Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Заявник Дубровицька міська рада звернулася до суду та просить передати безхазяйне нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] у комунальну власність територіальної громади м.Дубровиця в особі Дубровицької міської ради Рівненської області. Свою заяву мотивує тим, що на початку 2013 року Дубровицькою міською радою на території ради виявлено безхазяйне нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS]. У Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості щодо власника чи користувача вказаного житлового будинку відсутні. Дубровицька міська рада звернулася із заявою до Реєстраційної служби Дубровицького районного управління юстиції в Рівненській області щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно як безхазяйного. 31 травня 2013 року був наданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Після реєстрації заяви 07 червня 2014 року міською радою подано оголошення у друкованому засобі масової інформації газеті "Дубровицький вісник". Після опублікування зазначеного оголошення протягом року до Дубровицької міської ради звернення щодо права власності на вищезазначений будинок не надходило. Станом на 07 червня 2014 року сплинув рік з дня взяття на облік безхазяйної речі. Представник заявника Столярець М.М. заяву підтримала у повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, однак надав заяви про слухання справи у його відсутність. Суд, з'ясувавши обставини справи та оцінивши зібрані по справі докази вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на наступне. Зі змісту ст.335 ЦК України випливає, що лише те майно, яке не має власника або власник якого невідомий може вважатися безхазяйним. В такому контексті поняття "не має власника" та "власник невідомий" об'єднує одна спільна категорія - відсутня особа, яка б могла оспорити право власності на нерухоме майно. Міністерство юстиції України у своїх роз'ясненнях від 13.10.2011 року про деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна надало чітке поняття "не має власника" та "власник невідомий". Поняття "не має власника" застосовується у випадку, якщо певна річ має статус нерухомого майна, права щодо якого виникли у його власника й були зареєстровані в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, однак з певних причин право власності у відповідної особи на зазначене майно припинилося. Тобто при фактичному існуванні об'єкта нерухомого майна його власник відсутній. Так, згідно зі статтею 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать по її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Тобто, у разі прийняття власником рішення про відмову від права власності на нерухоме майно (право власності на яке зі ст.182 ЦК України підлягає державній реєстрації) - він має підтвердити факт припинення свого права власності шляхом звернення з відповідною заявою про припинення права власності на об'єкт нерухомого майна до органу, що здійснює державну реєстрацію прав. З моменту внесення реєстратором бюро технічної інвентаризації відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно - таке майно не має власника, а отже саме з цього моменту може вважатися безхазяйним. Поняття "власник невідомий" застосовується у випадку, якщо має місце фактичне існування об'єкта нерухомого майна при відсутності будь-якої документації щодо нього та інформації про його власника. Суд звертає увагу на той факт, що офіційне оприлюднення інформації про взяття на облік безхазяйного майна, заявником було здійснено в районній газеті "Дубровицький вісник", незважаючи на ту обставину, що власник житлового будинку може проживати і за межами району та області, що унеможливлює його бути проінформованим про долю належного йому нерухомого майна. Згідно зі статтями 316 та 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону відповідно за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто на зміст права власності не впливають ні місце проживання, ні місцезнаходження майна, що означає - де б не проживав власник і де б не знаходилось його майно, він володіє щодо нього усією сукупністю прав володіння, користування та розпорядження. Виходячи зі змісту ст.319 ЦК України власник, володіючи, користуючись та розпоряджаючись своїм майном на власний розсуд, може вчиняти щодо нього будь-які дії, в тому числі знищити майно чи відмовитись від нього. Слід наголосити на тому, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України). Конституція України також гарантує власнику його право, закріплюючи норму, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений свого майна інакше, як за рішенням суду. Суд критично оцінює твердження представника заявника про те, що в житловому будинку [ADDRESS] близько шести років ніхто не проживає, оскільки даний факт не підтверджений документально. Однак, суд із зазначеного твердження враховує те, що заявнику відомо про осіб, які проживали до спливу вказаних вище шести років Крім того, заявником не враховано також така обставина, як наявність спадкоємців на нерухоме майно, а саме житловий будинок [ADDRESS]. Слід зазначити, що при вирішенні питання про передачу безхазяйної речі у власність територіальної громади на вимогу ст.270 ЦПК України, суду достеменно потрібні основні характеристики нерухомої речі, а саме: опис вказаного заявником нерухомого майна, отриманий у порядку технічної інвентаризації, будівлі, її частини, споруди та інші характеристики, перелік яких установлений нормативно-правовими актами, вартість нерухомого майна за станом на дату проведення інвентаризаційних робіт, призначення нерухомого майна та інше. Однак, ні в матеріалах справи, ні в судовому засіданні такі дані судом отримані не були, що взагалі ставить під сумнів про існування вказаного нерухомого майна. Статтею 182 ЦК передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Так, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» до 01 січня 2013 року державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. При зверненні до суду з даною заявою, заявником не долучено доказів звернення до бюро технічної інвентаризації про отримання даних реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS], а долучену до матеріалів справи в ході судового розгляду довідку №132 від 29.09.2014 року суд не бере до уваги, оскільки зміст останньої не надає повної інформації, яка потрібна суду щодо нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS]. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав визнання житлового будинку [ADDRESS] безхазяйним, а дому у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed