Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] до суду з позовом до Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Семиженко Ольги Вікторівни, третя особа: [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Доценко Кирило Сергійович, у якому просить визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Семиженко Ольги Вікторівни №316/02-31 від 18.11.2019 року про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілу частку спадкового майна [PERSON] , померлої" [INFO] та зобов`язати приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Семиженко Ольгу Вікторівну вчинити нотаріальну дію щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілу частку спадкового майна після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла мати позивача та [PERSON] - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка шляхом подання заяв до нотаріальної контори була прийнята позивачем та [PERSON] . Спадкування здійснювалось за заповітом [PERSON] , згідно якого належне їй майно, в тому числі трикімнатну квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0976га, що знаходиться в садівничому товаристві «Озерне» (лівобережжя р. Дніпро) на території Херсонської міської ради, вона заповіла [PERSON] . Не погоджуючись з розпорядженням матері [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування, а згодом подала позов про визнання права на обов`язкову частку у спадщині. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 19.08.2019 року та 03.09.2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. В листопаді 2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Семиженко О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] 18.11.2019 року приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Семиженко О.В. постановою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілу частку спадкового майна. Відмова мотивована тим, що другий спадкоємець громадянка Республіки Франція [PERSON] , має право успадкувати незалежно від змісту заповіту половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом, з чим не згоден позивач, оскільки [PERSON] не є непрацездатною особою і не має право на обов`язкову частку у спадщині. Позивач зазначає, що [PERSON] з 2001 року проживає в Республіці Франція, є громадянкою Республіки Франція, перебуває у шлюбі з громадянином Республіки Франція [PERSON] . Згідно пенсійного законодавства Республіки Франція непрацездатність за віком [PERSON] настане після досягнення нею 62 років. Таким чином, на час смерті спадкодавця, ас саме: [INFO] , [PERSON] виповнилось 57 років і вона є працездатною особою. Вважає, що у відповідача відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову частку та для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілу частку спадкового майна. Ухвалою від 10.12.2019 року провадження по справі відкрито та призначене підготовче судове засідання. 05.03.2020 року надійшли письмові пояснення від представника третьої особи, у яких просили відмовити у задоволенні позову. 23.03.2020 року від відповідача надійшла заява, у якій просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість. Ухвалою від 28.05.2020 року витребувано від приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Семиженко О.В. копію спадкової справи №3/2015 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 06.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явився, представником позивача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи адвокат Доценко К.С. у судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечував. Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане повторно 14.05.2015 року. 20.10.2009 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Шевченко Н.В. 20 жовтня 2009 року за реєстровим №2731, згідно якого все належне їй майно, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, і взагалі все те, що буде належати їй за законом, в тому числі трикімнатну квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0976га, що знаходиться в садівничому товаристві «Озерне» (лівобережжя р. Дніпро) на території Херсонської міської ради, заповіла [PERSON] . Рішеннями Херсонського міського суду Херсонської області від 03.09.2019 року по справі №668/13503/15-ц [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог про обов`язкову частку у спадщині, рішення набуло законної сили 21.10.2019 року. Рішеннями Херсонського міського суду Херсонської області від 19.08.2019р. по справі №668/13152/15-ц [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог про усунення від спадкування [PERSON] , рішення набуло законної сили 21.10.2019 року. З матеріалів спадкової справи №3/2015 убачається, що 15.05.2015 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Семиженко О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . 19.10.2015 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Семиженко О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] 18.11.2019 року приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Семиженко О.В. постановою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілу частку спадкового майна. Як на підставу для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус посилався на положення ст.ст. 5, 49 ЗУ «Про нотаріат», оскільки вчинення такої дії суперечить Законодавству України та міжнародним договорам. Зазначена Постанова містить посилання на положення ст. З Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до підпунктів 5.5 та 5.6 пункту 5 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України; коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини. На день смерті спадкодавця [INFO] її донька [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст. ст. 1, 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» була непрацездатною за віком, тому, у відповідності до ст. 1241 ЦК України, вбачається її право спадкувати, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала їй у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок свої смерті. Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено підстави для відмови у вчиненні нотаріальних дій. Пунктом 2 частини 1 цієї статті встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. У п. 9 ч. 1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.49 Закону України «Про нотаріат», нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] . З 2001 року проживає в Республіці Франція, є громадянкою Республіки Франція, перебуває у шлюбі з громадянином Республіки Франція [PERSON] , що підтверджується витягом з акту про шлюб №32 від 21.07.2001 року виданим мерією Ла Боль-Еспублак . Рішенням Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року у справі № 1-1/2014 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 ЦК України (справа про право на обов`язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця) роз`яснено, що зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 ЦК України щодо права на обов`язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 СК України, яка відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів І, ІІ та ІІІ груп, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний". Статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років. Відповідно до частини другої статті 17 Закону України "Про міжнародне приватне право" іноземці та особи без громадянства мають цивільну правоздатність в Україні нарівні з громадянами України, крім випадків, передбачених законом або міжнародними договорами України. До таких випадків зокрема відноситься особистий закон фізичної особи (les personalis), яким вважається право держави, громадянином якої він є, яким визначається право фізичної особи на ім`я, регулюються особисті немайнові права, вирішується питання недієздатності фізичної особи тощо. Розділом V Закону України "Про міжнародне приватне право" врегульовані колізійні норми речового права, зокрема закон "місця знаходження речі" (статті 38, 39) передбачає, що виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало на момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. У статті 40 цього Закону міститься імперативний припис, відповідно до якого право власності або інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстровано. Оскільки на момент смерті [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] виповнилося 57 років і вона має такий же обсяг правоздатності, як і громадяни України, отже є непрацездатною за віком, і спадкове нерухоме майно, знаходиться на території України та підлягає державній реєстрації, з урахуванням положень статей 38-40, 70-72 Закону України "Про міжнародне приватне право", спадкування спірного спадкового майна регулюється правом України, а тому [PERSON] відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті її матері - [PERSON] . Таким чином, оскаржувана постанова приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Семиженко О.В. від 18.11.2019 року про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на цілу частку спадкового майна, прийнята з дотриманням положень Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами. Отже, позовні вимоги про визнання незаконною та скасування постанову приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Семиженко Ольги Вікторівни №316/02-31 від 18.11.2019 року задоволенню не підлягають Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ із посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року № 2, можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Закон України «Про нотаріат» поділяє об`єкти судового оскарження в межах нотаріального процесу на три групи: нотаріальні дії; відмова у вчиненні нотаріальних дій; нотаріальні акти. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. 3 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні. Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом. Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону України «Про нотаріат», не є вичерпним. За наявності умов, передбачених 49 Закону України «Про нотаріат» на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Предметом судової діяльності у справах про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні є перевірка законності дії нотаріусів або відповідних посадових осіб, які вчиняють нотаріальні дії чи які відмовили в їх вчиненні. Перевіряючи законність дій нотаріуса, суд повинен детально вивчити закон, на підставі якого діяв нотаріус чи інша посадова особа, уповноважена на вчинення нотаріальної дії, дослідити всі докази і з`ясувати обставини, що мають значення для справи. Це, у свою чергу, дає суду можливість винести законне й обґрунтоване рішення. Предметом доказування під час судового розгляду у справах про оскарження нотаріальних дій або про відмову в їх вчиненні є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Главою 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, регламентується процедура видачі свідоцтв про право на спадщину. У постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц викладено висновок, який вказує на те, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат». Тобто суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині зобов`язання приватного нотаріуса вчинити нотаріальну дію щодо видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом також не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed