Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

23 вересня 2020 року представник позивача [PERSON] адвокат Кубов Андрій Володимирович звернувся в суд із позовною заявою до відповідача державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» про стягнення компенсації за порушення строків виплати заробітної плати та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 08.04.1985 року по 23.10.2017 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з державним підприємством "Луцький комбінат хлібопродуктів №2". Відповідно до судового наказу від 06 грудня 2018 року стягнуто з боржника Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь стягувача [PERSON] - 94\~828 гривень 78 копійок, з яких \~нарахована, але не виплачена заробітна плата 44\~894,83 гривень, невиплачена сума індексації 3\~408,85 гривень, компенсація за відпустку 37\~333,20 гривень, вихідна допомога 9\~191,90 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 92\~610 гривень 14 копійки. Разом з тим, у зв`язку із затримкою строків виплати заробітної плати, на підставі\~статті 34 Закону України «Про оплату праці»\~ позивач вказує, що має право на стягнення компенсації за порушення строків виплати заробітної плати за період з 01.04.2017 року по 14.06. 2019 року. Також вказує, що на фоні системної невиплати заробітної плати у позивача погіршився стан здоров`я, що в свою чергу дало ускладнення на наявні захворювання, у зв`язку із цим позивачу в період невиплати заробітної плати було проведено дві операції. Позивач несла значні фінансові витрати на медичні послуги, купівлю медикаментів та реабілітацію, разом з тим, це все здійснювалось в умовах невиплати заробітної плати відповідачем, що негативно вплинуло на можливість своєчасного лікування і відновлення у зв`язку із відсутністю належної суми грошових коштів. Позивачу була змушена позичати кошти на лікування, та дана ситуація викликала стійкі моральні страждання, втрату нормальних життєвих зв`язків, проблеми зі здоров`ям, а також призвела до необхідності здійснення додаткових зусиль для організації життя, що є проявами завдання моральної шкоди. Розмір моральної шкоди позивач визначила в розмірі 40000 гривень. Враховуючи наведене, покликаючись на норми ст. 34 Закону України «Про оплату праці» , ст. 237-1 КЗпП просить стягнути з відповідача в користь позивача 18188,13 гривень компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів виплати зарплати, 40000 гривень моральної шкоди та судові витрати. Ухвалою суду від 09 жовтня 2020 року ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Відповідно до ч.2\~ст.279 ЦПК України\~розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.5\~ст.279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти\~розгляду справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження від\~сторін у\~справі не\~надходили. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подав, хоча належним чином та вчасно був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Як визначено у частині першій\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~(далі по тексту -\~ЦК України) кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України\~визначено способи порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що у період з 08.04.1985 року по 23.10.2017 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з державним підприємством "Луцький комбінат хлібопродуктів №2", що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 17-21). Відповідно до судового наказу від 06 грудня 2018 року стягнуто з боржника Державного підприємства «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» на користь стягувача [PERSON] - 94\~828 гривень 78 копійок, з яких \~нарахована, але не виплачена заробітна плата 44\~894,83 гривень, невиплачена сума індексації 3\~408,85 гривень, компенсація за відпустку 37\~333,20 гривень, вихідна допомога 9\~191,90 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 92\~610 гривень 14 копійки (а.с. 22-24). Згідно ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно копії квитанції від 21 січня 2020 року, [PERSON] , в порядку примусового виконання судового наказу від 06.12.2018 року, було виплачено заборгованість у розмірі 187438,92 гривень (а.с. 25). Дана обставина не заперечується позивачем, що вбачається з матеріалів справи. Відповідно до частини першої\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. А згідно із частиною першою\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивачу було виплачено заборгованість по заробітній платі на підставі судового наказу від 06.12.2018 року лише 14.06.2019 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Приватбанк (а.с. 25). Відповідно до\~статті 34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4). У відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року №159\~затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». Відповідно до п. 2.2\~рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013\~кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Пунктами 4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5). Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до\~статті 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР,\~Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III\~\~компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За змістом цих нормативних актів підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);\~\~ 3) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; 4)\~\~зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Таким чином право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. У пункті 4 Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19 грудня 2011 року у справі № 6-58цс11, у постанові від 11 липня 2017 року у справі №21-2003а16). Механізм розрахунку компенсації докладно описано у п. 4 Порядку №159. Наведемо розрахунок суми компенсації у вигляді формули:\~\~Ск = (Д н/в х Приріст Іі): 100 , де: Ск - сума компенсації;\~\~Д н/в - дохід, не виплачений за відповідний період після утримання податків та обов`язкових платежів;\~\~Приріст Іі - приріст індексу інфляції у відсотках за період невиплати. Його визначають множенням місячних індексів інфляції за період невиплати доходу. Звертаючись до суду з позовом, позивач додала обґрунтований розрахунок розміру компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати. Відповідач наявний у матеріалах справи розрахунок не спростував, власного розрахунку не надав. З поданого представником позивача розрахунку, який вбачається, що розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати становить 18188,13 гривень (а. с. 13-16). Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з державного підприємства\~"Луцький\~комбінат хлібопродуктів\~№2"\~на користь позивача слід стягнути компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати у розмірі 18188,13 гривень. Зазначена компенсація є частиною заробітної плати і не обмежується позовною давністю. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, суд прийшов до наступного висновку. Згідно зі\~статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У\~статті 237-1 КЗпП України\~встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Те, що внаслідок не проведення роботодавцем з працівником розрахунку при звільненні, йому спричинюється моральна шкода, зазначається Конституційним судом України в Рішенні № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року у справі, щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 КЗпП України\~у взаємозв`язку з положеннями статей\~117,\~237-1 КЗпП України. У відповідності до зазначеної норми, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі порушення законних прав працівника та у випадку, якщо таке порушення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя. Обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Згідно з пунктом 3 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п.9 зазначається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року, роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача. Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу, що свідчив про заподіяння відповідачем позивачу моральних страждань, тому позивачем не доведено позовні вимоги у цій частині. Також не наведено обґрунтований розрахунок та з чого виходила позивач, визначають розмір моральної шкоди у сумі 40000 гривень. А покликання на наявність захворювання та перебування на лікуванні як підставу завдання моральної шкоди не заслуговує на увагу, оскільки позивачем не доведено причинного зв`язку між хворобою та завданою шкодою. Отже, суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 8\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). В обґрунтування вимог пов`язаних з правничою допомогою адвоката, позивач посилалась на долучені до матеріалів справи Договір про надання професійної правничої допомоги від 10 вересня 2020 року, квитанції про сплату послуг адвоката від 10 вересня 2020 року та акту наданих послуг від 21.09.2020 року. Матеріалами справи доведено, що при зверненні з вказаним позовом до суду позивач була змушена звернутись за юридичною допомогою до адвокатського бюро «Кубов та партнери» та останнім було надано правову допомогу, розмір якої встановлений за домовленістю сторін, складає 7000,00 грн. В обґрунтування вказаного адвокатом до матеріалів справи було долучено копію Договору про надання правової допомоги від 10.09.2020 року з детальним розрахунком (Актом) вартості наданих послуг, та копію квитанції про оплату послуг адвоката від 10 вересня 2020 року на суму 7000,00 грн. Визначаючи розмір витрат, понесених позивачем суд враховує вимоги ч.2 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення 58188,13 гривень, судом задоволено позовні вимоги на суму 18188,13 гривень, що становить 31,26 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені витрати, пов`язані з отриманням професійної правової допомоги в розмірі 2 188,20 гривень. Згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч.1 .п.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial