Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пучкової І.А., третя особа - ТДВ «Чорноморгідробуд», про зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що він мешкає в кімнаті [ADDRESS], який за своїм статусом є гуртожитком. Зазначений гуртожиток, згідно свідоцтва № 013058 від 09.04.2001 року, виданого на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеського міськвиконкому № 62 від 25.01.2001 року, належить ТДВ «Чорноморгідробуд» на праві власності. Позивач зазначив, що на його прохання, ТДВ «Чорноморгідробуд» було прийнято рішення про продаж йому - [PERSON] частки у гуртожитку, а саме - кімнати по [ADDRESS] як мешканцю цієї кімнати в гуртожитку. 25 січня 2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пучкової І.А. з проханням посвідчити договір купівлі-продажу частки гуртожитку. Проте, постановою нотаріуса було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальних дій щодо посвідчення договору купівлі-продажу частки гуртожитку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] вважає постанову нотаріуса безпідставною та прийнятою всупереч діючому законодавству України. У зв'язку з чим, просить суд зобов'язати Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пучкову І.А. посвідчити договір купівлі-продажу частки гуртожитку, а саме - кімнати [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник третьої особи ТДВ «Чорноморгідробуд» - [PERSON] в судовому засіданні повністю погодилась з позовними вимогами позивача, не заперечувала проти їх задоволення. Крім того, надала письмові пояснення, в яких зазначила, що директор ТДВ «Чорноморгідробуд», як орган управління юридичної особи, згідно зі статутом ТДВ «Чорноморгідробуд» приймає рішення одноособово, формою прийняття рішення про продаж нерухомості було розпорядження №2 від 31.03.2017 року, яким, зокрема, [PERSON] відчужувалась житлова площа кімнати [ADDRESS] ТДВ «Чорноморгідробуд» вважає, що договір купівлі-продажу кімнати [NUMBER], підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки, [PERSON] погодився з умовами продажу частки гуртожитку, яка була надана йому у зв'язку із працевлаштуванням у 2005 році до відокремленого підрозділу ТДВ «Чорноморгідробуд» - будівельного управління №463, в якому він працює до теперішнього часу. Виходячи з вищевикладеного, представник ТДВ «Чорноморгідробуд», вважає, що дії нотаріуса порушують норми законодавства про власність, права власника на свободу договору.(а.с.40-41) Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала до канцелярії суду заяву, згідно якої, просила суд розглядати справу за її відсутності. (а.с. 21) Відзив на позов, як того вимагає діюче законодавство, відповідач до суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінивши доводи позивача, приймаючи до уваги пояснення представника третьої особи, встановивши обставини, якими обґрунтовуються доводи і заперечення, з'ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрований у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Ф-1.(а.с. 5) Як вбачається з трудової книжки №2628, [PERSON] з 2005 року - до теперішнього часу працює в відокремленому підрозділі ТДВ «Чорноморгідробуд» - будівельного управління № 463. (а.с. 30) Згідно свідоцтва № 013058 від 09.04.2001 року, виданого на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеського міськвиконкому №62 від 25.01.2001 року, гуртожиток, за адресою: [ADDRESS], належить ТДВ «Чорноморгідробуд» на праві власності. (а.с. 4) Статтею 316 Цивільного Кодексу України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Розпорядження №2 від 31 березня 2017 року 25 липня 2016 р., протоколом №5 дирекції ТДВ «Чорноморгідробуд» було надано згоду на відчуження мешканцям гуртожитків по [ADDRESS] та [ADDRESS] житлової площі кімнат, в яких вони проживають.(а.с.28). Згідно до вказаного "Розпорядження", певна кількість мешканців гуртожитків ТДВ «Чорноморгідробуд» звернулась з проханням викупити займану ними житлову площу за ціною, встановленою ТДВ «Чорноморгідробуд». Оскільки в цих гуртожитках мешкають різні категорії громадян, оплата вартості буде здійснюватись в залежності від наявності трудових відносин з ТДВ «Чорноморгідробуд» чи довгочасності проживання. Так, вартість одного квадратного метра житлової площі для мешканців, які працюють не менше п'яти років в ТДВ «Чорноморгідробуд» або проживають в гуртожитках не менше 10 років, становить, з урахуванням ПДВ: 5221 грн. в гуртожитку по [ADDRESS]; 5175,00 грн.- в гуртожитку по [ADDRESS] З урахуванням викладеного, нижчепереліченим мешканцям гуртожитків відчужуються займані ними жилі приміщення, з відповідною часткою в неподільному і загальному майні цих гуртожитків, а саме: [PERSON], кімната [NUMBER] житловою площею 18,6 кв. м в гуртожитку по [ADDRESS] - за 96255 грн., в тому числі ПДВ-16042, 5 грн.. (а.с. 28). Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно, або за доступну для них плату, відповідно до закону. Згідно із ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. На виконання зазначеного "Розпорядження", для посвідчення договору купівлі-продажу кімнати [NUMBER], житловою площею 18,6 кв.м. в гуртожитку по [ADDRESS], в м.Одесі, позивач - [PERSON] та ТДВ «Чорноморгідробуд» звернулися до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пучкової І.А., що учасниками справи в судоворму засіданні не заперечувалось. Проте, постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Пучкової І.А. було відмовлено в посвідченні договору купівлі-продажу [PERSON] частки гуртожитку - кімнати [NUMBER], житловою площею 18,6 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, [ADDRESS], мешканцем якого він є. Свою відмову приватний нотаріус обгрунтував наступним. Васником гуртожитку є Товариство з додатковою відповідальністю «ЧОРНОМОРГІДРОБУД», яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «ЧОРНОМОРГІДРОБУД», що було створено шляхом корпоратизації державного підприємства «ЧОРНОМОРГІДРОБУД» згідно з розпорядженням Фонду Державного майна України № 227-РРА від 20 березня 1997 року, відповідно до якого Відкритому акціонерному товариству «ЧОРНОМОРГІДРОБУД» 20 березня 1997 року було видано Свідоцтво про право власності № П-518, в якому вказано, що майно зазначеного товариства є колективною власністю акціонерів, які придбали акції Відкритого акціонерного товариства «ЧОРНОМОРГІДРОБУД» відповідно до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств». Відмовляючи в посвідченні договору купівлі-продажу, нотаріус посилається на ст. 1 п. 4 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Згідно якої, дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб). Тобто, нотаріус, посилається не те, що будівлю гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, [ADDRESS] було включено до статутного капіталу ВАТ «ЧОРНОМОРГІДРОБУД», яке було створено в процесі корпоратизації. З урахуванням викладеного, посилаючись на ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат», нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з зазначенням, що вчинення такої дії суперечить законодавству України. (а.с. 3). Вирішуючи питання щодо заявленої позивачем вимоги, суд зазначає про таке. Згідно із ст. 55 Конституції України, права людини і громадянина захищаються судом. Гарантованим Конституцією України правом громадян - є право на звернення до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб, відповідно до їх функціональних обов'язків. Нотаріуси, як основна складова ланка в системі органів, на які покладено обов'язок посвідчувати права, зобов'язані сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав, захисті законних інтересів, а також роз'яснювати способи їх захисту, з урахуванням вимог чинного законодавства. Належне виконання обов'язків нотаріуса полягає в неухильному дотриманні вимог чинного законодавства, чіткому виконанні всіх процедур, які прописані в нормативно-правових актах. Нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, передбачені статтею 34 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої, посвідчують зокрема, правочини. Згідно до ст. 54 Закону України "Про нотаріат", нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. При цьому, нотаріуси перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Обставини, за яких виникає необхідність у винесенні нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, пов'язані з бажанням особи вчинити нотаріальну дію на час звернення такої особи. Тобто, особа націлена на закріплення свого права нотаріально посвідченим документом, але для цього існують певні перешкоди. Порядок відмови у вчиненні нотаріальної дії, регламентується статтею 49 Закону України «Про нотаріат». Ця ж стаття містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії. Відмова у вчиненні нотаріальної дії на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оформлюється постановою. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо, зокрема, вчинення такої дії суперечить законодавству України. До змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії також встановлені певні вимоги (глава 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5), зокрема, у постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Виходячи з викладеного, суд детально розглянув, з посиланням на норми Закону, вичерпний перелік підстав, за наявності яких нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії та порядок відмови у вчиненні нотаріальної дії і прийшов до висновку, що зміст постанови приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, викладено у відповідності до вимог чинного законодавства. При прийнятті вказаної постанови, приватний нотаріус діяв згідно до Закону України "Про нотаріат". Відмовляючи в посвідченні договору купівлі-продажу, нотаріус посилалась на ст. 1 п. 4 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки організація чи проведення торгів житловими приміщеннями гуртожитків може бути здійснена з порушенням чинного законодавства, що призведе до порушення житлових прав мешканців гуртожитку на користування житловими кімнатами та приміщеннями загального користування. Тобто, приймаючи таке рішення, нотаріус діяв у відповідності з нормами діючого законодавства, але, помилково вважаючи, що діє, з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитку. Проте, третя особа - ТДВ «Чорноморгідробуд» не приймала рішення щодо проведення торгів житловими приміщеннями гуртожитку, а вирішило питання якраз з метою захисту житлових прав громадян, які працюють в ТДВ «Чорноморгідробуд» не менше 5 років та довготривало мешкають в гуртожитку та передачі їм у власніть тих кімнат, в яких вони довготривало мешкають. Тобто, вказане рішення якраз і свідчить про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд, упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт можуть бути оскаржені до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Строк оскарження постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії визначається, відповідно до ст.257 ЦК України, тривалістю у три роки. Скарга на відмову у вчиненні нотаріальної дії подається до суду за правилами позовного провадження за місцем розташування нотаріальної контори, державного нотаріального архіву або за місцезнаходженням робочого місця приватного нотаріуса. Позивач, у відповідності до Закону, скористався своїм правом на оскарження постанови приватного нотаріуса і його право не може бути обмежене, а заявлена позивачем вимога розглянута судом по суті. Проте, позивачем при зверненні до суду не правильно обрано спосіб захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав, розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Способи захисту судом, цивільних прав та інтересів, визначено сттатею 16 ЦК України. Так, згідно частини другої статті 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Позивачем заявлено вимогу до суду про зобов'язання нотаріуса посвідчити договір купівлі-продажу частки гуртожитку. Проте, з огляду на положення статей 4, 16 ЦК України, статей 54, 55 Закону України «Про нотаріат», суд приходить до висновку, що законом не передбачено такий спосіб захисту як зобов'язання нотаріуса посвідчити договір, а, отже, суд не може зобов'язати нотаріуса посвідчити договір, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом, відповідно до Закону України «Про нотаріат». Однак, у відповідності до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та, з урахуванням конкретних обставин справи, враховуючи встановлену законодавством норму Закону про те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, суд приходить до висновку щодо необхідності обрання у даному випадку ефективного способу захисту порушеного права позивача - зобов'язання приватного нотаріуса вирішити питання щодо посвідчення договору купівлі-продажу. У даному випадку, посвідчення нотаріусом вказавного договору купівлі-продажу, згідно до якого ТДВ «Чорноморгідробуд» продає кімнату [NUMBER], житловою площею 18,6 кв.м., в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] - [PERSON], який з 2005 року працює в ТДВ «Чорноморгідробуд» та мешкає в цій же кімнаті не буде порушенням з боку нотаріуса ст. 1 п. 4 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки саме вказані дії свідчать про захист житлових прав позивача, як мешканця цього гуртожитку. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial