Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, [PERSON] міська рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] архітектурно будівельна інспекція України в особі Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Харківській області про визнання права власності на нежитлові приміщення. В обґрунтування свого позову вказала, що [PERSON] на праві власності належала квартира № 14, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Сумська, будинок 116, на підставі Договору купівлі - продажу квартири від 11.04.2013 р., посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу і зареєстрованого у реєстрі за № 321. Позивачем за власні кошти було перебудовано квартиру, що підтверджується технічним паспортом на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок № 116 по вулиці Сумській м. Харкова, виданий ТОВ ІНВЕНТАРБЮРО» 11.12.2012 р. (реєстровий номер № П-2-10912) (надалі за текстом позовної заяви - технічний паспорт), відповідно до якого, внаслідок перебудови було збудовано об'єкт нерухомості у вигляді нежитлових приміщень № 14-2 санвузол, загальною площею 1,1 кв.м., допоміжною площею 1,1 кв.м., № 14-6 торговельна загальною площею 62,4 кв.м., житловою (основною) площею 62,4 кв.м., усього загальна площа яких складає 63,5 кв.м, основна площа 62,4 кв.м., допоміжна площа 1,1 кв.м.; (надалі за текстом позовної заяви - нежитлові приміщення або об'єкт нерухомості). Роботи по реконструкції квартири у нежитлові приміщення було виконано без розробки проекту та без отримання відповідного дозволу на початок будівельних робіт. 21.04.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 1 купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, за яким сторони домовились про перехід майнових прав на об'єкт нерухомості - технічно закінчений об'єкт будівництва у вигляді нежитлових приміщень № 14-2 санвузол, загальною площею 1,1 кв.м., допоміжною площею 1,1 кв.м., № 14-6 торгівельна зала, загальною площею 62,4 кв.м., житловою (основною) площею 62,4 кв.м., усього загальна площа їх складає 63,5 кв.м., основна площа 62,4 кв.м., допоміжна площа 1,1 кв.м., які розташовані в квартирному багатоповерховому) житловому будинку літ. «А-5» за адресою м. Харків, вул. Сумська, 116. Зокрема, за Договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно сторони домовились про відчуження на користь Відповідача права на визнання права власності на Обєкт нерухомості у будь який засіб, передбачений чинним законодавством України, зокрема, але не виключно у судовому порядку та право державну реєстрацію права власності на "Об'єкт нерухомості" після його введення до експлуатації. Можливість укладення такого договору передбачена ч. 4 ст. 12 ЦКУ у якій зазначено про те, що особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 4.2. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, продаж майнових прав на Об'єкт нерухомості повинно було бути вчинено за 114490,00 (сто чотирнадцять тисяч чотириста дев'яносто) гривень 00 коп., які Покупець (Відповідач) повинен був сплатити готівковим шляхом Продавцю (Позивачу) протягом З (трьох) банківських днів з дня підписання вказаного договору. Відповідно до п. 4.4. вказаного договору акт сплати Покупцем (Відповідачем) повної вартості майнових прав" на Об'єкт нерухомості, зазначеної у п. 4.1., 2. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно підтверджується видачею йому відповідної «писки з боку Продавця (Позивача) за її особистим підписом. Покупець (Відповідач) своїм листом від 28.04.2015 р. повідомив Продавця (Позивача), що через вкрай важкі фінансові обставини ним не було здійснено вказану оплату. На його думку відповідно до п. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, строк оплати може бути продовженим. На підставі цього Покупець відповідач) просив продовжити строк оплати за п. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно до 12.01.2015 р. Продавець (Позивач) направили на адресу Покупця (Відповідача) повідомлення від 30.04.2014 р. (отримано Покупцем / Відповідачем, що підтверджується ним самим у повідомленні від 05.05.2014 р.) у якому було вказано, що пропозиція Покупця (Відповідача) продовжити термін сплати до 12.01.2015 р. не відповідає інтересам та намірам Продавця (Позивача) визнати (набути) право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна. Таким чином, у відповідності до п. 4.З., 8.4.Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, Покупцю (Відповідачу) було повідомлено, що Договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно вважається розірваним в односторонньому порядку та відповідно зобов'язання сторін за цим договором припиняються з 25.04.2014 р., що є наступним днем після спливу строку здійснення оплати за п. 4.2. цього договору (24.04.2014 р.). Після цього, 05.05.2014 р. Покупцем (Відповідачем) на адресу Продавця (Позивача) було направлено листа, відповідно до якого їм було зазначено, що позиція, щодо відмови у продовженні терміну сплати суми відповідно до п.. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, є такою, , що не відповідає умовам п. 4.2.1. вказаного договору, який передбачає таку можливість. На підставі цього Покупець (Відповідач) вважає, що зобов'язання Сторін за цим договором не припиняються, вважає договір дійсним та обов'язковим для виконання сторонами, не визнає та заперечує проти будь - яких майнових прав Продавців (Позивачів) на вказаний об'єкт нерухомості, зокрема, але не виключно не визнає та заперечує проти набуття, визнання Продавцем (Позивачем) права власності на об'єкт нерухомості у будь - який засіб та посилається на п. 5.2.3. договору у якому вказано, що Продавець (Позивач) зобов'язується з моменту укладення цього договору та до спливу строку вказаному у п. 4.2. Договору купівЛі-продажу майнових прав на нерухоме майно, не вчиняти будь - які дії із вказаним об'єктом нерухомого майна, у тому числі, але не виключно набувати, визнавати , реєструвати право власності на нього у будь-який засіб. Таким чином, Відповідач не визнає та заперечує проти права Позивача на набуття, визнання ним права власності на об'єкт нерухомості, вважає, що Договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно продовжує діяти та він має право на продовження терміну сплати за п. 4.2.1. цього Договору. Проте, сторонами було погоджено у п. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, що строк сплати може буди продовженим за письмовою згодою Продавця (Позивача). Продавець (Позивач) такої згоди Покупцю (Відповідачу) не надавав. Покупець (Відповідач) безпідставно, порушуючи умови Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, у своєму листі від 28.04.2014 р. стверджує, що договором передбачений фактично автоматичний механізм пролонгації строку оплати вказаного у п. 4.2. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно та не погоджується із відмовою Продавця (Позивача) надати згоду на продовження терміну сплати та вважає, що має право на продовження терміну сплати у порядку п. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно. Але, враховуючи механізм пролонгації терміну сплати встановлений п. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, який передбачає наявність письмової згоди Продавця (Позивача) та фактичну відсутність такої згоди з її боку, вважаємо, що твердження Покупця (Відповідача) про наявність права на пролонгацію терміну сплати за п. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно є незаконним та безпідставним. Сторонами було погоджено у п. 4.2. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, що продаж майнових прав на Об'єкт нерухомості повинно було бути вчинено за 114490,00 (сто чотирнадцять тисяч чотириста дев'яносто) гривень 00 коп., які Покупець (Відповідач) повинен був сплатити готівковим шляхом Продавцю (Позивачу) протягом 3 (трьох) банківських днів з дня підписання вказаного договору. Відповідно до п. 4.4. вказаного договору факт сплати Покупцем (Відповідачем) повної вартості майнових прав на Об'єкти нерухомості, зазначеної у п. 4.1., 4.2. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно підтверджується видачею йому відповідної розписки з боку Продавця за її особистим підписом. Відповідно до п. 4.3. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно у разі невиконання Покупцем (Відповідачем) обов'язку, зазначеного, у п. 4.2. Договору, Договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно вважається розірваним в односторонньому порядку на умовах, викладених у п. 8.3.1. цього Договору та відповідно зобов'язання Сторін за цим договором припиняються. Таким чином, умовами Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно було передбачено розірвання договору у односторонньому порядку. Покупець (Відповідач) не здійснив оплату відповідно до п. 4.2. договору, про що він сам не заперечує та вказує у своєму листі від 28.04.2014 р. Зважаючи на положення ст. 629, ч. 1, 3 ст. 651 ЦКУ та п. 4.3., 8.3.1. Договору, вказаний договір с розірваним у односторонньому порядку з 25.04.2014 р., що є наступним днем після спливу строку здійснення оплати за п. 4.2. договору, який дорівнював 3 (трьом) банківським дням з моменту укладення договору, але не пізніше 24.04.2014 р.). Таким чином, договір є розірваним та зобов'язання між Сторонами цього договору припинені з 25.04.2014 р., що є наступним днем після спливу строку здійснення оплати за п.п. 4.2. договору, який дорівнював 3 (трьом) банківським дням з моменту укладення договору(не пізніше 14.04.2014 р.). Зважаючи на це, заперечення та не визнання Відповідачем на підставі умов Договору права Позивача на визнання ним права власності на об'єкт нерухомості є незаконним та необґрунтованим. Посилання Покупця на п. 5.2.3. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, як на підставу заперечення а невизнання прав Продавця (Позивача) також є безпідставним тому, що у цьому пункті вказано, що з моменту кладення цього договору та до спливу строку вказаному у п. 4.2. Договору, Продавець (Позивач) зобов'язуються не вчиняти будь які дії із об'єктом нерухомості, у тому числі, але не виключно набувати, визнавати, реєструвати право власності на нього у будь - який засіб. Але у а. 2 п. 5.2.3. Договору вказано, що після спливу строку вказаного п. 4.2. Договору та не здійснення Покупцем (Відповідачем) оплати у повному обсязі грошових коштів вказаних у . 4.2. Договору Продавець (Позивач) звільняється від обов'язку, передбаченого а. 1 п. 5.2.3. Договору. Таким чином, як вже було зазначене Договір було розірвано у односторонньому порядку через невиконання Покупцем Відповідачем) умов п. 4.2. Договору, тому Продавець (Позивач) звільняється від виконання обов'язку передбаченого а. 1 п. 5.2.3. Договору. З метою підтвердження можливості подальшої безпечної експлуатації об'єкту нерухомості позивачем було мовлено технічний висновок про стан будівельних конструкцій нежитлового приміщення (об'єктів нерухомості) та значення можливості їх подальшої експлуатації (надалі за текстом позовної заяви - технічний висновок). Відповідно до висновків технічного висновку експлуатація нежитлових приміщень (об'єкту нерухомості) можлива, дефектів у несучих конструкціях будівлі не виявлено. Технічний стан будівельних конструкцій житлових приміщень (об'єктів нерухомості) у цілому забезпечує надійну експлуатацію та безпеку для життя та - користувачів. Технічні рішення, прийнятті при будівництві нежитлових приміщень (об'єктів нерухомості) - відповідають вимогам діючих державних архітектурних, будівельних, санітарних норм і правил. Технічний висновок було зроблено експертом, що має кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єкта архітектури, виданий атестаційною архітектурно - будівельною комісією міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України. Незважаючи на те, що будівництво нежитлових приміщень (об'єкту нерухомості) виконано без належно затвердженої проектної документації та дозволу на початок будівельних робіт в цій ситуації вбачається можливим введення нежитлових приміщень (об'єкту нерухомості) в експлуатацію та оформлення належним чином прав на них. Позивач здійснив будівництво об'єкту нерухомості, що підтверджується тим, що він є власником квартири, після перебудови якого виник об'єкт нерухомості право на визнання права власності на які є предметом цього спору; не має жодних діючих договорів за якими права на об'єкт нерухомості були б відчужені на користь інших осіб, Позивач не мав та не має жодних дійсних (діючих) домовленостей з будь - ким щодо надання будь - яких прав на будівництво вказаного об'єкту нерухомості, зокрема з правом їх викупу, тому окрім Позивача, жодна особа не могла збудувати вказаний об'єкт нерухомості. Відповідно до а. 7 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про архітектурну діяльність» для створення об'єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає: прийняття спорудженого об'єкта в експлуатацію. Введення приміщення в експлуатацію фактично є підтвердженням Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю відповідності нежитлової будівлі технічним (будівельним) нормам та безпеки її експлуатації. У разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку (п. 4 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868); Всупереч викладеним вище нормам Позивач не може в повній мірі здійснити своє право власності щодо об'єктів нерухомості, оскільки відсутній документ, що підтверджує їх право власності на них. В судовому засіданні представник позивача свій позов підтримав у повному обсязі, а представник відповідача проти позову заперечував з наступних підстав. Так, між Позивачем (Продавець) та Відповідачем (Покупець) було укладено договір № 1 купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, за яким сторони домовились про продаж майнових прав на об'єкт нерухомості - технічно закінчений об'єкт будівництва, виражений у вигляді нежитлових приміщень № 14-2 санвузол, загальною площею 1,1 кв.м., допоміжною площею 1,1 кв.м., № 14-6 торговельна зала, загальною площею 62,4 кв.м., житловою (основною) площею 62,4 кв.м., усього загальна площа яких складає 63,5 кв.м., основна площа 62,4 кв.м., допоміжна площа 1,1 кв.м., які розташовані в квартирному (багатоповерховому) житловому будинку літ. «А-5» за адресою м. Харків, вул. Сумська, 116. П. 4.2. Договору встановлює ціну договору 114490,00 гривень, які Відповідач повинен сплатити готівкою протягом 3 днів з дня підписання договору. Листом від 28.04.2015 р. Позивача повідомлено, що через вкрай важкі фінансові обставини Відповідачем не було здійснено оплату. Відповідно до п. 4.2.1. Договору, строк оплати може бути продовженим. На підставі цього вважаю, що строк оплати мав бути продовжений до 12.01.2015 р. [PERSON] від 30.04.2014 р. Відповідачу було відмовлено у продовженні строку оплати за договором та вказано, що договір є розірваним в односторонньому порядку у відповідності до п. 4.З., 8.4. Договору. Посилаючись на ст..ст. 629, 651, 653 ЦК України, вважає відмову у продовженні терміну сплати суми Договору такою, що не відповідає умовам п. 4.2.1. вказаного договору, який передбачає таку можливість, внаслідок чого, зобов'язання Сторін за цим договором не припиняються, договір є дійсним та обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, на підставі п. 5.2.3. договору, Позивач зобов'язується з моменту укладення цього договору та до спливу строку вказаному у п. 4.2. Договору, не вчиняти будь - які дії із вказаним нерухомим майном, у тому числі, але не виключно набувати, визнавати право власності на нього у будь - який засіб. Представник третьої особи Державної архітектурно будівельної інспекції України в особі Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції у Харківській області в судове засідання не зявився, надав письмові пояснення, згідно яких, основними завданням Держархбудінспекції та її територіальних органів є виконання дозвільних, реєстраційних функцій та здійснення контролю і нагляду у сфері будівництва, містобудування та архітектури. Крім того, інспекції державного архітектурно-будівельного контролю є єдиним органом державної влади уповноваженим на встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти. Прийняття в експлуатацію об'єктів проводиться шляхом реєстрації [PERSON] архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації або на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату. Відповідно Положення про Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області (Далі-Департамент), затвердженого наказом № 235 від 01.10.2014р. та Наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 21.10.2014р. №288, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області з 21.10.2014р. є територіальним органом - структурним підрозділом апарату Держархбудінспекції України. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] здійснила самочинну реконструкцію нежитлових приміщень №14-2 санвузол, загальною площею 1,1 кв.м., допоміжною площею 1.1 кв.м., №14-6 торговельна зала, загальною площею 62,4 кв.м., житловою (основною) площею 62.4 кв.м., усього загальна площа яких складає 63,5 кв.м., які розташовані в квартирному (багатоповерховому) житловому будинку літ. «А-5» за адресою: м.Харків, вул. Сумська, 116. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до ч. ч. З, 5 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки, у встановленому порядку, особі під уже збудоване нерухоме майно, в разі, якщо це не порушує права інших осіб. Законом України, який введений державою для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Замовник має право виконувати будівельні роботи після: 1)подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 2)реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності; 5) видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до IV і V категорій складності. Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Згідно п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011р. у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Пунктом 12 цього ж Порядку передбачено, що експлуатація об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію забороняється. Отже визнання у судовому порядку право власності на об'єкт будівництва не позбавляє обов'язку введення його в експлуатацію. Інформація про наявність у позивачів дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку в Департаменті відсутня. Представник третьої особи [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, надав письмові пояснення, згідно яких, Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.04.2013 [PERSON] придбала квартиру № 14, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 116. Придбавши за власні кошти необхідні будівельні матеріали, позивач самочинно реконструював об'єкт нерухомого майна. Згідно Технічного паспорту на нежитлові приміщення №№ 1-2, 1-6 в літ. «А-5», розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 116 їх загальна площа складає 63,5м2. Відповідно до технічного висновку про стан будівельних конструкцій і можливості збереження збудованих нежитлових приміщень №№ 1-2, 1-6 в літ. «А-5» загальною площею 63,5м2, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 116, всі основні будівельні конструкції знаходяться в задовільному технічному стані та придатні для подальшої експлуатації. Будівництво, яке використовується під об'єктом нерухомості, відповідає діючим будівельним, пожежним і санітарним нормам: ДБН В. 2.2-9-99 «громадські будівлі і споруди. Основні положення», ДБН В. 1.1-7-2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва». Вирішення питання відносно самочинного будівництва регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України та «Порядком перепланування і (або) переобладнання жилих будинків та жилих приміщень у місті Харкові», затвердженого рішенням 5 сесії [PERSON] міської ради 6 скликання від 23.02.2011 № 162/11. Дія вказаного Порядку поширюється на всі підприємства, установи та організації, фізичних осіб-підприємців, а також громадян, які здійснили або здійснюють самочинне будівництво на території міста Харкова. Порядок є обов'язковим для виконання на території міста Харкова. Відповідно до вказаного Порядку особа, яка здійснила самовільне перепланування і (або) переобладнання приміщення на території міста Харкова, звертається із заявою на ім'я Харківського міського голови із проханням про збереження та оформлення виконаного перепланування і (або) переобладнання приміщення. Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Положеннями статей 116 та 123 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Таким чином, земельним законодавством передбачено прийняття органами місцевого самоврядування рішень щодо надання земельних ділянок лише на підставі звернення (клопотання) особи, яка зацікавлена в її одержанні. А тому приймаючи рішення, щодо визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, яке розташоване на земельній ділянці, судом, з метою захисту прав територіальної громади міста Харкова, повинно бути вжито заходів стосовно необхідності оформлення позивачем права на земельну ділянку, де розташоване новостворене нерухоме майно. Вислухавши сторони, прийнявши до уваги пояснення третіх осіб, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що належала на праві власності квартира № 14, що знаходиться за адресою: місто Харків, вулиця Сумська, будинок 116, на підставі Договору купівлі - продажу квартири від 11.04.2013 р., посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу і зареєстрованого у реєстрі за № 321. Право власності на квартиру було зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 11.04.2013 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 39182763101 та підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2294184 від 11.04.2013 р. Позивачем, за власні кошти було перебудовано квартиру, що підтверджується технічним паспортом на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок № 116 по вулиці Сумській м. Харкова, виданий ТОВ ІНВЕНТАРБЮРО» 11.12.2012 р. (реєстровий номер № П-2-10912) (надалі за текстом позовної заяви - технічний паспорт), відповідно до якого, внаслідок перебудови було збудовано об'єкт нерухомості у вигляді нежитлових приміщень № 14-2 санвузол, загальною площею 1,1 кв.м., допоміжною площею 1,1 кв.м., № 14-6 торговельна загальною площею 62,4 кв.м., житловою (основною) площею 62,4 кв.м., усього загальна площа яких складає 63,5 кв.м, основна площа 62,4 кв.м., допоміжна площа 1,1 кв.м.; (надалі за текстом позовної заяви - нежитлові приміщення або об'єкт нерухомості). Роботи по реконструкції квартири у нежитлові приміщення було виконано без розробки проекту та без отримання відповідного дозволу на початок будівельних робіт. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦКУ кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. П. 1 ч. 2 ст. 16 ЦКУ вказує, що одним із способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦКУ власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. 21.04.2014 р. між Позивачем (Продавець) та [PERSON] (Відповідачем / Покупцем) укладено договір № 1 купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, за яким сторони домовились про перехід майнових прав на об'єкт нерухомості - технічно закінчений об'єкт будівництва у вигляді нежитлових приміщень № 14-2 санвузол, загальною площею 1,1 кв.м., допоміжною площею 1,1 кв.м., № 14-6 торгівельна зала, загальною площею 62,4 кв.м., житловою (основною) площею 62,4 кв.м., усього загальна площа їх складає 63,5 кв.м., основна площа 62,4 кв.м., допоміжна площа 1,1 кв.м., які розташовані в квартирному багатоповерховому) житловому будинку літ. «А-5» за адресою м. Харків, вул. Сумська, 116. Зокрема, за Договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно сторони домовились про відчуження на користь Відповідача права на визнання права власності на Обєкт нерухомості у будь який засіб, передбачений чинним законодавством України, зокрема, але не виключно у судовому порядку та право державну реєстрацію права власності на "Об'єкт нерухомості" після його введення до експлуатації. Можливість укладення такого договору передбачена ч. 4 ст. 12 ЦКУ у якій зазначено про те, що особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (ч. 2 ст. 656 ЦКУ). Відповідно до п. 4.2. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, продаж майнових прав на Об'єкт нерухомості повинно було бути вчинено за 114490,00 (сто чотирнадцять тисяч чотириста дев'яносто) гривень 00 коп., які Покупець (Відповідач) повинен був сплатити готівковим шляхом Продавцю (Позивачу) протягом З (трьох) банківських днів з дня підписання вказаного договору. Відповідно до п. 4.4. вказаного договору акт сплати Покупцем (Відповідачем) повної вартості майнових прав" на Об'єкт нерухомості, зазначеної у п. 4.1., 2. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно підтверджується видачею йому відповідної «писки з боку Продавця (Позивача) за її особистим підписом. Покупець (Відповідач) своїм листом від 28.04.2015 р. повідомив Продавця (Позивача), що через вкрай важкі фінансові обставини ним не було здійснено вказану оплату. На його думку відповідно до п. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, строк оплати може бути продовженим. На підставі цього Покупець відповідач) просив продовжити строк оплати за п. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно до 12.01.2015 р. Продавець (Позивач) направили на адресу Покупця (Відповідача) повідомлення від 30.04.2014 р. (отримано Покупцем / Відповідачем, що підтверджується ним самим у повідомленні від 05.05.2014 р.) у якому було вказано, що пропозиція Покупця (Відповідача) продовжити термін сплати до 12.01.2015 р. не відповідає інтересам та намірам Продавця (Позивача) визнати (набути) право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна. Таким чином, у відповідності до п. 4.З., 8.4.Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, Покупцю (Відповідачу) було повідомлено, що Договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно вважається розірваним в односторонньому порядку та відповідно зобов'язання сторін за цим договором припиняються з 25.04.2014 р., що є наступним днем після спливу строку здійснення оплати за п. 4.2. цього договору (24.04.2014 р.). Після цього, 05.05.2014 р. Покупцем (Відповідачем) на адресу Продавця (Позивача) було направлено листа, відповідно до якого їм було зазначено, що позиція, щодо відмови у продовженні терміну сплати суми відповідно до п.. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, є такою, , що не відповідає умовам п. 4.2.1. вказаного договору, який передбачає таку можливість. На підставі цього Покупець (Відповідач) вважає, що зобов'язання Сторін за цим договором не припиняються, вважає договір дійсним та обов'язковим для виконання сторонами, не визнає та заперечує проти будь - яких майнових прав Продавців (Позивачів) на вказаний об'єкт нерухомості, зокрема, але не виключно не визнає та заперечує проти набуття, визнання Продавцем (Позивачем) права власності на об'єкт нерухомості у будь - який засіб та посилається на п. 5.2.3. договору у якому вказано, що Продавець (Позивач) зобов'язується з моменту укладення цього договору та до спливу строку вказаному у п. 4.2. Договору купівЛі-продажу майнових прав на нерухоме майно, не вчиняти будь - які дії із вказаним об'єктом нерухомого майна, у тому числі, але не виключно набувати, визнавати , реєструвати право власності на нього у будь-який засіб. Таким чином, Відповідач не визнає та заперечує проти права Позивача на набуття, визнання ним права власності на об'єкт нерухомості, вважає, що Договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно продовжує діяти та він має право на продовження терміну сплати за п. 4.2.1. цього Договору. Проте, відповідно до ст. 629 ЦКУ - договір є обов'язковим для виконання сторонами. Сторонами було погоджено у п. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, що строк сплати може буди продовженим за письмовою згодою Продавця (Позивача). Продавець (Позивач) такої згоди Покупцю (Відповідачу) не надавав. Покупець (Відповідач) безпідставно, порушуючи умови Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, у своєму листі від 28.04.2014 р. стверджує, що договором передбачений фактично автоматичний механізм пролонгації строку оплати вказаного у п. 4.2. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно та не погоджується із відмовою Продавця (Позивача) надати згоду на продовження терміну сплати та вважає, що має право на продовження терміну сплати у порядку п. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно. Але, враховуючи механізм пролонгації терміну сплати встановлений п. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, який передбачає наявність письмової згоди Продавця (Позивача) та фактичну відсутність такої згоди з її боку, вважаємо, що твердження Покупця (Відповідача) про наявність права на пролонгацію терміну сплати за п. 4.2.1. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно є незаконним та безпідставним; Сторонами було погоджено у п. 4.2. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, що продаж майнових прав на Об'єкт нерухомості повинно було бути вчинено за 114490,00 (сто чотирнадцять тисяч чотириста дев'яносто) гривень 00 коп., які Покупець (Відповідач) повинен був сплатити готівковим шляхом Продавцю (Позивачу) протягом 3 (трьох) банківських днів з дня підписання вказаного договору. Відповідно до п. 4.4. вказаного договору факт сплати Покупцем (Відповідачем) повної вартості майнових прав на Об'єкти нерухомості, зазначеної у п. 4.1., 4.2. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно підтверджується видачею йому відповідної розписки з боку Продавця за її особистим підписом. Відповідно до п. 4.3. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно у разі невиконання Покупцем (Відповідачем) обов'язку, зазначеного, у п. 4.2. Договору, Договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно вважається розірваним в односторонньому порядку на умовах, викладених у п. 8.3.1. цього Договору та відповідно зобов'язання Сторін за цим договором припиняються. Вказане положення договору відповідає ч. 1 ст. 651 ЦКУ згідно якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом та ч. 3 ст. 651 ЦКУ, у якій вказано, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Таким чином умовами Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно було передбачено розірвання договору у односторонньому порядку. Покупець (Відповідач) не здійснив оплату відповідно до п. 4.2. договору, про що він сам не заперечує та вказує у своєму листі від 28.04.2014 р. Зважаючи на положення ст. 629, ч. 1, 3 ст. 651 ЦКУ та п. 4.3., 8.3.1. Договору, вказаний договір с розірваним у односторонньому порядку з 25.04.2014 р., що є наступним днем після спливу строку здійснення оплати за п. 4.2. договору, який дорівнював 3 (трьом) банківським дням з моменту укладення договору, але не пізніше 24.04.2014 р.). Таким чином, на підставі ч. 2, 3 ст. 653 ЦКУ, які вказують на те, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни, договір є розірваним та зобов'язання між Сторонами цього договору припинені з 25.04.2014 р., що є наступним днем після спливу строку здійснення оплати за п.п. 4.2. договору, який дорівнював 3 (трьом) банківським дням з моменту укладення договору(не пізніше 14.04.2014 р.). Зважаючи на це, заперечення та не визнання Відповідачем на підставі умов Договору права Позивача на визнання ним права власності на об'єкт нерухомості є незаконним та необґрунтованим. Посилання Покупця на п. 5.2.3. Договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно, як на підставу заперечення а невизнання прав Продавця (Позивача) також є безпідставним тому, що у цьому пункті вказано, що з моменту кладення цього договору та до спливу строку вказаному у п. 4.2. Договору, Продавець (Позивач) зобов'язуються не вчиняти будь які дії із об'єктом нерухомості, у тому числі, але не виключно набувати, визнавати, реєструвати право власності на нього у будь - який засіб. Але у а. 2 п. 5.2.3. Договору вказано, що після спливу строку вказаного п. 4.2. Договору та не здійснення Покупцем (Відповідачем) оплати у повному обсязі грошових коштів вказаних у . 4.2. Договору Продавець (Позивач) звільняється від обов'язку, передбаченого а. 1 п. 5.2.3. Договору. Таким чином, як вже було зазначене Договір було розірвано у односторонньому порядку через невиконання Покупцем Відповідачем) умов п. 4.2. Договору, тому Продавець (Позивач) звільняється від виконання обов'язку передбаченого а. 1 п. 5.2.3. Договору. У відповідності до ч. 2 ст. 383 ЦКУ власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, надані йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відомості про наявність з боку позивача будь - яких порушень прав та інтересів власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку, - відсутні. Відповідно до висновків технічного висновку експлуатація нежитлових приміщень (об'єкту нерухомості) можлива, дефектів у несучих конструкціях будівлі не виявлено. Технічний стан будівельних конструкцій житлових приміщень (об'єктів нерухомості) у цілому забезпечує надійну експлуатацію та безпеку для життя та - користувачів. Технічні рішення, прийнятті при будівництві нежитлових приміщень (об'єктів нерухомості) - відповідають вимогам діючих державних архітектурних, будівельних, санітарних норм і правил. Технічний висновок було зроблено експертом, що має кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов'язаних із створенням об'єкта архітектури, виданий атестаційною архітектурно - будівельною комісією міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України. Позивач здійснив будівництво об'єкту нерухомості, що підтверджується тим, що він є власником квартири, після перебудови якого виник об'єкт нерухомості право на визнання права власності на які є предметом цього спору; не має жодних діючих договорів за якими права на об'єкт нерухомості були б відчужені на користь інших осіб, Позивач не мав та не має жодних дійсних (діючих) домовленостей з будь - ким щодо надання будь - яких прав на будівництво вказаного об'єкту нерухомості, зокрема з правом їх викупу, тому окрім Позивача, жодна особа не могла збудувати вказаний об'єкт нерухомості. Відповідно до а. 7 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про архітектурну діяльність» для створення об'єкта архітектури виконується комплекс робіт, який включає: прийняття спорудженого об'єкта в експлуатацію. Введення приміщення в експлуатацію фактично є підтвердженням Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю відповідності нежитлової будівлі технічним (будівельним) нормам та безпеки її експлуатації. У разі коли законодавством встановлено вимогу щодо прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація права власності на нього проводиться після прийняття такого об'єкта в експлуатацію в установленому законодавством порядку (п. 4 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868); Таким чином, законодавець встановлює обов'язкову наявність факту введення нежитлового приміщення до експлуатації тільки на етапі державної реєстрації права власності на це приміщення. Конструкція ч. 2 ст. 383 ЦКУ не передбачає жодної вимоги щодо наявності факту введення переобладнаної квартири до експлуатації для визнання права власності у її порядку. Зазначене вище підтверджується також п. 10 постанова КМУ від 13.04.2011 ,р. № 461 «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» який встановлює, що у разі коли на збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком. Тобто особа звертається за введенням об'єкту до експлуатації після винесення відповідно рішення. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦКУ кожен володіє, користується та розпоряджається своєю власністю на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею І Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, передбачено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦКУ правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності відповідно до ст. 317 ЦКУ становлять три складові - право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певну користь та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦКУ право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. [PERSON] забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Норма ч. 1 ст. 386 ЦКУ встановлює, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно зі ст. 328 ЦКУ право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Всупереч викладеним вище нормам Позивач не може в повній мірі здійснити своє право власності щодо об'єктів нерухомості, оскільки відсутній документ, що підтверджує їх право власності на них. Згідно ч. 1 ст. 181 ЦКУ зазначені об'єкти нерухомості відноситься до нерухомого майна. Нормами ч. 1 ст. 182 ЦКУ передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до реєстру речових прав на нерухоме майно. Ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до державного реєстру прав. [PERSON] гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, никають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, зокрема право власності на нерухоме майно, крім того, відповідно до п. 37 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 р. № 868, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком. Таким документом, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та лих речових прав на нерухоме майно. Судом вбачається наявність спору між сторонами щодо предмету спору, що унеможливлює введення його в експлуатацію до його вирішення судом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved