Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що в грудні 2015 року він зацікавився оголошенням продажу "жорсткого диску" на інтернет сайті "OLX". 21.12. 2015 року за домовленістю із продавцем позивач зробив передплату у розмірі 50 гривень, на особовий картковий рахунок "ПриватБанк" на імя дружини продавця [PERSON], у якості задатку за відправку накладаним платежем. Також зазначив, що поштове відправлення від [PERSON], він отримав на відділенні Нової пошти № 12 м. Маріуполь 24.12. 2015 року, однак на пошті дозволили лише оглянути товар на зовнішні пошкодження, оскільки візуально жорсткий диск виглядав так, як було заявлено в оголошенні, тому позивач сплатив його вартість у розмірі 400 гривень, 39 гривень за доставку товару та 28 гривень за зворотну доставку грошових коштів. В той же самий день вдома, позивач намагався підключити даний диск до компютеру або приставки, однак він не працював. Після цього, позивач намагався звязатися з продавцем [PERSON] на сайті "OLX", де залишав йому повідомлення щодо того, що жорсткий диск не працює, після чого намагався звязатися телефоном, однак продавець ігнорував повідомлення та дзвінки позивача. 28.12. 2015 року позивач звернувся до сервісного центру "ПП Шемякін" для діагностування диску, та отримав акт, що диск перебуває у несправному стані, а послуги сервісного центру коштували 50 гривень. В подальшому позивач звертався до адміністрації сайту "OLX" та надав докази щодо дій продавця [PERSON], та згодом даний продавець був заблокований за шахрайство. Крім того, позивач звертався із заявою в поліцію та прокуратуру щодо вчиненого шахрайства відносно нього, однак у внесенні відомостей до єдиного реєстру досудових розслідувань йому було відмовлено. Також, в подальшому особа, у якої позивач придбав товар ще декілька разів реєструвався на інтернет сайті "OLX" під різними іменами, які періодично блокувала адміністрація сайту за шахрайство. Просив суд притягнути відповідача [PERSON] за вчинення шахрайства, зобовязати відповідача замінити товар неналежної якості, або матеріально компенсувати усі його затрати за придбання та повернення товару у розмірі 567 гривень на картковий рахунок в "ПриватБанку", сплату судового збору покласти на відповідача. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, та залучив у якості співвідповідача також і дружину продавця [PERSON] та просив суд притягнути відповідачів за вчинення шахрайства, зобовязати відповідачів замінити товар неналежної якості, або матеріально компенсувати усі його затрати за придбання та повернення товару у розмірі 567 гривень на картковий рахунок в "ПриватБанку", сплату судового збору покласти на відповідачів. В судове засідання позивач [PERSON] надав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні, у разі неявки відповідачів не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з'явилися, хоча були повідомлені належним чином, про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разi неявки в судове засiдання вiдповідачів, який належним чином повiдомлений i вiд якого не надiйшло повiдомлення про причини неявки,\~\~або якщо зазначенi ним причини визнанi неповажними, суд може ухвалити заочне рiшення на пiдставi наявних у справi доказiв, якщо позивач не заперечує проти такого вирiшення справи. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивачка не заперечувала проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено судом, 24.12. 2015 року [PERSON] отримав від фізичної особи [PERSON] (м. Калуш Івано-Франківська область) на відділенні № 12 Нової пошти м. Маріуполь відправлення із описом "компютерні комплектуючі", вартість яких становила 400 гривень, вартість доставки посилки становила 39 гривень, вартість доставки пересилки грошових коштів становила 28 гривень. (а.с.18) Відповідно до акту № 2812152 від 28.12. 2015 року, виданого "ПП Шемякін" встановлено, що жорсткий диск для ноутбука, форм-фактор 2,5, виробництва HGST Japan.Ltd., дата виробництва 2012 перебуває у несправному стані, компютером не визначається, шпиндель двигуна не запускається, виріб ремонту/відновленню не підлягає. (а.с.19) Відповідно до п. 22 ч. 1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Відповідно до п. 18 ч. 1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець субєкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України субєктами господарювання визначаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до\~Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Таким чином Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що особа від якої він отримав компютерні комплектуючі діяла як субєкт господарювання, а як наслідок на дані правовідносини, які виникли між сторонами не розповсюджується Закон України " Про захист прав споживачів", а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовляє. Щодо позовних вимог в частині притягнення до відповідальності відповідачів за шахрайство, то суду зазначає наступне. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин. Притягнення до кримінальної відповідальності, в тому числі за шахрайство, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень є задачами кримінального провадження відповідно до норм Кримінально процесуального кодексу України, що є компетенцією правоохоронних органів, а тому задоволенню позовній вимоги в цій частині не підлягають. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку, що оскільки позивач при зверненні до суду посилався на ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", як на підставу звільнення від сплати судового збору, а під час розгляду справи в суді було встановлено, що дія цього закону не розповсюджується на дані правовідносини, тому суд вважає за можливе компенсувати судові витрати за рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed