Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

13.09.2016 (дата згідно з штемпелем на конверті) до Шполянського районного суду Черкаської області поштою надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також стягнути відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину на користь фізичних чи юридичних осіб, які в подальшому будуть їх утримувати. Свій позов позивач мотивує тим, що відповідач є батьком двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO]. Мати дітей, [PERSON], заочним рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 28.05.2015 було позбавлено батьківських прав. Одночасно у травні 2015 року орган опіки і піклування Кримківської сільської ради звернувся до Шполянського районного суду Черкаської області з позовом до відповідача з вимогою позбавити його батьківських прав щодо його малолітніх дітей, оскільки батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо їх виховання та утримання. Під час розгляду вищевказаної справи в Шполянському районному суді відповідач заперечував проти позову та зобов'язувався зі свого боку прикласти максимум зусиль для виправлення існуючої ситуації щодо виховання та утримання своїх дітей, обіцяв в найближчий час влаштуватися на роботу та забрати дітей з дитячого закладу в щойно придбаний ним будинок в с. Лебедин Шполянського району Черкаської області. За результатами розгляду вказаної цивільної справи Шполянський районний суд прийняв рішення відмовити органу опіки та піклування Кримківської сільської ради у задоволенні позову до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. Разом з тим у своєму рішенні Шполянський районний суд попередив [PERSON] про необхідність виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дітей при цьому поклавши на орган опіки та піклування Кримківської сільської ради контроль за їх виконанням. Проте свої батьківські обов'язки відповідач виконував лише декілька місяців. З початку квітня 2016 року діти проживають разом із позивачем та перебувають повністю на його вихованні і утриманні, в той час як відповідач починаючи з квітня 2016 року не спілкується з дітьми, не цікавиться їх здоров'ям, взагалі не бере участі у їх вихованні, не виявляє до них ніякого інтересу та не надає будь якої матеріальної допомоги, тому позивач звернувся до суду з даним позовом, так як наявні всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з нього аліментів на утримання дітей. В судовому засіданні позивач та представник позивача не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, надали до суду заяву, в якій просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій позов визнав повністю та вказав розгляд справи здійснювати у його відсутність. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову, на стороні позивача - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кримківської сільської ради - в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Журавської сільської ради - в судове засідання з'явився, проти задоволення позову не заперечував. Представник служби в справах дітей Шполянської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, проаналізувавши обставини і матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що відповідач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.04.2014, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №4 (а.с.7). [PERSON] народилась [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.04.2011, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №50. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). [PERSON] народилась [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.03.2013, виданим виконавчим комітетом Капітанівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, актовий запис №6. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно з заочним рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 28.05.2015 (рішення вступило в законну силу 30.06.2015) [PERSON] було позбавлено батьківських прав стосовно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO]. Цих дітей було передано на виховання та утримання їх батькові, [PERSON], [INFO] (а.с.10). Відповідно до рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 22.05.2015 в задоволенні позову органу опіки та піклування Кримківської сільської ради до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей було відмовлено. [PERSON] було попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], поклавши на орган опіки та піклування Кримківської сільської ради контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків. (а.с.13). Згідно з ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Журавської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], №123 від 13.09.2017 [PERSON] не цікавляться долею дітей, їх станом здоров'я, не спілкується з дітьми, не забезпечує їх матеріально, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Дівчатка проживають та виховуються тривалий час у бабусі [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідача від виконання його обов'язку по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.2 ст.258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Згідно п.п.15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). В Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан її здоров'я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути нижче чим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в редакції яка діяла до 08.07.2017. При цьому, у зв'язку із набранням чинності 08.07.2017 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 1 січня 2017 року становить 1355 грн., а для дитини від 6 до 18 років з 1 січня 2017 року становить 1689 грн. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не надав доказів щодо його непрацездатності, наявності інших утриманців, а тому суд задовольняє позов і стягує з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку до 08.07.2017 та з 08.07.2017 не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 13.09.2016 до повноліття старшої дитини, тобто до [INFO] щомісячно. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дітей. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 367 ЦПК України. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 640,00 грн. на користь позивача та 640,00 грн. на користь держави. На підставі ст. 60 ЦК України, п.2 ч.1 ст. 164, ст. ст. 165, 166, 180-182, 191 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved