Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката - Поліщук Р.М. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про захист честі, гідності та ділової репутації. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] в ефірі телевізійної програми « Точка Зору », яка транслювалась на телеканалі « I-UA.TV », відбулось інтерв`ю з [PERSON] . У даному інтерв`ю відповідачем було поширено інформацію про те, що [PERSON] , зокрема: «… Пан [PERSON] виділив землю для кооперативу, де голова кооперативу «Наша Перлина» йому допомогла протягнути ДПТ на 146 га у Деснянському районі. За це виділили землю… Голова кооперативу «Наша Перлина» [PERSON] додатково збирає кошти в членів кооперативу під різними…. Побори…. Зараз вона займається само будуванням своєї третьої секції… Кошти їй здаються на особисту карточку або готівкою лічно в руки…». Як вважає позивач, відповідач умисно повідомляючи в ефірі телеканалу « I-UA.TV » недостовірну інформацію та безпідставно звинувачуючи позивача у зазначеному, мала на меті дискредитувати ділову репутацію, її честь та гідність, та ввести в оману глядачів ефіру. Позивач є головою кооперативу «Житлово - будівельний кооператив «Наша Перлина». Таким чином, на думку позивача відповідач розуміючи значення своїх слів, навмисно, в ефірі телеканалу, здійснила безпідставне звинувачення позивача у неправомірній злочинній діяльності. Позивач вважає, що даними висловлюваннями відповідач поширює у суспільстві хибні думки, що позивач є шахрайкою, а це у свою чергу приносить моральні страждання останній, порушуючи немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. З урахуванням викладеного вище, відносно позивача була повідомлена недостовірна інформація, яка не має статусу офіційної та не підтверджена належними доказами. Разом з цим, поширюючи негативну та недостовірну інформацію про позивача, відповідач не зробила належного посилання на те, що інформація, яка нею розповсюджена отримана з офіційних джерел. З огляду на викладене вище, сторона позивача вважає, що інформація про позивача поширена відповідачем в ефірі телевізійної програми не відповідає дійсності та підлягає спростуванню. Також вважають, що поширення відповідачем неправдивої інформації про позивача як наслідок, може вплинути на широке коло людей, у яких може скластися негативне уявлення про діяльність позивача, яку звинувачує у злочинах. Сторона позивача просить суд при вирішенні питання про спосіб спростування інформації, яка підлягає визнанню недостовірною, є зобов`язання відповідача протягом 10 календарних днів з дня набрання судовим рішенням у даній справі законної сили спростувати недостовірну інформацію, поширену [INFO] в ефірі телевізійної програми « Точка Зору », яка транслюється на телеканалі « I-UA.TV » про те, що інформація яка викладена вище, не відповідає дійсності. Також сторона позивача просить суд стягнути з відповідача завдану моральну шкоду, яку позивач оцінює в 100 000,00 грн. Моральна шкода полягає у тому, що внаслідок висловлювань відповідача позивач у своєму житі відчуває дискомфорт, порушено її плин життя, спаплюжено її ділову репутацію серед членів кооперативу. Це все може призвести до того, що позивача загальними зборами членів кооперативу можуть усунути від управління Обслуговуючого кооперативу «Житлово - будівельний кооператив «Наша Перлина», як голови. Крім того, моральні страждання проявляються у тому, що особисто до позивача через наклеп люди ставляться з острахом, менше спілкуються та не довіряють так, як це було раніше, адже фактично відповідачем зазначено, що позивач вчиняє шахрайські дії у своїх особистих інтересах, а не в інтересах кооперативу, тобто людей. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 16.12.2019 вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків. Позивачем на виконання вищевказаних ухвал суду, у встановлені суддею строки, було усунуто зазначені судом недоліки. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 14.01.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. В процесі судового розгляду до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено ЖБК «Наша Перлина». 03.02.2020 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому остання просить суд постановити рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог у повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив тим, що вимоги позивача є надуманими, безпідставними, і не ґрунтуються на нормах права. Що стосується суті позовних вимог, то на думку відповідача вони суперечать положенням ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", відповідно до якої ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка, дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Звернення до правоохоронного органу про порушення прав особи не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. Так 28.12.2019 відповідач звернулась із заявою про кримінальне правопорушення до Деснянського районного відділу ГУНП в м. Києві про неправомірні дії позивача. Оскільки предметом спору у даному випадку є висловлювання відповідача, які не можна інакше витлумачити, як критика, оціночне судження у формі, з використанням характерних для публіцистики мовних засобів то вони на думку відповідача не можуть бути підставою для вимог про їх спростування. Що стосується відшкодування моральної шкоди, відповідач зазначає, що вони суперечать положенням ст. 23 ЦК України, та не відповідають ні вимогам розумності, ні вимогам справедливості. Крім того, відповідач зазначає, що твердження позивача про порушення її особистих немайнових прав та завдання моральної шкоди не підтверджено жодним належним та допустимим способом доказування. 17.02.2020 на адресу суду від представника [PERSON] - адвоката Поліщука Р.М. надійшла відповідь на відзив, в якому сторона позивача зазначає, що порушення прав відбулося через інтерв`ю. Звернення відповідача до правоохоронних органів до справи жодним чином не стосується, а направлено задля введення суду в оману щодо фактичних обставин справи. У інтерв`ю відповідачем було поширено недостовірну інформацію. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Просили взяти дану відповідь на відзив до уваги. 19.03.2020 на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника [PERSON] - адвоката Поліщука Р.М., в яких сторона позивача просить суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 14.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд винести рішення про задоволення позову. В судовому засіданні відповідач та її представник просили відмовити у задоволені позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, на адресу суду не надходило будь-яких документів щодо позовних вимог позивача. Враховуючи обставини справи, заслухавши думку сторін по справі, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, дослідивши зібрані і справі докази, суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено. Згідно копії відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач працює на посаді головою правління Обслуговуючого кооперативу «Житлово - будівельний кооператив «Наша Перлина», місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Закревського, 42-А. [INFO] в ефірі телевізійної програми « Точка Зору », яка транслюється на телеканалі «« I-UA.TV », відбулось інтерв`ю [PERSON] із [PERSON] . У даному інтерв`ю [PERSON] поширено інформацію про голову правління Житлово - будівельного кооперативу «Наша Перлина» - [PERSON] , наступного змісту: «… Пан [PERSON] виділив землю для кооперативу, де голова кооперативу «Наша Перлина» йому допомогла протягнути ДПТ на 146 га у Деснянському районі. За це виділили землю… Голова кооперативу «Наша Перлина» [PERSON] додатково збирає кошти в членів кооперативу під різними…. Побори…. Зараз вона займається само будуванням своєї третьої секції… Кошти їй здаються на особисту карточку або готівкою лічно в руки…», що підтверджується записом інтерв`ю, який було досліджено судом. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 302 ЦК України відповідач зобов`язана була переконатися в достовірності поширеної нею інформації. Тобто, перед тим як поширити непідтверджену інформацію негативного змісту щодо особи потрібно вжити певних заходів, щоб перевірити достовірність інформації, яка підлягала розголошенню, та не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Статтею 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. В силу ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе та членів своєї сім`ї. У відповідності до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація. За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4, п. 5 Постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року за № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь /поведінки/ загальноприйнятим уявленням про добро та зло. Фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також, на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15, п. 21 вказаної постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як визначено в ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1,2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Під поняттям «ділова репутація» як особистого немайнового блага слід розуміти усталену оцінку фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні чи негативні суспільно значимі діяння (поведінку), як правило, в певній сфері (професійній, підприємницькій, службовій тощо), що відома оточуючим, і в силу цього відображена в суспільній свідомості, як думка про особу з точки зору моралі даного суспільства чи соціальній групи. Згідно з ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. З вищенаведеного та аналізу запису інтерв`ю спірної поширеної відповідачем інформації вбачається, що внаслідок поширення цієї інформації було порушено особисті немайнові права позивача, оскільки у було зазначено, що вона стосується кооперативу " Наша Перлина » де голова [PERSON] , та в поширеній інформації містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності. Оскільки інтерв`ю транслювалось в ефірі телевізійної програми « Точка зору » то вбачається, що інформація про позивача була поширена невизначеному колу осіб та негативно вплинула саме на позивача. Інформація є вочевидь негативною, оскільки позивач фактично обвинувачуються у вчиненні злочину, склад якого містить Кримінальний Кодекс України. Відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів того, що інформація щодо позивача, розповсюджена нею, є достовірною. Так, відповідачем на підтвердження обставин викладених в абзаці 4 позовної заяви [PERSON] в якому зазначено: «Голова кооперативу «Наша перлина» [PERSON] додатково збирає кошти в членів кооперативу під різними….. побори…» було долучено до матеріалів справи копії квитанцій про переведення коштів [PERSON] . Однак згідно наданих квитанцій вбачається, що кошти переводились не особисто на ім`я [PERSON] , а зазначено в квитанціях - одержувач Наша Перлина ЖБК ОК, цільове призначення - секція 3 квартира № [NUMBER] (354) [PERSON] , квитанції від 17.07.2019 р. (а.с. 110-112). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію», кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання. Цільовий внесок - грошовий чи інший майновий внесок члена кооперативу, що вноситься понад пай до спеціального фонду кооперативу для забезпечення виконання конкретних завдань кооперативу. Стаття 19 Закону України «Про кооперацію» встановлює, що для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є: вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї. Отже, виходячи із наданих відповідачем копій платіжних доручень, вбачається, що сплата коштів була здійснена членом кооперативу [PERSON] на користь кооперативу, а не особисто позивачу. На підтвердження обставин викладених в абзаці 5 позовної заяви, в якому зазначено: «… Зараз вона займається само будуванням своєї третьої секції…» було долучено до матеріалів справи копію відповіді з Державної архітектурно - будівельної інспекції України про те, що жодних дозволів які надають право на виконання будівельних робіт пані [PERSON] не надавались. Отже, вказаним листом чітко зазначено, що гр. [PERSON] не отримувала дозвіл на виконання будівельних робіт, а отже не встановлено факт щодо самовільної добудови позивачем. Щодо поданих стороною відповідача доказів на підтвердження неправомірних дій зі сторони позивача були надані фотокопії газет «За Київським часом» [NUMBER] за [INFO]. та №58 за [INFO]., суд не бере до уваги даний доказ, оскільки не вбачає з наданих статей неправомірності дій зі сторони саме [PERSON] , а мова йде щодо погодження планів території в межах [ADDRESS] , які затверджені рішенням Київської міської ради від 26.06.2018 «Про затвердження міської програми створення (оновлення) містобудівної документації у м. Києві» на замовлення Департаменту містобудування та архітектури КО «Інститут Генерального плану м. Києва». Також, суд не бере до уваги і наданий стороною відповідача скріншоту щодо перерахування 410 грн. на користь [PERSON] , оскільки даний доказ не встановлює хто, за що, скільки і кому перераховано кошти. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зазначали, що [PERSON] є головою кооперативу, при цьому займається організаційними питаннями і щодо облаштування будинку, ліфтів, на що також здаються кошти. Таким чином, аналізуючи досліджені доказів, суд доходить до висновку, що відповідач [PERSON] , поширила неправдиву та недостовірну інформацію, а тому вимоги позивача про визнання вказаної інформації недостовірною є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В частині вимог стосовно зобов`язання [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, поширену в ефірі телевізійної програми « Точка зору », яка транслюється на телеканалі « I-UA.TV », суд зазначає про те, що саме позивач наділений правом визначення кола осіб та залучення співвідповідачів, при цьому телеканал « I-UA.TV » не залучений ні в якості співвідповідача, ні в якості третьої особи, при цьому відповідач [PERSON] не є належною особою, яка може реалізувати саме такий порядок спростування інформації, оскільки не має відношення до телеканалу і приймала участь в програмі як запрошена особа. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, слід зазначити таке. Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та/або моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню, що передбачено ст. 280 ЦК України. Згідно п. 6, абз 6 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Суди мають використовувати широкі можливості, що надає розгляд справи про захист гідності, честі та ділової репутації, для підвищення культури спілкування, з`ясовувати обставини поширення недостовірної інформації і реагувати окремими ухвалами при встановленні фактів порушення закону. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п.п 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України за №4 від 31.03.1995 року (зі змінами від 27.02.2009) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За викладених обставин, враховуючи характер немайнових втрат, ступінь зниження ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, яких зазнала змін внаслідок поширення щодо позивача недостовірної інформації, що є предметом судового розгляду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд, вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково та визначити розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., вказаний розмір є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала позивач у результаті дій відповідача, спрямованих на приниження її честі, гідності та ділової репутації. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат необхідно зазначити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сума сплаченого судового збору в розмірі 2689,40 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial