Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

У квітні 2019 року селищний голова Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області Мороз О.В., діючи як інтересах селищної ради, звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , в якій просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість з орендної плати у розмірі 16 714, 72 , з них: 12 821, 08 грн - сума основного боргу (орендна плата), 108, 56 грн - інфляційні нарахування, 312, 47 грн - 3 % річних, 3472, 61 грн - пеня, а також просить вирішити питання про стягнення судових витрат. В обґрунтування вимог позовної заяви позивачем зазначено, що 09 травня 2008 року між Бабаївською селищною радою, з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] , з іншої сторони, укладено договір оренди землі (надалі - Договір) строком на 25 років. Пунктом 40 вказаного Договору встановлено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Так, вказаний договір зареєстровано у Харківському районному відділі ХРФ ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 06.11.2008 за №040870300004. За умовами Договору селищною радою передається земельна ділянка, загальною площею 5,8752 га, у тому числі, під водою - 3,9733 га, із них: пасовище - 1,0734 га, сіножаті - 0,4270 га, лісові насадження - 0,3916 га, гребля (гідротехнічна споруда) - 0,0098 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, у відповідності до пункту 5 Договору, становить 112 781,14 гривень. Пунктами 9-11, 13 Договору передбачено, що: орендна плата вноситься орендарями у грошовій формі на рахунок Бабаївської селищної ради, в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки, в загальній сумі 3383,43 гривень за рік; обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначенням та коефіцієнтів інфляції, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України нормами, що заповнюється під час укладення або зміни умов договору оренди чи продовження його дії; орендна плата вноситься щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати, протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця; у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Проте, відповідачі не виконували свого обов`язку за відповідним Договором щодо своєчасного внесення орендної плати, а відтак, станом на 01 березня 2019 року мають заборгованість перед селищною радою за період з червня 2017 року по січень 2019 року у розмірі 12821,08 гривень. Всі повідомлення селищної ради про погашення заборгованості із сплати орендної плати, відповідачами були проігноровані. А оскільки заборгованість не була погашена добровільно, відповідно до умов договору та приписів чинного законодавства, окрім основної суми боргу, позивач вказує, що підтягаються нарахуванню і стягненню з відповідачів 3% річних, інфляційні нарахування та пеня. Таким чином, посилаючись на вказані обставини та положення статті 96 ЗК України, статті 11, 16, 611, 625, 626 ЦК України, статей 15, 21, 24 Закону України "Про оренду землі", а також вимоги Закону України "відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", позивач звернувся до суду з відповідним позовом. 22 травня 2019 року судом, в порядку положень частини шостої статті 187 ЦПК України, отримано відомості про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідачів. Згідно ухвали Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача - селищний голова Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області Мороз О.В. надав до суду заяву, в якій вказав, що просить розглянути справу у відсутність представника Бабаївської селищної ради, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] повторно не з`явилися у судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог частин шостої статті 187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили. Відзивів не надавали. Будь яких заяв та клопотань від відповідачів до суду не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на приведене та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до частин другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що відповідно до договору оренди землі від 09 травня 2008 року (зареєстрованого у Харківському районному відділі реєстрації ХРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», запис від 06 листопада 2008 року за № 040870300004) (надалі по тексту - Договір), громадянам [PERSON] та [PERSON] була надана в строкове платне користування земельна ділянка загальною площею 5,8752 га, у тому числі: під водою - 3,9733 га, із них: пасовища - 1,0734 га, сіножаті - 0,4270 га, лісові насадження - 0,3916 га, (гідротехнічна споруда) гребля - 0,0098 га, яка знаходиться в селищі Бабаї на території Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області (а.с.11-23, Т.1). Пунктом 9 Договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарями у грошовій формі на рахунок Бабаївської селищної ради, в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки, в загальній сумі 3 383, 43 гривень на рік. Додатково до встановленої суми справляється плата за надані в оренду ставки, що знаходяться в басейні річок загальнодержавного значення на поточний рахунок відділу державного казначейства за кодом платежу 22120000 до 15 листопада поточного року в сумі 50,00 гривень на рік. Згідно пунктів 11 та 12 Договору сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України нормами, що заповнюються під час укладення або зміни умов договору оренди про продовження його дії. Орендна плата вноситься щомісячно у розмірі 1/12 частини річної орендної плати, протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця. Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV. Так, частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. За приписами статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно пункту 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Положеннями статей 24, 25 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі тощо. За положеннями статті 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Згідно зі статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю"). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції тільки тоді, коли договором не зазначено інші умови. Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті. Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати без внесення відповідних змін до договору у письмовій формі (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2013 року у справі № 3-34гс13 та від 20 серпня 2013 року у справі № 3-21гс13). Відповідно до статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = І : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель. Таким чином, орендар зобов`язаний самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перераховувати розмір орендної плати, що і було вчинено позивачем. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання по сплаті орендної плати за користування земельною ділянкою, а тому за період з 01.06.2017 по 31.01.2019 мають заборгованість по сплаті орендної плати у розмірі 12821,08 гривень, що підтверджено відповідним розрахунком (а.с.8, Т.1). Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В пунктів 38 Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Бабаївською селищною радою вживалися заходи досудового врегулювання спору у добровільному порядку, а саме, направлялися на адреси відповідачів листи за вих.№320 від 23.06.2017, №268 від 25.07.2017, №302 від 05.09.2017, №356 від 30.10.2017, №73 від 14.02.2018, №148 від 17.04.2018, №253 від 27.07.2018, №84 від 14.02.2019 (а.с. 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30-31, 32, Т.1), з проханням сплатити відповідну заборгованість. Однак, все ж зобов`язання не виконувалось належним чином. За змістом частин другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Умовами Договору, зокрема, пунктом 13 передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % несплаченої суми за кожний день прострочення. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачів суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції у сумі 108,56 гривень, 3% річних у сумі 312,47 гривень, а також пені у розмірі 3472,61 гривень (а.с.9,10, Т.1). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved