у якому державним виконавцем Гриценок Д.І. 08 листопада 2011 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 30048351. З вказаної постанови державного виконавця вбачається, що на транспортний засіб марки CHERY, модель Kimo, 2008 року випуску накладено арешт в межах суми звернення 76 948,05 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику [PERSON] . З огляду на наведене, звернувшись до нотаріуса за виконавчим написом про звернення стягнення на транспортний засіб для погашення заборгованості по кредитному договору від 22 серпня 2008 року, строк платежу за якими настав 27 вересня 2010 року, Банк скористався передбаченим частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~правом та змінив строк виконання основного зобов`язання. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, вимоги Банку про стягнення процентів та пені після 27 вересня 2010 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати ВС, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року в справі №14-10цс18, від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року в справі № 14-318цс18 та від 26 червня 2019 року в справі № 61-23188св18. Відповідач [PERSON] та його представник просили суд застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності. Вирішуючи питанні в цій частині, суд зазначає наступне. Главою 19 ЦК України\~визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Так,\~статтею 256 ЦК України\~передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2\~ст.258 ЦК України\~відносно неустойки. Частиною 1\~ст. 259 ЦК України\~передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно із ч. 1, 5\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності, а саме: встановивши, що відповідачем\~\~ [PERSON] та його представником \~\~було заявлено про застосування строку позовної давності; враховуючи, що строк дії кредитного договору сторонами визначеного до\~21 серпня 2013 року, який був змінений Банком у зв`язку з вчиненням виконавчого напису нотаріуса № 2072 від 27 вересня 2010 року; встановивши, що з даним позовом Банк звернувся до суду\~02 серпня 2016 року, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог відносно відповідача [PERSON] у повному обсязі через пропущення позивачем без поважних причин трирічного строку позовної давності. Щодо позовних вимог до відповідача [PERSON] , як поручителя, суд приходить до такого висновку. Статтею 546 ЦК України\~встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша\~статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга\~статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. 02 серпня 2016 року позивач звернувся з позовними вимогами до [PERSON] як до поручителя. У відзиві останній просить суд застосувати до вимог пред`явлених, до нього строки позовної давності, так як позивач протягом шести місяців від дня настання кінцевого терміну повернення основного зобов`язання за Договором кредиту № 29.3/27-8 від 22 серпня 2008 року, не пред`явив до нього вимоги. Так, відповідач [PERSON] у відзиві зазначив, що відповідно до\~\~кредитного договору № 29.3/27-8 від 22 серпня 2008 року\~\~кінцевий термін повернення основної заборгованості до 21 серпня 2013 року, в строк до 21 лютого 2014 року, тобто в межах шести місяців позивач не звернувся до нього з вимогами чи позовом про стягнення заборгованості, а тому Банком було пропущено строки позовної давності. Суд, приходить до висновку, що доводи відповідача [PERSON] є обґрунтованими, та враховуючи, що Банком дійсно було пропущено шестимісячний строк звернення з вимогою до поручителя від дня настання кінцевого терміну повернення основного зобов`язання за Договором кредиту № 29.3/ 27-8 від 22 серпня 2008 року, вимоги Банку до поручителя [PERSON] задоволенню не підлягають у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Інші доводи сторін суд не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду. Як вже зазначалося, згідно з частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. За загальними положеннями\~ЦПК України\~на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Також слід зазначити, що згідно зі\~статтею 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Основного Закону України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~і\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Закон України "Про судоустрій і статус суддів"\~встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Банку в повному обсязі у зв`язку зі спливом позовної давності. Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі 7 253,95 грн. належить покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed