Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Орган опіки та піклування м. Черкаси звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO] З 23.10.2014 року малолітня перебуває на обліку в службі у справах дітей, як дитина яка залишилася без батьківського піклування на підставі акту про покинуту дитину від 17.10.2014 року. 05.11.2014 року рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1044 малолітній був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З листопада 2014 року малолітня виховується в дитячому будинку сімейного типу [PERSON]. [INFO] року мати малолітньої [PERSON] померла. Відповідач тривалий час не спілкується з дитиною, не бере участі в її вихованні та утриманні, діє всупереч інтересам дитини, чим позбавив її права на належне батьківське виховання та утримання, 01.07.2016 року відповідач надав заяву про те, що погоджується з позбавленням його батьківських прав стосовно малолітньої доньки, тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON],[INFO], стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви та до повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила задоволити, пояснила, що питання позбавлення відповідачів батьківських прав розглядалося на засіданні комісії з питань захисту дитини, яка прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, який протягом тривалого часу з дитиною не спілкується, не бере участі у її утриманні, не цікавиться її життям та розвитком. Прокурор не заперечувала проти задоволення позову, вказувала, що відповідач протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини, діє всупереч інтересам дитини, чим позбавив її права на належне батьківське виховання та утримання. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно нотаріально посвідченої заяви від 01.07.2016р. не заперечує проти розгляду справи про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів в його відсутність, в ході розгляду справи з заявами до суду не звертався. Заслухавши представника позивача, думку прокурора, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб". Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008р. право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. У вищевказаному рішенні Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] [INFO], свідоцтво про народження видане в березні 2013 року відділом ДРАЦС по Соснівському району м.Черкаси в Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 411. Відповідно до акту про покинуту дитину від 17.10.2014 року. 05.11.2014 року рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1044 малолітній був наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З листопада 2014 року малолітня виховується в дитячому будинку сімейного типу [PERSON]. [INFO] року мати малолітньої [PERSON] померла. Встановлено, підтверджується зібраними у справі доказами, що батько тривалий час не виявляє зацікавленості щодо долі дитини, не звертався до служби у справах дітей та до суду з питання повернення йому дитини, не піклувався про дитину в період її перебуванні на його утриманні, не забезпечував належних умов для її виховання та розвитку. Згідно заяви [PERSON], остання вказує, що була неодноразовим свідком байдужого ставлення відповідача до її молодшої сестри [PERSON], дитина часто хворіє, оскільки батьки її водять до друзів, які зловживають алкоголем, залишають дитину на вулиці вночі та взимку іноді на кілька годин, також у присутності дитини відбуваються сварки між батьками з бійками та вживанням нецензурної лексики, також батьки не забезпечують дитину одягом та продуктами харчування, на прохання змінити своє ставлення до батьківських обов'язків не реагували. Відповідно до заяви матері [PERSON] в період проживання її сина з [PERSON] належна їй квартири перетворилась на притон, де часто збираються з друзями, які вживають спиртні напої, вчиняють сварки та бійки, що відбувається на очах дитини, також малолітня не доглянута, постійно голодна та брудна, в квартирі антисанітарний стан. 01.07.2016 року [PERSON] надав заяву про те, що погоджується з позовними вимогами щодо позбавлення батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] та не заперечує стосовно стягнення з нього аліментів. Висновком Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 407/30-03-03 від 25.08.2016р. визнано доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Орган опіки і іпіклування виходив з того, що відповідач свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не звернувся з заявами про доцільність повернення дитину у родину, не бере участь у її вихованні та утриманні. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України та ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт ухилення батька від виконання своїх обов'язків, коли оскільки відповідач свідомо не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, хоча має реальну можливість для цього, оскільки не позбавлений працездатності, однак відповідач не виявляє зацікавленості у долі своєї дитини, так як тривалий час не спілкується з донькою та не виявляє бажання забрати її у власну родину, не цікавиться життям та здоров'ям дитини. Внаслідок свідомого протягом тривалого часу ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків відповідач діє всупереч інтересам дитини, тим самим позбавляючи її права на належне батьківське виховання та утримання, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку утримувати дитину. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд, на вимогу позивача, вирішує питання про стягнення аліментів на дитину. При подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору, тому оплата судових витрати у справі покладається на відповідачів відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved