Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

У серпні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України", мотивуючи його тим, що 21.01.2003 року він наказом № 4-к від 20.01.2003 року був прийнятий на роботу до філії "Новоград-Волинська ДЕД" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК" Автомобільні дороги України" дорожнім робітником 1-го розряду. Що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] . Виникнення трудових відносин зумовилонастання взаємних прав і обов"язків у відповідності до норм КЗпП України та інших актів трудового законодавства, зокрема щодо виплати заробітної плати та проведення розрахунків у разі звільнення. У зв"язку з систематичним порушенням роботодавцем умов праці та невиконання ним умов колективного договору, на підставі наказу №33к від 28.08.2018 року, він був звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП України з 28.08.2018 року. Бухгалтерією підприємства цим наказом зобов"язано виплатити йому вихідну допомогу у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку та виплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку тривалістю 38 календарних днів. Згідно довідки відповідача № 119 від 20.06.2019 року заборгованість по заробітній платі складає 24 986, 30 грн. Відповідно до довідки відповідача № 120 від 20.06.2019 року, компенсація йому за невикористану щорічну відпустку - 38 календарних днів становить 8 670 грн. 08 коп. Згідно довідки відповідача № 121 від 20.06.2019 року, сума вихідної допомоги згідно наказу № 33 від 28.08.2018 року становить 15 617 грн. 70 коп. Трудову книжку йому видали вчасно, а виплату належних при звільненні сум в розмірі 49 274 грн. 08 коп. не виплатили. Роботодавцем на момент звільнення не було проведено розрахунок (виплата всіх належних йому сум) з 28 серпня 2018 року по даний час, що потягло порушення його трудових прав, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованостей по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсації за невикористану щорічну відпустку, всього на суму 49 274 грн. 08 коп. Наказом від 28.08.2018 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, у зв"язку з не виконанням власником або уповноваженим ним органом умов колективного договору. В день звільнення виплата всіх сум, що належать від підприємства - роботодавця, йому проведена не була. Вона не здійснена і на день звернення до суду. Згідно довідки відповідача № 79 від 21.05.2019 року його середньоденний заробіток на день звільнення становить 247 грн. 94 коп. Кількість робочих днів у вересні 2018 року становить - 20 днів, у жовтні 2018 року - 22 дні, у листопаді 2018 року - 22 дні, у грудні 2018 року - 20 днів, у січні 2019 року - 21 день, у лютому 2019 року - 20 днів, у березні 2019 року - 20 днів, у квітні 2019 року - 20 днів, у травні 2019 року - 22 дні, у червні 2019 року - 18 днів, у липні 2019 року - 23 дні, а всього за вказаний період - 228 робочих днів. Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні: 228 роб. днів х 247 грн. 94 коп. = 56 530 грн. 32 коп., що підлягає стягненню на підставі ст. 117 КЗпП України. Відповідач своїми діями, внаслідок тривалої невиплати заробітної плати у період його роботи у філії, а також не провівши з ним розрахунків при звільненні, поставив його у скрутне матеріальне становище, унеможлививши забезпечення нормального існування його та членів його сім"ї. Цим спричинив йому моральні страждання, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Це принижує його як особистість та голову своєї родини, адже він змушений докладати додаткових зусиль для забезпечення своєї сім"ї. За цих обставин, діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у перенесеному душевному хвилюванні, яке відобразилося на його емоційному стані. Розмір моральної шкоди оцінює у 5000 грн. Оскільки для зібрання доказів та підготовки до розгляду справи він звертався за професійною допомогою до адвоката Риданова С.В., вважає за необхідне покласти на відповідача витрати за надання йому правничої допомоги адвокатом. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 24 986 грн. 30 коп., без урахування прибуткового податку з громадян й інших обов"язкових платежів; середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 56 530 грн. 32 коп., компенсацію за невикористану щорічну відпустку в розмірі 8670 грн. 08 коп., вихідну допомогу в розмірі 15 617 грн. 70 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., витрати, пов"язані з оплатою правничої допомоги у розмірі 2500 грн. та витрати, пов"язані з оплатою судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. 20 вересня 2019 року відповідач надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідно до кадрового та бухгалтерського обліку [PERSON] звільнився з підприємства 28.08.2018 року. По дату звільнення, відповідно до наказу № 33 від 28.08.2018 року, позивачу було нараховано до виплати компенсацію за невикористану щорічну відпустку у кількості 38 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. В серпні 2018 року [PERSON] було нараховано 8670,08 грн. компенсації за відпуск, 15617,70 грн. - вихідну допомогу та заробітну плату - 4610,87 грн., разом - 28898,65 грн. Станом на дату звільнення, з урахуванням утриманих податків та заборгованості по заробітній платі за попередні місяці, борг становив 31595,30 грн. У вересні 2018 року позивачу було виплачено 1609,00 грн., у жовтні 2018 року - 5000 грн. 8670,08 грн. - компенсація за відпуск, 15617,70 грн. - вихідна допомога - це не окремі нарахування до заборгованої заробітної плати на день звільнення, а нарахування у тому числі. По запиту позивача бухгалтерія надала довідку про нараховану, але не виплачену на дату звільнення суму. Окремо довідками розшифрувала суму відпускних та суму вихідної допомоги. Отже, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 8670,08 грн. компенсації за відпуск та 15617,70 грн. - вихідної допомоги слід відмовити за безпідставністю. 29.10.2018 року по справі № 292/1160/18 було видано судовий наказ, який уже набрав чинності, за заявою [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. З відповідача по даному судовому наказу було стягнуто на користь позивача 29986,30 грн. заборгованості по заробітній платі та 10194,24 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. А тому, в стягненні 24986,30 грн. невиплаченої заробітної плати слід відмовити в повному обсязі. Щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку заперечують. При звільненні, відповідно до ст. 44 КЗпП України, позивачу нараховано вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. Вихідна допомога в повному обсязі (а саме - 15617,70 грн.) включена в загальний розмір заборгованості заробітної плати, вказаний у позовній заяві (нарахування за серпень 2018 року). Зазначене не оспорюється і підтверджується самим позивачем. Таким чином, вразі стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку, фактично до нього буде застосовано подвійну фінансову санкцію. Враховуючи викладене, в цій частині позовних вимог просять відмовити повністю. Частина середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 10194,24 грн. була стягнута по справі №292/1160/18. Середньоденний заробіток відповідно до довідки № 79 від 21.05.2019 року становить 247,94 грн. Даний розрахунок проводився з нарахованої заробітної плати, а тому при присудженні позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 56530,32 грн. просять врахувати, що це є доходом працівника і з них підприємство при виплаті даного доходу має утримати податок у розмірі 19,5%. Сума середнього заробітку має зменшуватися на суму отриманого доходу за весь цей період. Жодних довідок про те, що позивач працює або звідки отримує дохід до матеріалів справи не подано. А тому, в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 56530,32 грн. слід відмовити за безпідставністю. Враховуючи вищевикладене, просять в задоволенні позову відмовити повністю та судові витрати покласти на позивача. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з вищенаведених підстав і просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити повністю. Представник відповідача 27.12.2019 року в судове засідання не з"явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено і це вбачається з трудової книжки серії [NUMBER] від 02.07.2002 року, виданої на ім"я [PERSON] , останній 21.01.2003 року був прийнятий на роботу дорожнім робітником 1-го розряду до філії "Новоград-Волинська ДЕД" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК" Автомобільні дороги України". 01.04.2003 року [PERSON] установлено 2-й розряд дорожнього робітника. 02.01.2004 року [PERSON] переведений машиністом автогрейдера 3-го розряду. 06.04.2004 року [PERSON] переведений дорожнім робітником 3-го розряду. 14.11.2004 року [PERSON] переведений машиністом автогрейдера 4 - го розряду. 17.11.2015 року [PERSON] тимчасово переведений майстром ДРП-1. 05.07.2016 року [PERSON] переведений машиністом автогрейдера 5 - го розряду. 28.08.2018 [PERSON] був звільнений за власним бажанням (не виконання умов колективного договору), ст. 38 КЗпП України. Відповідно до наказу № 33к від 28.08.2018 року, виданого філією "Новоград-Волинська ДЕД" Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор", [PERSON] , машиніста навантажувача ДРП-1, з 28 серпня 2018 року звільнено за власним бажанням п.3 ст. 38 КЗпП України. Бухгалтерії виплатити [PERSON] вихідну допомогу згідно ст. 44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Провести компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 21.01.2017 року по день звільнення - 38 календарних днів. Згідно довідки № 79 від 21.05.2019 року, виданої філією "Новоград-Волинська ДЕД" Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор", [PERSON] працював у філії "Новоград-Волинська ДЕД" і був звільнений 28.08.2018 року і його середньоденний заробіток на день звільнення становить 247 грн. 94 коп. Як вбачається з довідки філії "Новоград-Волинська ДЕД" Дочірне підприємство "Житомирський облавтодор" № 119 від 20.06.2019 року, [PERSON] працював у філії "Новоград-Волинська ДЕД" і заборгованість по заробітній платі складає з липня 2018 року по серпень 2018 року в сумі 24986,30 грн. Відповідно до довідки № 121 від 20.06.2019 року, виданої філією "Новоград-Волинська ДЕД" Дочірне підприємство "Житомирський облавтодор", сума вихідної допомоги [PERSON] згідно наказу № 33 від 28.08.2018 року становить 15 617,70 грн. Згідно довідки філії "Новоград-Волинська ДЕД" Дочірне підприємство "Житомирський облавтодор" № 120 від 20.06.2019 року, компенсація за невикористану щорічну відпустку - 38 календарних днів [PERSON] становить 8 670, 08 грн. Відповідно до судового наказу від 29.10.2018 року, виданого Червоноармійським районним судом Житомирської області, з дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" філії "Новоград-Волинська ДЕД" відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 29986,30 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 10194,24 грн. Згідно довідки № 758/1 від 12.09.2019 року, виданої ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК Автомобільні дороги", станом на 13.09.2019 року борг підприємства перед [PERSON] становить 24986,30 грн. Відповідно до ст. 21 ЗУ "Про оплату праці", працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Як вбачається з ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Як вбачається з п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 року №13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 21 вказаної Постанови, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року передбачено, що середній заробіток для виплати працівникові за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З п.3 Порядку вбачається, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. В п.5 Порядку зазначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з довідки відповідача № 79 від 21.05.2019 року, середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення становив - 247 грн. 94 коп. Кількість робочих днів у вересні 2018 року становить - 20 днів, у жовтні 2018 року - 22 дні, у листопаді 2018 року - 22 дні, у грудні 2018 року - 20 днів, у січні 2019 року - 21 день, у лютому 2019 року - 20 днів, у березні 2019 року - 20 днів, у квітні 2019 року - 20 днів, у травні 2019 року - 22 дні, у червні 2019 року - 18 днів, у липні 2019 року - 23 дні, а всього - 228 робочих днів. Виходячи з розрахунку робочих днів помісячно за вищевказаний період було 228 робочих днів, тому 228 (робочих днів) х 247 грн. 94 коп. (середньоденна заробітна плата) = 56 530 грн. 32 коп. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] становить 24986 грн. 30 коп, що підтверджується довідкою відповідача №119 від 20.06.2019 року. Вихідна допомога [PERSON] становить 15 617 грн. 70 коп., що підтверджується довідкою № 121 від 20.06.2019 року, виданою філією "Новоград-Волинська ДЕД" Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор". Компенсація за невикористану щорічну відпустку - 38 календарних днів [PERSON] становить 8 670 грн. 08 коп., що вбачається з довідки № 120 від 20.06.2019 року, виданої філією "Новоград-Волинська ДЕД" Дочірне підприємство "Житомирський облавтодор". За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ухвал суду від 31.10.2019 року та 12.11.2019 року, представник відповідача - Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" викликався в судові засідання, для дачі особистих пояснень, однак він в судові засідання не з"явився. Як вбачається з ухвали Червоноармійського районного суду від 02.12.2019 року, було задоволено клопотання представника позивача - адвоката Риданова С.В. про витребування з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" довідки про реальну заборгованість по заробітній платі [PERSON] за липень-серпень 2018 року, у розрізі за кожний місяць окремо, відомості щодо виплати компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу, та завірені належним чином розрахункові відомості із розрахункової книги на підтвердження заборгованості по заробітній платі [PERSON] . Відповідно до ухвали суду від 10.12.2019 року, на Дочірнє підприємство "Житомирський облавтодор" ВАТ "ДАК"Автомобільні дороги України" в особі директора - Боднарчука Ігоря Васильовича, було накладено штраф, за невиконання ухвали суду від 02.12.2019 року про витребування в останнього документів. Представник відповідача в судові засідання для дачі пояснень щодо спростування позовних вимог не з"явився та не надали документів, які витребовував суд для з"ясування всіх обставин справи. Таким чином, аналіз зібраних у справі та досліджених судом доказів дає підстави суду вважати, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, а саме - з відповідача слід стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 24 986 грн. 30 коп., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 56 530 грн. 32 коп., компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 8 670 грн. 08 коп та вихідну допомогу у розмірі 15 617 грн. 70 коп. Суд вважає, що винними діями відповідача позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки останній зазнав душевних страждань внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, яка не виплачена в повному обсязі до даного часу, що в свою чергу тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків, через скрутне матеріальне становище відсутність можливості забезпечити нормальне існування позивача та членів його сім"ї. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з тривалості та глибини душевних страждань, часу вимушених змін у життєвих стосунках позивача, відсутності у позивача доказів про заподіяння даної шкоди на суму 5000 грн. 00 коп., враховуючи вимоги розумності та справедливості, приходить до висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем у розмірі 768 грн. 40 коп., витрати пов"язані з правничою допомогою адвоката в сумі 2500 грн., що підтверджуються актом про надані послуги згідно договору про надання правової допомоги від 29.05.2019 року та квитанцією № ОАРР48193 від 02.08.2019 року, підлягають стягненню з відповідача. На підставі п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заробітної плати, а тому, суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп На підставі наведеного вище та

Outcome: partial