Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезгаданим позовом. В позові зазначено, що Державний навчальний заклад "Запорізьке машинобудівне вище професійне училище" є підпорядкованим МОН державним професійно-технічним навчальним закладом третього атестаційного рівня, що здійснює підготовку робітників високого рівня кваліфікації з технологічно складних, наукоємних професій та спеціальностей або робітників, діяльність, яких пов'язана зі складною організацією праці, як правило, з числа випускників загальноосвітніх навчальних закладів. ДНЗ "ЗМВПУ" може здійснювати професійно-технічне навчання, перепідготовку та підвищення кваліфікації працюючих робітників і незайнятого населення. Згідно п. 6.10 статуту ДНЗ "ЗМВПУ" об'єкти права власності: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, житло, і т.д. є державною власністю, що закріплена Міністерством освіти та науки за ДНЗ і перебуває у повному оперативному віддані ДНЗ "ЗМВПУ". Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.11.2007р., видане Орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, гуртожиток з прибудовою інв.. №10320001 літ. А-5, А-2 за адресою [ADDRESS] є власністю держави в особі Міністерства освіти і науки України та відповідно до статуту ДНЗ "ЗМВПУ" майно училища перебуває у користуванні училища. Гуртожиток, розташований по [ADDRESS], призначений для проживання учнів навчального закладу. Потужня спроможність гуртожитку складає 386 місць. На сьогодні в ньому проживає 450 учнів. Всі учні навчального закладу мешкають у гуртожитку безкоштовно. За останній час збільшилась кількість учнів, які приїздять на навчання з різних областей України та сільської місцевості і на сьогодні виникла нагальна потреба у звільненні кімнат, які займають не учні, і не робітники училища, а сторонні особи. За 40 років існування училища, в гуртожитках стали мешкати люди, які не мають відношення як до профтехосвіти в цілому, так і до їх навчального закладу зокрема. Так, [PERSON], [INFO], її син [PERSON] та донька [PERSON], [INFO] зареєстровані та проживають у кімнаті [ADDRESS]. Відповідачі не є працівниками училища, не перебувають в трудових чи інших стосунках і навчальним закладом. Тому вони не підпадають під категорію осіб, які перелічені в ст. 127 Житлового кодексу України. Рішення про надання житлової площі в гуртожитку відповідачам адміністрацією навчального закладу не приймалося, ордеру на вселення у гуртожиток відповідачі не мають. Тому займають кімнату незаконно, без відповідних документів, які дають право на заняття та проживання в ньому. У зв'язку з тим, що гуртожиток перевантажений та у навчального закладу виникла необхідність у вивільненні житлової площі, яку займають сторонні особи як [PERSON] та [PERSON] для подальшого заселення учнів та студентів училища, адміністрація закладу вручили відповідачам припис про виселення із займаної кімнати гуртожитку. Відповідачі припис отримали, але добровільно виселитися з гуртожитку відмовились. На цей час вони продовжують проживати у гуртожитку, користуватися всіма видами комунальних послуг, не сплачуючи за них. В зв'язку з даною обставиною позивач змушений звернутися до суду. Позивач просить суд: Виселити з кімнати [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та малолітню [PERSON], [INFO], без надання іншого жилого приміщення. Стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Державного навчального закладу "Запорізьке машинобудівне вище професійне училище" витрати по оплаті судового збору в розмірі 229 гривень 40 копійок. Представник позивача в судове засідання не з"явився, надав суду заяву якою просить суд розглядати справу у його відсутності, на заявлених позовних вимогах наполягав. Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги заяву представника позивача, вислухав відповідачів, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.11.2007р., видане Орендним підприємством Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації, гуртожиток з прибудовою інв. №10320001 літ. А-5, А-2 за адресою [ADDRESS] є власністю держави в особі Міністерства освіти і науки України та відповідно до статуту ДНЗ "ЗМВПУ" майно училища перебуває у користуванні училища. Гуртожиток, розташований по [ADDRESS], призначений для проживання учнів навчального закладу. Відповідачі по справі [PERSON], її син [PERSON] та малолітня донька [PERSON], [INFO] зареєстровані та проживають у кімнаті [ADDRESS]. Відповідачі не є працівниками училища, не перебувають в трудових чи інших стосунках і навчальним закладом. Питання виселення з гуртожитку регулюється Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" та ст. 132 ЖК України. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" цей закон поширюється на громадян, які на законних підставах тривалий час (не менше п'яти років) за зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, та не мають іншого власного житла. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час (не менш як п'ять років) проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених шляхом корпоратизації чи приватизації колишніх державних підприємств, крім тих організацій, які створено органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, уразі, коли такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність Територіальних громад, мають право подальшого проживання в таких гуртожитках до розв'язання їх житлової проблеми. Згідно зі ст. ст. 19, 20 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого виконавчим органом відповідної місцевої ради на підставі обстеження в установленому чинним законодавством порядку стану гуртожитку (цілісного майнового комплексу чи його відокремленої частини) з наступним затвердженням сесією цієї ради. Усім мешканцям гуртожитку, визнаного аварійним чи непридатним для проживання людей, терміново надається інше, придатне для тимчасового проживання людей житло тим органом місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади, на території якої розміщено такий гуртожиток. Усі інші категорії мешканців гуртожитків, на яких не поширюється Закон України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", можуть бути виселені з підстав і в порядку, передбаченому ст. 132 ЖК України. Отже, приймаючи до уваги, що відповідачі проживають в гуртожитку більше ніж 14 років, зареєстровані в установленому Законом порядку суд вважає правильним, що на відповідачів поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» і тому підстави для виселення без надання іншого житлового приміщення відсутні. Враховуючи вище викладене, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог позивача про виселення відповідачів з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення - відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed