Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "АКТИВ-БАНК" про стягнення банківського вкладу. Свої вимоги мотивує тим, що 15 травня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір строкового вкладу "Вільна сімка" № ДФО-01-177173. На підставі договору банк відкриває Вкладнику депозитний рахунок у іноземній валюті та приймає на нього грошові кошти у сумі 58 785, 92 дол. США, строком з 15.05.2014 року по 04.06.2015 року, з процентною ставкою 12% річних. Зазначив, що 13 листопада 2014 року він звернувся до Банку з заявою про повернення строкового вкладу, однак банк листом від 29.11.2014 року відмовив йому у поверненні коштів, оскільки строк повернення вкладу не настав, а у Банку введено тимчасову адміністрацію. Посилаючись на вищевикладені обставини та ст. 1060 ЦК України, позивач просив стягнути з ПАТ КБ "АКТИВ-БАНК" на свою користь суму депозитного вкладу у розмірі 58 785, 92 дол. США, проценти за договором у сумі 2 125, 95 дол. США. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 травня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № ДФО-01-177173 строкового вкладу "Вільна сімка" (а. с. 19). Відповідно до п. 1.1 договору Банк відкриває вкладнику депозитний рахунок та приймає на нього грошові кошти у сумі 58 785, 92 дол. США на умовах визначених цим Договором та зобов'язався повернути суму вкладу та нараховані за ним проценти на умовах і в порядку, передбачених Договором. Пунктом 1.2-1.3 договору визначено, що строк дії договору становить з 15.05.2014 року по 04.06.2015 року, з процентною ставкою за вкладом 12% річних. З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було внесено депозитні кошти на рахунок ПАТ КБ "АКТИВ-БАНК", що підтверджується меморіальним валютним ордером від 15.05.2014 року (а.с. 18). Відповідно до п. 1.3. договору строкового вкладу передбачено умови повернення вкладу з ініціативи вкладника, де зазначено, що при зверненні Вкладника до Банку в одну із дат… (13.11.2014 року) день повернення вкладу вважається таким, що настав. При цьому Банк повертає вклад та сплачує нараховані проценти у повному обсязі. 13 листопада 2014 року [PERSON] звернувся до Банку з заявою про повернення строкового вкладу (а.с. 13-15), як це передбачено умовами договору. Листом від 21 листопада 2014 року ПАТ КБ "АКТИВ-БАНК" відмовив позивачу у поверненні коштів, оскільки строк повернення вкладу не настав, а у Банку введено тимчасову адміністрацію. У зв'язку з неповерненням суми вкладу та процентів, 03.12.2014 року позивач направила відповідачу скаргу (а.с. 8-9). Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї. У ч. 2 ст. 1060 ЦК України вказано, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. З огляду на те, що депозитний вклад повернутий не був, в силу вимог ст. ст. 526, 1058, 1060 ЦК України він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 58 785, 92 дол. США. Крім того, за умовами депозитного договору, Банк зобов'язався сплатити вкладнику нараховані відсотки в розмірі 12% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. За таких обставин, стягненню з ПАТ КБ "АКТИВ-БАНК" на користь позивача підлягає також сума процентів у розмірі 2 125, 95 дол. США. У листі відповідача, що був направлений на адресу позивача, ПАТ КБ "АКТИВ-БАНК" посилається на те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, однак ці доводи суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку встановлена спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за положеннями якого з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/21893), а саме: п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з відповідача слід стягнути на користь позивача 60 911, 87 дол. США. 87 центів. Крім того, відповідно до п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільняється від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 88 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: approved