Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

У вересні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] (до зміни прізвища - [PERSON] ) про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного майна. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що з січня 2006 року до 14 липня 2007 року він проживав з відповідачем однією сім`єю без шлюбу. [PERSON] стверджував, що у цей період він мешкав з [PERSON] у будинку свого батька за адресою: [ADDRESS] , у них був спільний бюджет, кожен мав свої обов`язки щодо спільного побуту, тобто між ними склались відносини, притаманні подружжю. Позивач зазначив, що 22 листопада 2016 року вони придбали квартиру [ADDRESS] . Перший внесок у розмірі, що склав 20 % вартості квартири, [PERSON] і [PERSON] сплатили за рахунок спільних коштів, решту коштів було отримано в кредит за договором від 22 листопада 2006 року № 0037/06/00-І, укладеним між Акціонерним комерційним банком "Форум" і [PERSON] . Після закінчення будівництвом будинку [ADDRESS] сторони справи зробили у квартирі ремонт та за спільні кошти придбали меблі та необхідні предмети побуту. 14 липня 2007 року сторони справи уклали шлюб. [PERSON] вказав, що кредит за договором від 22 листопада 2006 року № 0037/06/00-І було сплачено за рахунок спільних коштів позивача та відповідача, а також коштів, отриманих батьком [PERSON] від продажу його квартири [ADDRESS] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року у справі № 756/13948/17 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано. Позивач зазначив, що його колишня дружина займалась підприємницькою діяльністю і на день, коли було розірвано шлюб між сторонами, на її рахунку було 1494555,00 грн, а також у неї залишись грошові кошти у сумі 1144500,00 грн, отримані від продажу квартири [ADDRESS] . Покликаючись на норми ст. ст. 69, 70, 74 СК України [PERSON] , просив суд встановити факт проживання його та [PERSON] однією сім`єю без шлюбу з січня 2006 року до [INFO] ; визнати спільним майном подружжя [PERSON] і [PERSON] грошові кошти у сумі 1494555,00 грн, які на момент розірвання шлюбу між сторонами, знаходились на рахунку ФОП [PERSON] ; грошові кошти у сумі 1144500,00 грн, які залишились у [PERSON] від продажу квартири [ADDRESS] ; поділити спільне майно [PERSON] і [PERSON] , визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину грошових коштів, які на момент розірвання шлюбу між сторонами, знаходились на рахунку ФОП [PERSON] , що становить 747277,50 грн, право власності на 1/2 частину грошових коштів, які залишились у [PERSON] від продажу квартири [ADDRESS] , що становить 572250,00 грн; визнавши за відповідачем право власності на 1/2 частину грошових коштів, які на момент розірвання шлюбу між сторонами, знаходились на рахунку ФОП [PERSON] , що становить 747277,50 грн, право власності на 1/2 частину грошових коштів, які залишились у [PERSON] від продажу квартири [ADDRESS] , що становить 572250,00 грн. Відповідач подала до суду відзив на позову заяву [PERSON] , в якому зазначила, що вона не проживала з позивачем однією сім`єю без шлюбу з січня 2006 року до [INFO] . У цей час вона постійно мешкала у студентському гуртожитку Київського національного університету імені Т.Г. Шевченка, де вона навчалась, та перебувала на утриманні її батьків [PERSON] та [PERSON] [PERSON] вказала, у січні 2006 року вона почала зустрічатись з [PERSON] , проте підкреслила, що до укладення шлюбу вони разом не мешкали. [PERSON] стверджувала, що квартира [ADDRESS] придбана нею до шлюбу з позивачем та за її особисті кошти, а кошти для сплати першого внеску за квартиру та сплати кредиту, отриманого для її придбання, надавали їй батьки. Також відповідач зазначила, що станом на 18 грудня 2017 року на рахунках ФОП [PERSON] грошових коштів не було. Ураховуючи наведене, відповідач просила суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві. Позивач пояснив, що стосунки з відповідачем у нього почались з літа 2005 року, а з січня 2006 року вони почали мешкати разом у будинку його батька за адресою: [ADDRESS] . Там також мешкав брат позивача з його дівчиною. [PERSON] вказав на те, що перший внесок за квартиру [ADDRESS] , що становить 20 % її вартості, сплатили батьки [PERSON] , а решту сторони справи сплатили за рахунок спільних коштів Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позову з мотивів, наведених у відзиві, наголосила на тому, що до укладення шлюбу з [PERSON] вони разом не проживали, її утримували її батьки. [PERSON] зазначила, що кошти, які вона отримала від продажу квартири [ADDRESS] , були використані нею для підготовки до пологів та на ремонт орендованого житла. Відповідач зазначила, що у ФОП [PERSON] були відкриті банківські рахунки в акціонерному товаристві "Український будівельно-інвестиційний банк" та акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк", однак на день розірвання її шлюбу з [PERSON] кошти на цих рахунках були відсутні. Заслухавши вступні слова позивача та його представника, відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. 01 листопада 2006 року [PERSON] (довіритель) та Акціонерним комерційним банком "Форум" (управитель) укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 020703039, за умовами якого довіритель зобов`язалась передати управителю у довірче управління грошові кошти з метою отримання у власність об`єкта інвестування - двокімнатну квартиру загальною площею 68,26 кв. м за будівельним [ADDRESS] . Загальна вартість об`єкта інвестування в день укладення цього договору становила 337818,74 грн, які довіритель повинна була сплатити у термін до 15 грудня 2016 року (а. с. 69-73). 22 листопада 2006 року [PERSON] (позичальник) та Акціонерним комерційним банком "Форум" (кредитодавець) уклали кредитний договір № 0037/06/00-І, за яким позичальник отримала кредит для придбання нерухомості у сумі 47000,00 доларів США, який зобов`язалась повернути у термін до 19 листопада 2021 року (а. с. 65-68). Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 22 листопада 2006 року № 0037/06/00-І [PERSON] передала в іпотеку Акціонерному комерційному банку "Форум" майнові права на двокімнатну квартиру загальною площею 68,26 кв. м за будівельним [ADDRESS] (а. с. 76-79). Також належне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором від 22 листопада 2006 року № 0037/06/00-І було забезпечено порукою її батька [PERSON] (а. с. 80). 22 листопада 2006 року [PERSON] на виконання умов договору про участь у Фонді фінансування будівництва від 01 листопада 2006 року № 020703039 сплатила Акціонерному комерційному банку "Форум" грошові кошти у сумі 237799,45 грн та отримала свідоцтво про участь у Фонді фінансування будівництва від 22 листопада 2006 року № 020703039/2 (а. с. 74). 25 червня 2007 року [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] 25 червня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на рухоме майно, виданим виконкомом Забірської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 14 липня 2007 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 490. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] , а [INFO] - сина [PERSON] . Батьком дітей є відповідач у справі (а. с. 17, 18). 07 травня 2016 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу відчужила квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON] . Продаж вказаного об`єкта нерухомості було вчинено за 445000,00 грн (а. с. 92-97). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2017 року у справі № 756/13948/17 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , було розірвано. Ч. 2 ст.3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Правило ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню (постанова Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 178/90/18-ц). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Допитаний в якості свідка [PERSON] , показав, що з січня 2006 року і до одруження його син [PERSON] мешкав разом з [PERSON] в його будинку за адресою: [ADDRESS] . Свідок зазначив, що він допомагав фінансово сім`ї сина і [PERSON] . Так, він оплатив їм відпочинок у смт. Славському та м. Одесі, а 22 листопада 2007 року він продав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] та передав [PERSON] і [PERSON] грошові кошти у сумі 45000,00 доларів США, з яких 28000,00 доларів США було витрачено для сплати кредиту за договором від 22 листопада 2006 року № 0037/06/00-І. Свідок [PERSON] , який є батьком відповідача, надав свідчення, що до одруження з позивачем його донька постійно мешкала в кімнаті студентського гуртожитку Київського національного університету імені Т.Г. Шевченка, де вона навчалась. Разом з [PERSON] у кімнаті в гуртожитку мешкали троє дівчат. У цій кімнаті свідок та його дружина зробили ремонт. [PERSON] зазначив, що за час навчання на 1 курсі донька кожних вихідних приїздила до них в м. Кропивницький, а пізніше свідок з дружиною відвідував доньку в гуртожитку два рази на місяць. [PERSON] підкреслив, що його донька [PERSON] не проживала однією сім`єю з [PERSON] без шлюбу у період з січня 2006 року до 14 липня 2007 року. Верховний Суд у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16, від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц зазначив, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. При цьому Верховний Суд у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 20 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 21 травня 2020 року у справі № 161/11536/17 вказав на те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Матеріалами справи засвідчується, що у період з січня 2006 року до 14 липня 2007 року відповідач навчалась на географічному факультеті Київського національного університету імені Т.Г. Шевченка та її місце проживання було зареєстроване у студентському гуртожитку цього вищого навчального закладу (а. с. 51-59). Жодних письмових чи електронних доказів, які б засвідчували факт спільного проживання [PERSON] і [PERSON] з січня 2006 року до 14 липня 2007 року, ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, позивачем не надано. Показання допитаних свідків є суперечливими та беззаперечно не підтверджують факт проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім`єю без шлюбу у період з січня 2006 року до 14 липня 2007 року . Зважаючи на те, що [PERSON] не довів з покликанням на належні, допустимі, достовірні та достатні докази факт постійного його проживання з [PERSON] з січня 2006 року до 14 липня 2007 року, а також ведення ними спільного господарства, наявності у них спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог в частині встановлення факту його проживання з [PERSON] однією сім`єю без шлюбу у період з січня 2006 року до 14 липня 2007 року . Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України. У сімейному законодавстві передбачено два режими власності подружжя - особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя. Згідно з ч. ч. 1-5 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Зважаючи на те, що [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] 25 червня 2007 року, тобто до шлюбу з [PERSON] , цей майно є її особистою власністю. Отже, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача половини коштів, отриманих від продажу квартиру [ADDRESS] , відсутні. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц). Одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, установлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (ст. 320 ЦК України). Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України. Так, згідно зі ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме йому при поділі цього майна. Системний аналіз ст. ст. 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Отже, майно фізичної особи - підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою - підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна. Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя (такий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 310/11746/13). Судом з`ясовано, що [PERSON] з 06 вересня 2013 року до 24 вересня 2018 року займалась підприємницькою діяльністю як ФОП [PERSON] [PERSON] стверджував, що на час розірвання шлюбу з [PERSON] на банківських рахунках ФОП [PERSON] знаходились грошові кошти у сумі 1494555,00 грн. Проте згідно з відомостями, наданими акціонерним товариством "Український будівельно-інвестиційний банк" та акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" на момент розірвання шлюбу між сторонами справи, грошові кошти на рахунках ФОП [PERSON] були відсутні (а. с. 122-126). Більш того, позивач у своєму позові не зазначив джерело походження грошових коштів у сумі 1494555,00 грн, які начебто знаходились на банківських рахунках ФОП [PERSON] , зокрема чи це є доходом [PERSON] від здійснення підприємницької діяльності. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] в частині визнання грошових коштів у сумі 1494555,00 грн спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] та їх поділ задоволенню не підлягають. Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог.

Outcome: dismissed