Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить збільшити розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] , [INFO] рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 лютого 2013 року, справа № 560/112/13-ц та стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж мінімальний гарантований розмір аліментів 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, а у разі продовження навчання - до досягнення ними 23-х років. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 грудня 2012 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від даного шлюбу у них народилися діти: донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Відповідач за матеріальне становище їхніх дітей не дбав, а тому вона змушена була звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів. Згідно рішення Дубровицького районного суду від 19 лютого 2013 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.01.2013 року і до досягнення дітьми повноліття, а в разі продовження навчання до досягнення ними 23-х років. Однак присудженого зазначеним рішенням суду розміру аліментів недостатньо, оскільки тих коштів, які сплачує щомісячно відповідач, не вистачає навіть для того, щоб забезпечити дітей продуктами харчування. Крім того, діти вже навчаються у школі і, відповідно, витрати для їхнього утримання значно збільшилися. Зокрема зросли витрати на одяг, взуття, підручники та інше шкільне приладдя. Її заробіток вже не покриває всіх витрат, необхідних для забезпечення дітей всім необхідним для їхнього нормального розвитку та навчання, а тому вони з дітьми змушені відмовляти собі багато в чому через скрутне матеріальне становище. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього не надходило, відзиву на позов не подав. Враховуючи те, що неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності відповідача, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд позов задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 27 грудня 2012 року розірвано.(а.с.9) Від шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, наявними в матеріалах справи. (а.с.7, 8). Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 19 лютого 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с.10) З акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] (а.с.15) вбачається, що комісією при обстеженні встановлено, що діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають на утриманні матері [PERSON] . Батько дітей [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей. Згідно довідок Дубровицького навчально-виховного комплексу «Ліцей-школа» Дубровицької районної ради Рівненської області №№570, 571 від 24.04.2019 року (а.с. 11, 12) [PERSON] та [PERSON] навчаються в 1 та 4 класах вказаного навчального закладу. (а.с.15) Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 51 Конституції України, Конвенції про права дитини, що набула чинності для України з 27 вересня 1991 року, ст.ст. 5, 154, 257 СК України держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, позивач [PERSON] просить збільшити розмір аліментів, які були раніше стягнуті на її користь на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] з відповідача [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно до 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, на підставі ст. 192 СК України, посилаючись на погіршення її майнового стану, а також невідповідність розміру стягуваних аліментів мінімальному розміру аліментів на одну дитину, встановлених законодавством України. Судом встановлено, що на час звернення позивача до суду з позовом про зміну розміру аліментів , тобто на 03 травня 2019 року та на час розгляду справи мінімальний розмір аліментів на дитину має становити не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», з 1 січня 2020 року встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 2218 грн. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів, який стягується з відповідача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є значно нижчим за законодавчо встановленого на даний час мінімального розміру аліментів, тоді як розмір стягуваних аліментів, має бути мінімально достатнім задля створення рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Отже, під час розгляду справи, судом встановлено, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання їхніх спільних із позивачем дітей, змінилися умови життя позивачки та дійсно погіршився її матеріальний стан. Так, згідно наданих суду довідок від 24.04.2019 року та 25.04.2019 року встановлено, що [PERSON] працює в Комунальному некомерційному підприємстві "Дубровицька центральна районна лікарня" на посаді лікар-зубний та її середня заробітна плата за відпрацьований період у 2018 - 2019 роках складає 4190 грн. Отже суд переконується в тому, що вказана сума заробітку позивача не може в повній мірі покрити всіх витрат, необхідних для забезпечення дітей всім необхідним для їхнього нормального розвитку та навчання. При цьому відповідач взагалі не надав суду переконливих та обґрунтованих обставин з підтвердженням їх відповідними належними і допустимими доказами стосовно погіршення його матеріального стану, що має наслідком неможливість сплати ним аліментів у збільшеному розмірі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд, вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей в збільшеному розмірі, оскільки доказів протилежного не надав, а тому приходить до висновку, врахувавши матеріальне становище сторін, рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, що є підстави для задоволення позовних вимог в частині збільшення розміру аліментів, а саме суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Разом з тим, вимога позивача про стягнення аліментів в більшому розмірі починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дітьми 23-х років у разі продовження ними навчання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. За правилами ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, в той же час, ст. 192 СК України, якою регулюються правовідносини щодо зміни розміру аліментів, не містить норми про те, що зміна розміру аліментів присуджується з дати звернення до суду з зазначеним позовом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Слід також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання, згідно вказаної статті, невід`ємно пов`язане із навчанням, а саме з його продовженням. Враховуючи ту обставину, що діти на даний момент є малолітніми, тому позовна вимога про стягування аліментів у відповідності до ст.199 СК України є передчасною.

Outcome: approved