Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним зобов'язання за простим векселем №65307123906839 від 20.12.2010 року. У позовній заяві вказує, що [PERSON], відповідно до п.1.3 Статуту ТОВ „Запорізький індустріально-механічний завод" є учасником Товариства, і володіє 50% його статутного капіталу. Позивачу відомо, що 28.11.2014 року було вчинено протест про неоплату ТОВ „ЗІМЗ" векселя приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В., на прохання [PERSON], що нібито є законним векселедержателем простого векселя №65307123906838 від 20.12.2010 року на суму 571018,74 грн.. Того ж дня, 28.11.2014 року, було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості з ТОВ „ЗІМЗ". 01.12.2014 року постановою державного виконавця Заводського ВДВС ЗМУЮ було відкрито виконавче провадження №45654028 за виконавчим написом №1292 від 28.11.2014 року. Постановами державного виконавця Заводського ВДВС ЗМУЮ від 01.12.2014 року та 03.12.2014 року накладено арешт на кошти ТОВ „ЗІМЗ". Позивач вважає, що зобов'язання ТОВ „ЗІМЗ" за векселем №65307123906839 від 20.12.2010 року є недійсним, так як: оспоріваний вексель ТОВ „ЗІМЗ" ніколи не видавався, а підписаний він [PERSON] - особою, що не мала права та повноважень на його видачу; станом на 20.12.2010 року керівником ТОВ „ЗІМЗ" був [PERSON]; жодних договорів з ПП „Буджол" (першим векселедержатеем), які б передбачали проведення розрахунків із застосуванням векселів, ТОВ „ЗІМЗ" не укладало; починаючи з 21.12.2011 року, вексель не може бути пред'явлений до платежу у зв'язку з закінченням річного строку на пред'явлення платежу. На підставі викладеного, позивач просить визнати недійсним зобов'язання ТОВ „ЗІМЗ" за простим векселем №65307123906839 від 20.12.2010 року та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], позов підтримував, наполягаючи на підставах викладених у позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити. В подальшому, 11.09.2015 року подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] та представник третьої особи ТОВ „ЗІМЗ" - Довгий В.В., в судових засіданнях проти задоволення позову заперечували у зв'язку з безпідставністю і недоведеністю позовних вимог та надали письмові заперечення. 28.09.2015 року в судове засідання не з'явились. Суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Представник третьої особи Заводського ВДВС ЗМУЮ в судове засідання не з'явився. Причину не явки суду не повідомив. Про час там місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). У силу п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 08.06.2007 року «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» вексельні правочини регулюються не тільки нормами спеціального вексельного законодавства, а й загальними нормами цивільного законодавства про угоди та зобов'язання та відповідно за відсутності спеціальних норм у вексельному законодавстві до вексельних правочинів застосовуються загальні норми ЦК з урахуванням їх особливостей. Статтею 194 ЦК України передбачено, що цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. Відповідно до ст. 16 Уніфікованого Закону «Про переказні векселі та прості векселі» особа, в якої знаходиться вексель, вважається законним держателем, якщо її право базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим. Відповідно до ст.ст.75,76 вказаного Закону, простий вексель містить: 1. назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; 2. безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; 3. зазначення строку платежу; 4. зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; 5. найменування особи, якій або за наказом якої повинен бути здійснений платіж; 6. зазначення дати і місця видачі простого векселя; 7. підпис особи, яка видає документ (векселедавець). Документ, у якому відсутній будь-який з реквізитів, зазначених у попередній статті, не має сили простого векселя, за винятком випадків, зазначених нижче у цій статті. Простий вексель, строк платежу в якому не зазначено, вважається таким, що підлягає оплаті за пред'явленням. При відсутності особливого зазначення, місце, де видано документ, вважається місцем платежу і, разом з тим, місцем проживання векселедавця. Простий вексель, в якому не вказано місце його видачі, вважається виданим у місці, зазначеному поруч з найменуванням векселедавця. Таким чином, єдиною підставою для визнання простого векселя недійсним є відсутність якого-небудь з реквізитів передбачених ст.75 Уніфікованого Закону «Про переказні векселі та прості векселі», з урахуванням ст.76 вказаного Закону. З реквізитів простого векселя №65307123906839 від 20.12.2010 року вбачається, що він повністю відповідає вимогам вищезазначеного Закону, тому підстави для визнання вказаного векселя недійсним відсутні. Відповідно до ст.10 ч.2 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших особі, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ч.ч.1, 3, 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що доводи позивача, викладені у позовній заяві не підтверджені належними і допустимими доказами, а також спростовуються доказами, наданими представниками відповідача та третьої особи ТОВ „ЗІМЗ". Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed