Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У лютому214 року КС „Гарантія-Кредит" звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] і в її особі неповнолітньої дочки [PERSON] про виселення з [ADDRESS]. Рішенням суду позов задоволено частково. Суд виселив з [ADDRESS] [PERSON]., [PERSON] і її неповнолітню дочку [PERSON] та відмовив у виселенні [PERSON], а також стягнув з [PERSON], [PERSON] по 121,80 грн. судового збору. В апеляційній скарзі КС „Гарантія-Кредит" просить скасувати рішення суду через невідповідність висновків суду обставинам справи і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Доводи апеляційної скарги КС „Гарантія-Кредит" полягають у тому, що висновок суду про відсутність повідомлення [PERSON] про звільнення квартири є помилковим, оскільки в матеріалах справи є докази на підтвердження повідомлення [PERSON] про добровільне виселення. В апеляційній скарзі [PERSON], [PERSON] просять скасувати рішення суду через порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення по суті викладених вимог. Доводи їх апеляційної скарги зводяться до того, що рішенням суду про виселення порушуються права дитини на житло. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга КС „Гарантія-Кредит" підлягає задоволенню, а апеляційна скарга [PERSON], [PERSON] не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 15.11.2013 року задоволено позов КС „Гарантія-Кредит" і звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором на квартиру [ADDRESS]. У вказаній квартирі проживають до [PERSON], [PERSON], [PERSON] і її неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. 22.11.2013 року КС „Гарантія-Кредит" направила [PERSON], [PERSON], а 09.12.2013 року і [PERSON] письмові вимоги про добровільне виселення з квартири протягом 40 днів. Оскільки відповідачі добровільно не звільнили квартиру, КС „Гарантія-Кредит" просить винести рішення про їх виселення. Ухвалюючи рішення про виселення [PERSON], [PERSON] і її неповнолітню дочку [PERSON], суд виходив з того що підставою для виселення є звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення і права дитини цим не порушуються, оскільки орган опіки та піклування надавав згоду на передачу в іпотеку квартири, в якій була прописана дитина. Відмовляючи в задоволенні позову про виселення [PERSON] з квартири, суд вказав на відсутність доказів отримання нею письмової вимоги про добровільне виселення. Апеляційний суд погоджується з висновками суду про задоволення позовних вимог про виселення [PERSON], [PERSON] і її неповнолітньої дочки [PERSON], вони відповідають наданим доказам та положенням діючого законодавства. Доводи апелянтів [PERSON] та [PERSON] про порушення прав дитини є безпідставними, оскільки, як вірно зазначив суд першої інстанції, орган опіки та піклування надав [PERSON] дозвіл на передачу квартири в іпотеку на забезпечення виконання кредитного договору. Законність вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки була перевірена апеляційним судом Чернігівської області і рішенням суду звернуто стягнення заборгованості на предмет іпотеки. Законодавство не передбачає підстав відмови у виселенні з іпотечного майна з тих підстав, що там проживає дитина, якщо договір іпотеки був укладений відповідно до законодавства. Що стосується відмови суду виселити [PERSON] з квартири, то в цій частині висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права. Дійсно, відповідно до ст.40 Закону України „Про іпотеку" , після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити житло протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Вимога про добровільне виселення зі спірної квартири направлялась [PERSON] 09.12.2013 року вих.№ 54/12-13 (а.с.11). Факт відправлення вимоги 09.12.2013 року позивач підтвердив чеком про відправку цінного листа з описом (а.с.12). Повідомлення направлялось за тією адресою яка була вказана іпотекодавцем, яка є місцем реєстрації [PERSON] і є адресою іпотечного житла, в якому проживають мати та сестра [PERSON] Згідно до довідки державного інституту підготовки кадрів від 19.03.2014 року, [PERSON] є студенткою 4 курсу денної форми навчання цього навчального закладу в м.Київ з 01.09.2010 року по 30.06.2014 року. Про зміну місця перебування [PERSON] ніхто іпотекодержателя не повідомляв. Таким чином, [PERSON] вважається повідомленою про добровільне виселення з квартири і позовні вимоги КС „Гарантія-Кредит" про її виселення підлягають задоволенню. Суд першої інстанції вказаним обставинам не дав належної правової оцінки, а тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог про виселення [PERSON] з ухваленням нового рішення про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS].

Outcome: approved