Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач - [PERSON] (88000, м. Ужгород, вул. Дружня, 3), звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до першого відповідача - Міністерства аграрної політики та продовольства України (010021, м. Київ, вул. Хрещатик, 24) та другого відповідача Аграрного підприємства радгосп-завод «Мукачівський» (89600, м. Мукачево, вул. Духновича, 89), за яким просить суд: -скасувати наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 22.12.2017 року № 308 к «Про звільнення [PERSON] та призначення виконуючим обовязки директора [PERSON]В.»; -поновити [PERSON] на посаді директора Агроторгового підприємства радгосп-завод «Мукачівський»; -стягнути з Агроторгового підприємства радгосп-завод «Мукачівський» на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 23 грудня 2017 року до дня розгляду справи; -допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.10.2017 року №267 «Про призначення [PERSON]В» його було призначено на директором агроторгового підприємства радгосп-завод "Мукачівський", як переможця конкурсного відбору. Однак, у звязку з поновленням на роботі за рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 31.05.2017 р. по справі №303/1475/17, працівника який раніше виконував цю роботу, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 22.12.2017 року, позивача було звільнено із посади директора агроторгового підприємства радгосп-завод "Мукачівський". Водночас, постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 19 квітня 2018 року по справі №303/1475/17, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31.05.2017 р. (саме на виконання цього рішення позивача було звільнено з роботи) було скасоване. Відповідно, позивач вважає, що після скасування вищевказаного рішення він підлягав поновленню на посаді директора агроторгового підприємства радгосп-завод "Мукачівський", однак Міністерство аграрної політики та продовольства України у відповідь на звернення позивача з приводу поновлення на роботі відповіло, що оскільки наказ Мінагрополітики від 22.12.2017 р. №308-к не оскаржено, то такий наказ вважається чинним. Також позивач вважає, що відповідачем не було дотримано вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України яка передбачає, що звільнення з підстав, зазначених в п. 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. У останнє\~судове засідання\~04.10.2018\~року не\~з'явилися\~позивач та його представник адвокат [PERSON]Б, подали до суду заяву про завершення розгляду справи за їх відсутності. Які у попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Повноважний та компетентний представник першого відповідача в судове засідання повторно не прибув, незважаючи на той факт, що про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Поштою до сдуу був направлений відзив на позовну заяву за яким перший відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову повністю з підстав зазначених у цьому відзиві. Також у судове засідання 04.10.2018 року не зявився представник другого відповідача - виконувач обовязків директора [PERSON], який був судом належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи цієї дати під розписку, та який у попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечив з підстав зазначених у письмових запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні позову. Судове засідання у справі було призначене на 04.10.2018 року на 08 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як пять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 09.10.2018 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозвязку, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, а саме згідно безкоштовного запиту з ЄДРПОУ, другий відповідач - Агроторгове підприємство радгосп-завод "Мукачівський" (АТП р/з «Мукачівський»), ідентифікаційний код юридичної особи - 00413794, місцезнаходження: Закарпатська область, місто Мукачеве, вулиця Духновича, будинок 89, - є державним підприємством, засновником якого є Мінстерство аграрної політики України, код ЄДРПОУ засновника 00011050, адреса засновника: м. Київ, Шевченківський район, вул. Хрещатик, будинок 24. За наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 жовтня 2017 року № 267-к «Про призначення [PERSON]В» позивача - [PERSON] було призначено директором Агроторгового підприємства радгосп-завод "Мукачівський", як переможця конкурсного відбору керівників субєктів господарювання державного сектору економіки. Цього ж дня 27 жовтня 2017 року між Міністерством аграрної політики та продовольства України та [PERSON] був підписаний контракт № 31, як з керівником Агроторгового підприємства радгосп-завод "Мукачівський", за умовами п.п. 1.1, 6.1 якого останній зобовязався як керівник безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його діяльність відповідно до фінансового плану, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а уповноважений орган управління зобовязався створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника. Сторони домовилися, що цей контракт набув чинності і діє з 27 жовтня 2017 року до 26 жовтня 2018 року. Однак, у звязку з поновленням на роботі за рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2017 р. по справі № 303/1475/17, працівника який раніше виконував цю роботу [PERSON], наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 22.12.2017 року № 308-к, позивача [PERSON] було\~звільнено із\~посади директора\~агроторгового підприємства\~радгосп-завод\~"Мукачівський"\~з 22\~грудня 2017\~року за\~п.\~6\~ч.\~1\~ст.\~40\~КЗпП України.\~За цим\~же наказом\~було призначено\~виконуючим обовязки\~директора агроторгового\~підприємства радгосп-завод\~"Мукачівський"\~ [PERSON] Зазначений наказ був направлений позивачеві [PERSON] із супровідним листом від 22.12.2017 року № 37-25-16/28246, що підтверджується фіскальним чеком КМД ПАТ «Украпошта» від 22.12.2017 року та копією конверту, який повернувся на адресу роботодавця із позначкою «за закінченням терміну зберігання». При цьому як було встановлено судом в судовому засіданні та вбачається з відзиву першого відповідача про підписання вказаного наказу про звільнення позивач був повідомлений лише по телефону, а безпосередньо наказ йому вручений не був. В подальшому, за постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 19 квітня 2018 року по справі № 303/1475/17, апеляційну скаргу Міністерства аграрної політики та продовольства України було задоволено, заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 травня 2017 року скасоване, у позові [PERSON] до Міністерства аграрної політики та продовольства України, 3-ї особи Агроторгове підприємство радгосп-завод «Мукачівський» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за незаконне звільнення відмовлено. Після скасування апеляційною інстанцією рішення Мукачівського міськрайонного суду від 31.05.2017 р. позивач звертався із письмовою заявою від 10 травня 2018 року до відповідачів із заявою про поновлення його на посаді директора агроторгового підприємства радгосп-завод "Мукачівський". У відповіді від 11.06.2018 року № 02-19/379 на письмове звернення позивача, Міністерство аграрної політики та продовольства України запропонувало [PERSON] звернутися до суду із позовом про поновлення на роботі на посаді директора Агроторгового підприємства радгосп-завод «Мукачівський» з 22 грудня 2017 року. За листом від 13.06.2018 року № 37-25-16/15436 перший відповідач також звернув увагу позивача на той факт, що наказ від 22 грудня 2017 року № 308-к не оскаржено, то такий вважається чинним. Пунктом 6 ч. 1 ст.\~40\~КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Згідно з ч. 2 ст.\~40\~КЗпП України звільнення з підстав, зазначених в п. 1, 2, 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу. Отже, звільнення на підставі п. 6 ч. 1 ст.\~40\~КЗпП України можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переведення працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення. Слід зазначити, що відповідачами не надано суду жодного доказу на підтвердження факту виконання вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України. Більш того у своєму відзиві від 08.08.2018 року № 31-4/1181 перший відповідач Міністерство аграрної політики та продовольства України пояснило, що вважає, що у органу управління відсутні законні повноваження пропонувати директору державного підприємства або виконуючому обовязки директора державного підприємства роботу на іншому підприємстві, оскільки керівник державного підприємства обирається за результатами конкурсу і з ним укладається контракт. Проте суд не приймає такі доводи власника до уваги, оскільки він не був позбавлений можливості запропонувати позивачеві всі наявні вакансії на цьому ж підприємстві - Агроторговому підприємстві радгосп-завод «Мукачівський», однак свідомо це не зробив. Аналогічна правова позиція була висловлена у наданій суду позивачем ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 25.10.2017 року у справі № 214/6346/16-ц наявність якої у Єдиному державному реєстрі судових рішень була перевірена судом, де у аналогічному спорі першого керівника із державним підприємством, суд касаційної інстанції висловив позицію, що власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві. Враховуючи, що [PERSON] було звільнено з посади генерального директора ДП в період її тимчасової непрацездатності, при цьому не запропоновано їй іншої вакантної посади на підприємстві, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про порушення при звільненні позивача норм ч. ч. 2, 3 ст. 40 КЗпП України та ст. 184 КЗпП України. Відтак суд дійшов висновку, що відповідачами вимог ч. 2 ст.\~40\~КЗпП України дотримано не було, що свідчить про незаконність звільнення позивача з роботи. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Частиною першою ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов'язальних правовідносин. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до\~частини першої\~ст.\~20\~ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно зі ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною першою ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з метою захисту права позивача на працю, наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 22.12.2017 року № 308-к «Про звільнення [PERSON] та призначення виконуючим обовязки директора [PERSON]В.» підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді директора Агроторгового підприємства радгосп-завод "Мукачівський". Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Стосовно твердження другого відповідача про недотримання позивачем строку на звернення до суду передбаченого ст. 233 КЗпП України, то суд не бере це твердження до уваги, оскільки відповідачами не доведено, що позивачеві було вручено копію наказу про звільнення або вручено трудову книжку. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно з пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки другого відповідача № 57 від 12.07.2018 р. середньоденна заробітна плата позивача складала 331,41 грн. Згідно розрахунку, складеного представником позивача на основі даних про середньоденний заробіток сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 грудня 2017 року по 04 жовтня 2018 року складає 64 293,54 грн. (194 р.д. * 331,41 грн. = 105 214,38 грн.). Зазначений розрахунок відповідачами не оспорений, перевірений судом, відтак є обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи. Відповідно суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з другого відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23 грудня 2017 року по 04 жовтня 2018 року в сумі 64293,54 грн. ґрунтуються на вимогах закону і підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про, зокрема, присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак у суду відсутні правові підстави для стягнення судового збору з відповідачів.

Outcome: partial