Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 10 500 гривень і вирішити питання судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що 15.10.2013р. з метою отримання позики у розмірі 50000грн. на придбання житлового будинку він уклав з відповідачем договір №221811. На виконання п.2.1.1 договору він сплатив на користь відповідача 10500 грн. одноразового комісійного внеску та був повідомлений представником ПП «Грандфінресурс» Храпською О.В. про те, що позика буде йому надана протягом кількох днів, однак при зверненні до офісу йому повідомили, що його договір не потрапив під розподіл коштів через велику кількість бажаючих отримати позику на вигідних умовах та нагадали про необхідність сплатити черговий платіж у розмірі 2926,66 грн. з 1 до 15 числа поточного місяця незалежно від видачі позики. Він звернувся з заявою про розірвання договору, однак представник відповідача відмовила в цьому, зазначивши на невигідність такого, оскільки йому не повернуть сплачений внесок. Згодом він з'ясував, що дана компанія взагалі грошей не видає та не кредитує. Далі зазначає, що дана угода була укладена під впливом обману і нечесної підприємницької практики. Вважає, що укладений договір є нікчемним та суперечить приписам чинного законодавства. В подальшому уточнив позовні вимоги та просив визнати договір №221811 від 15.10.2013р. розірваним з 17.10.2013 року на підставі п.8.1 ст.8 Додатку № 2 до договору; стягнути з відповідача на його користь 70% одноразового комісійного внеску в розмірі 7350,0 гривень та штраф в розмірі 126 гривень за неповернення одноразового комісійного внеску. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з урахуванням змінених позовних вимог та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, надав заперечення проти позову та просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Однак заяви про розгляд справи в його відсутність не надав, тому суд зі згоди позивача ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2014р. між приватним підприємством «Грандфінресурс» в особі Храпської О.В. та [PERSON] укладено договір №221811 про надання послуг з метою отримання грошової ссуди (позики) в сумі 300000 грн. Предметом оспорюваного договору є надання клієнту послуг з адмініструванням системи за програмою "Альянс Україна" з метою отримання грошової суми. Згідно з п.1.1 договору адміністратор за згодою учасника, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на отримання учасником грошової суми, зазначеної у додатку № 1 до даного договору, на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що міститься в додатку №2, який є невід'ємною частиною цього договору, у тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, надати учаснику відповідну суму, заявлену для отримання на умовах діяльності програми та надавати інші послуги. Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору учасник зобов'язується сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання сторонами даного договору та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу; своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачує загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати, що є сплатою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Із умов програми «Альянс Україна» (додаток №2 до договору) вбачається, що дозвіл, який надається адміністратором, є правом на отримання відповідної грошової суми, зазначеної у Додатку № 1 до Договору. Дозвіл надається учаснику за результатами заходу по розподілу грошового фонду. При цьому, фонд групи - це сума чистих внесків, сплачених учасниками, що витрачаються на їх користь і знаходяться на спеціальному рахунку адміністратора в банківській установі. На виконання пункту 2.1.1 укладеного договору 15.10.2013р. [PERSON] сплатив на користь ПП "Грандфінресурс" 10500 грн. одноразового комісійного внеску, що підтверджується квитанцією №3433.443.1 від 15.10.2013р. Пунктом 8.1 зазначеного договору передбачено, що учасник, який виявив бажання розірвати договір протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту його підписання, зобов'язаний самостійно письмово повідомити адміністратора про свій намір шляхом подання заяви за вказаною в договорі адресою. У заяві має бути чітко зазначено рішення учасника щодо розірвання укладеного договору, прохання про повернення сплаченого одноразового комісійного внеску та повідомлення власних банківських реквізитів, згідно з якими адміністратор має здійснити повернення сплачених учасником коштів. Адміністратор здійснює повернення сплачених учасником коштів у розмірі, що становить 70% внесеного учасником одноразового комісійного внеску протягом 60 (шістдесяти) банківських днів з моменту отримання заяви від учасника. Як встановлено в судовому засіданні, заява [PERSON] про розірвання спірного договору датована "16.10.2013р.", на поштове відділення заява здана 17.10.2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та копією квитанції № 9946 від 17.10.2013р. Таким чином, суд вважає, що позивач дотримався строків та вимог, передбачених п.8.1 спірного договору щодо його розірвання. А отже, адміністратор (тобто відповідач) повинен здійснити повернення сплачених учасником ([PERSON]) коштів у визначеному цим пунктом розмірі, тобто 70% внесеного одноразового комісійного внеску. Оскільки повернення коштів протягом встановленого строку не відбулося, суд вважає, що такі кошти повинні бути стягнуті в примусовому порядку. Так, сума одноразового комісійного внеску, сплаченого позивачем та підтвердженого квитанцією, становить 10500 грн., отже 70% від цієї суми складає 7350 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того умовами договору, а саме пунктом 9.1, передбачено: у разі неповернення адміністратором одноразового комісійного внеску при умові розірвання учасником договору протягом 3 днів з моменту його укладання адміністратор сплачує останньому штраф у розмірі 0,01% від суми одноразового комісійного внеску за кожен день прострочення. Відповідачем заява про розірвання договору та отримання одноразового комісійного внеску отримана 21.10.2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. У передбачений в договорі шестидесятиденний термін відповідач кошти не повернув (строк повернення сплинув - 15.01.2014р., тобто через 60 днів, без врахування святкових та вихідних днів), а отже, настали підстави для нарахування штрафу. За період з 15.01.2014 до 15.05.2014р. період прострочення становить 120 днів, з урахуванням розміру прострочення 0,01% за кожен день, розмір штрафу становить 126 гривень (10500 грн. х 0,01% х 120 днів = 126 грн.). Ствердження відповідача про те, що договір вважається розірваним з 01.12.2013 року на підставі вимог п.8.3 Додатку "№ 2 до спірного договору є помилковими та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. З огляду на наведене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, у розмірі 243,60 гривень, оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved