Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Заводського районного суду м.Запоріжжя з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (далі ПАТ «ЗЗФ») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок отриманого професійного захворювання. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона перебувала з відповідачем ПАТ «ЗЗФ» у трудових відносинах з 1982 року, а в 2011 році була звільнена у звязку із виходом на пенсію. Внаслідок довготривалої роботи в шкідливих умовах отримала професійне захворювання, а саме, хронічне обструктивне захворювання легенів 1-2 ст. (токсико-пиловий бронхіт 1-2 ст., емфізема легенів 1-2 ст.), остеоартроз, з переважним ураженням ліктьових, плечових суглобів.Професійне захворювання виникло внаслідок наявності на робочому місті: концентрації марганцю оксидів 1,9 2,1мг/м3\~(ПДК - 0,3 мг/ м3); вуглець оксиду 3,88 22,3 мг/м3\~(ПДК- 6,0 мг/м3\~); кремнію діоксиду кристалічного 12,2 мг/ м3\~(ПДК - 2.0 мг/ м3). Відповідно до акту МСЕК у результаті професійного захворювання, повязаного з виробництвом, їй встановлено третю групу інвалідності з 30 % втрати професійної працездатності. Вважає, що хворобою та втратою професійної працездатності їй заподіяна моральна шкода, тому що вона постійно відчуває фізичний біль, часто прокидається вночі через кашель та задишку, через хворобу вимушена тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити численні медичні огляди, приймати лікарські препарати, не може вести повноцінний образ життя, у неї виникають постійні складнощі у звязку із загальною слабкістю, втомою. Вона постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена душевна рівновага, яка виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, що негативно позначається на її душевному стані. Просить суд стягнути з відповідача спричинену їй моральну шкоду у розмірі 30000 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та в обґрунтування заперечень проти позову надав пояснення аналогічні тим, що викладені в письмових запереченнях. Зокрема зазначив, що позивач була ознайомлена з умовами праці, усвідомлюючи наявність шкідливих умов праці, продовжувала працювати під їх впливом, при цьому була забезпечена належним спеціальним одягом та засобами індивідуального захисту. Вина підприємства у виникненні захворювання [PERSON] відсутня, крім того вважає, що позивачем не наведено доказів, якими підтверджується факт заподіяння їй моральних страждань, в тому числі не проведено психологічну експертизу позивача. Також зазначив, що характер ушкодження здоровя позивача не позбавляє її можливості надалі працювати за іншими спеціальностями. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] перебувала в трудових відносинах з ПАТ «Запорізький завод феросплавів» з 30.07.1982 року по 27.01.2011 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 5). Відповідно до Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 30.01.2013 року позивачу був поставлений діагноз: хронічне обструктивне захворювання легень 1-2 ст. (токсикоз-пиловий бронхіт 1-2 ст., емфізема легенів 1-2 ст.), ЛН 2 ст. Професійне захворювання виникло у звязку з довготривалим стажем роботи в шкідливих умовах праці у ПАТ «ЗФЗ», внаслідок наявності на робочому місті: концентрації марганцю оксидів 1,9 2,1мг/м3\~(ПДК - 0,3 мг/ м3); вуглець оксиду 3,88 22,3 мг/м3\~(ПДК- 6,0 мг/м3\~); кремнію діоксиду кристалічного 12,2 мг/ м3\~(ПДК - 2.0 мг/ м3) (а.с.6-7). Згідно з санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці час впливу вказаних чинників становить 96,9 відсотків протягом зміни; нахили тулубу, переміщення в просторі 89,2% при нормі 25%. Відповідно до довідки МСЕК Серії 10 ААБ №496107 від 11.02.2013 року [PERSON] первинно встановлено третю групу інвалідності з 30 % втрати професійної працездатності, (а.с.10). За результатами висновку останнього обстеження Медико-соціальної експертної комісії серії АБ №0028309 від 27.01.2015 року ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] та група інвалідності не змінилися (а.с.11). Таким чином, судом встановлено, що позивач тривалий час працювала на підприємстві відповідача і внаслідок систематичного, тривалого впливу несприятливих факторів праці отримала професійне захворювання. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, а тому посилання представника відповідача на те, що позивач фактично погодилась і свідомо продовжувала працювати в шкідливих умовах, є неприйнятними. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України\~встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. У звязку з професійним захворюванням [PERSON] періодично проходить лікування, що підтверджується наданими позивачем медичними документами ( а.с. 16-22). Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушена тривалий час знаходитись на лікарняному, у зв'язку із чим було порушено її нормальні життєві зв'язки. Відповідно до\~рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004, ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно з\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. За змістом ч.ч. 1-3\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно\~ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до\~ст. 9 Закону України "Про охорону праці"\~відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до\~Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Однак, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з п. 27\~ст. 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік"\~не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності" у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їхніх сімей. Окрім того, із\~Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"\~виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до положень\~Закону України від 23 лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Оскільки на час звернення позивача до суду\~Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"\~не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.\~1167,\~1168 ЦК України. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач змушена тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і це зумовлює інтенсивні емоційні, неприємні психологічні і важкі душевні страждання, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Отримане позивачем професійне захворювання призвело до її моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків, до позбавлення можливості реалізувати свої звички та бажання. Відповідно до ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, має також враховувати характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення. З огляду на викладене, беручи до уваги конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності, характер отриманих позивачем захворювань і повязані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, виходячи із збалансованості інтересів сторін, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди позивачеві та достатньою сатисфакцією зазначених нею моральних страждань є 13000 гривень. В іншій частині позовні вимоги не знайшли свого підтвердження і тому задоволенню не підлягають. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то такий на користь держави має бути стягнутий з відповідача у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial