Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

[PERSON] (по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення на свою користь аліментів на утримання як дружини у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.11.2019 року і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трьох років. В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на наступні обставини. Так, вказує, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який має намір розірвати у судовому порядку та вже подала відповідну позовну заяву. Покликається на ту обставину, що з відповідачем мають двох спільних дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають з нею та перебувають на її утриманні. Як вважає позивач з огляду, що відповідач добровільно не надає допомогу на утримання спільних дітей та ухиляється від утримання її як дружини, то є усі підстави, які визначені ч.ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України для задоволення позовних вимог. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач у судовому засіданні вказав на відсутність заперечень щодо задоволення поданого до нього позову. Заслухавши пояснення сторін по справі та дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено приписами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, сторони по справі з 07.05.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.05.2011 року. Згідно копії свідоцтв про народження серій [NUMBER] від 08.10.2013 року, [NUMBER] від 20.03.2018 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . У відповідності до даних довідки виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 11.11.2019 року №5113 вказані вище малолітні діти зареєстровані за місцем проживання матері - [PERSON] . Судом встановлено і те, що позивач по справі перебуває на відповідному обліку та отримує допомогу при народженні дитини - [PERSON] [INFO] , що підтверджується довідкою управління соціального захисту Ізяславської РДА Хмельницької області від 08.11.2019 року №1980. Також, у ході судового розгляду встановлено, що не заперечується сторонами, що відповідач є фізично здоровою особою, тобто працездатним, який офіційно працевлаштований водієм. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд також врахував наступне. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За нормами ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини (матері дитини) на утримання чоловіком (батьком дитини) до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини. З урахуванням встановлених обставин у справі, а також того, що відповідач є працездатною особою молодого віку, в той час як позивач позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати самостійний дохід, оскільки доглядає малолітню дитину до досягнення нею трирічного віку, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог про стягнення аліментів із відповідача на утримання позивача. Слід зазначити, що стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача як дружини у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, є справедливим та достатнім та відповідає інтересам обох сторін по справі, що ними не заперечувалося під час судового розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому в порядку ч. 1 ст. 141 ЦПК України має підстави покласти судовий збір на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" на момент подачі позову, у сумі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved