Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про поділ сумісно набутого майна подружжя, уточнивши свої позовні вимоги 22.12.2018 року просить суд: визнати за [PERSON] 40 відсотків статутного (складеного) капіталу ПП «Ніка - 2», що дорівнює 12 000 000 грн. в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної власності подружжя; визнати за [PERSON] 40 відсотків статутного (складеного) капіталу ПП «Ніка - 2», що дорівнює 12 000 000 грн. в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної власності подружжя. Стислий виклад позиції позивача. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що в період шлюбу з відповідачем та до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, за спільні кошти подружжя 01.09.2001 року було створено ПП «Ніка-2», єдиним засновником підприємства була [PERSON] 10.09.2015 року рішенням, оформленим протоколом № 2 було введено до складу засновників [PERSON] та [PERSON] , в зв`язку з чим, відповідно до рішення № 1 було затверджено статут ПП «Ніка-2» в новій редакції. Частки засновників ПП «Ніка-2» у статутному капіталі підприємства були розподілені між співзасновниками та визначені у відсотках відповідно до розмірів їх вкладів до статутного капіталу за рішенням загальних зборів засновників ПП «Ніка-2» від 09.01.2013 року, оформленого протоколом № 1 загальних зборів засновників підприємства, на підставі якого частки засновників у статутному (складеному) капіталі ПП«Ніка-2» після його збільшення до 30 000 000 грн. розподілилися наступним чином: [PERSON] - належить частка у розмірі 60 відсотків статутного (складеного) капіталу підприємства, що дорівнює 18 000 000 грн.: - [PERSON] - належить частка у розмірі 20 відсотків статутного (складеного) капіталу підприємства, що дорівнює 6 000 000 гри.: - [PERSON] - належить частка у розмірі 20 відсотків статутного (складеного) капіталу підприємства, що дорівнює 6 000 000 грн. На підставі рішення загальних зборів засновників ПП «Ніка-2» від 09.01.2013 року, оформленого протоколом № 1 загальних зборів засновників, до статуту ПП «Ніка-2» були внесені зміни та доповнення, які с невід`ємною частиною статуту ПП «Ніка-2», зареєстрованого у новій редакції 21.04.2008 року, пов`язані із збільшенням до 30 000 000 грн розміру статутного (складеного) капіталу підприємства, розподілом та визначенням у відсотках часток засновників відповідно до розмірів їх вкладів до статутного капіталу підприємства. Державну реєстрацію вказаних змін та доповнень до статуту ПП «Ніка-2» було проведено 16.01.2013 року державним реєстратором Білгород-Дністровської РДА Одеської області, реєстраційний запис 15301050016000138. Таким чином, стверджує, що вклад [PERSON] та [PERSON] у статутний капітал ПП «Ніка 2» складав 24 000 000 грн спільно нажитих коштів подружжя, що становило 80 % статутного (складеного) капіталу підприємства. Разом з тим на сьогоднішній день у зв`язку з незаконним проведенням загальних зборів засновників ПП«Ніка-2» оформленого протоколом № 1 від 13.07.2015 року перерозподілити частки в статутному капіталі ПП «Ніка-2» було визначено наступним чином: - [PERSON] вклад на суму 6 000 000 гривень 00 копійок, що відповідає частці у статутному капіталі підприємства у розмірі 20%; - [PERSON] - вклад на суму 6 000 000 гривень 00 копійок, що відповідає частці у статутному капіталі підприємства у розмірі 20%; - [PERSON] - вклад на суму 18 000 000 гривень 00 копійок, що відповідає частці у статутному капіталі підприємства у розмірі 60%. Крім того, рішенням загальних зборів засновників ПП «Ніка-2» оформленого протоколом № З від 23.11.2015 року, [PERSON] взагалі було виключено зі складу засновників ПП «Ніка-2. Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.03.2018 року по справі № 916/1553/17 визнано недійсним рішення загальних зборів засновників ПП «Ніка-2» ,оформлене протоколом №3 загальних зборів засновників ПП «НІКА-2» від 23.11.2015р. Визнано недійсним Статут ПП «НІКА-2» у новій редакції, затверджений рішенням загальних зборів засновників ПП «НІКА-2» оформленого протоколом №3 загальних зборів засновників ПП «НІКА-2» від 23.11.2015р. В частині позовних вимог про визнання недійсним рішення зальних зборів засновників ПП «НІКА-2» оформлене протоколом N"1 загальних зборів засновників ПП «НІКА-2» від 13.07.2015р. та визнання недійсними змін та доповнень до Статуту ПП «НІКА-2» в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів засновників ПП «НІКА-2» оформленого протоколом №1 загальних зборів засновників ПП «НІКА-2» від 13.07.2015p. - відмовлено. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.06.2018 року по справі № 916/1553 17 апеляційні скарги [PERSON] та Приватного підприємства «Ніка- 2» залишено без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2018 року залишено без змін. Наразі справа № 916/1553/17 перебуває у Верховному Суді, а остаточного рішення по даній справі - не має. Враховуючи незаконність проведення загальних зборів, на думку позивача, статутний капітал повинен бути розподілений у відсотковому відношенні який існував до моменту порушення права [PERSON] , тобто поділу підлягає 60 % статутного (складеною) капіталу [PERSON] та 20 % статутного (складеною) капіталу Сажина 1.1.. З урахуванням усього вищевикладеного, позивач вважає, існують усі правові підстави для задоволення його вимог. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 16 жовтня 2018 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду позовна заява позивача залишена без руху. 11 грудня 2018 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з призначенням справи до її судового розгляду по сутті. 12 березня 2019 року Ухвалою суду відмовлено в задоволені клопотання представника позивача про забезпечення судових витрат. 12 березня 2019 року Ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі. 27 жовтня 2020 року Ухвалою суду провадження по справі було поновлено. Позивач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача, відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, вказуючи на їх безпідставність. Зі згоди відповідача, представника відповідача, суд розглядає справу за відсутність позивача належним чином повідомленого про день та час судового розгляду справи, оскільки справу можливо вирішити за відсутність позивача. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Вислухавши відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно з 23.12.1995 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 08.10.2015 року на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду по цивільній справі № 495/6567/15-ц. /т.1 л.с.22/. Під час перебування сторін у шлюбі у 2001 році [PERSON] стала засновником ПП «Ніка-2» Згідно з пунктом 1.1 статуту Приватного підприємства «НІКА-2», затвердженого рішенням засновника приватного підприємства від 01.09.2001 року, реєстраційний номер 04056813Ю0010276, вказане підприємство створено громадянкою Молдови [PERSON] з метою здійснення ринкових взаємовідносин і отримання прибутку на основі задоволення потреб громадян, колективних, державних та інших підприємств і організацій у виконанні робіт і наданні послуг в сферах, визначених предметом діяльності /т. 1 л.с.5-11/. Відповідно до п. 3.5, 3.6 Статуту ПП «НІКА-2» (у зазначеній редакції) статутний фонд становить 500 грн; вкладом засновника в статутний фонд підприємства можуть бути будинки, споруди, обладнання, інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, іншими природними ресурсами, а також інші майнові права, кошти, в тому числі і в іноземній валюті та інші види вкладів, не заборонені діючим законодавством. На підставі рішення засновника ПП Ніка-2 № 2 від 19.09.2005 року введено до складу засновників підприємства: громадянина Молдови [PERSON] та громадянку Молдови [PERSON] /т.1 л.с.12/ . Відповідно до пункту 1.2 Статуту Приватного підприємства НІКА-2, зареєстрованого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 12.09.2001 року з подальшими змінами та доповненнями, проведеними державними реєстраторами 21.04.2008 року за №15301050007000138 та 20.07.2011 року за № 153021050011000138, засновниками підприємства є три особи : гр. Молдови [PERSON] , гр. України [PERSON] та гр. Молдови [PERSON] / т. 1 л.с.13-19,20,21/. На підставі рішення загальних зборів засновників, оформленого протоколом № 1 від 09.01.2013 року, до Статуту ПП Ніка-2 було внесено зміни, державну реєстрацію яких проведено 16.01.2013 року за №15301050016000138, згідно з якими пункт 3.2 Статуту підприємства викладено у новій редакції, а саме: «для забезпечення діяльності підприємства створюється статутний капітал у розмірі 30 000 000 грн, який складається з вартості вкладів його засновників; вклади засновників у статутному капіталі становлять: - гр. Молдови [PERSON] - вклад на суму 18 000 000 грн, що відповідає частці у статутному капіталі у розмірі 60 %; - гр. України [PERSON] - вклад на суму 6 000 000 грн, що відповідає частці у статутному капіталі у розмірі 20 %; - гр. Молдови [PERSON] - вклад на суму 6 000 000 грн, що відповідає частці у статутному капіталі у розмірі 20 %. В ході судового розгляду справи стало відомо, що 13.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] (Обдарована) в письмовій формі укладено Договір дарування частки у статутному капіталі підприємства (далі - Договір), за умовами якого Дарувальник безоплатно передає Обдарованому належну їй частку у статутному капіталі Приватного підприємства НІКА-2, код 31652421, у розмірі 40 %, що складає 12 000 000,00 грн. Юридична адреса ПП НІКА-2: 67772, Одеська область, Білгород-Дністровський район, сільрада Шабівська, комплекс будівель та споруд № 55, база відпочинку НІКА-2. Згідно з п. 2.1 Договору Дарувальник передає предмет дарування з моменту підписання даного Договору з подальшою реєстрацією змін та доповнень до статутних документів Приватного підприємства НІКА-2 в частині обдарованої частки. Пунктом 5.1. Договору визначено, що Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до моменту повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Рішенням загальних зборів засновників ПП "НІКА-2", оформленим протоколом №1 від 13.07.2015, вирішено: перерозподілити частки в статутному капіталі підприємства наступним чином: [PERSON] - вклад на суму 6 000 000 грн, що відповідає частці у статутному капіталі підприємства у розмірі 20%; [PERSON] - вклад на суму 6000000 грн., що відповідає частці у статутному капіталі підприємства у розмірі 20% та [PERSON] - вклад на суму 18 000 000грн, що відповідає частці у статутному капіталі підприємства у розмірі 60%; внести зміни та доповнення до статуту ПП "НІКА-2" та доручити засновнику [PERSON] провести їх державну реєстрацію. В подальшому вказує позивач рішенням загальних зборів засновників ПП «Ніка-2», оформленим протоколом № 3 від 23.11.2015 року вирішено: виключити зі складу засновників ПП «НІКА-2» громадянина [PERSON] та виплатити до 23.11.2016 вартість частини майна підприємства, яку визначати на підставі фінансової звітності підприємства за 2015 фінансовий рік, що пропорційна його частці підприємства у розмірі 20% у статутному капіталі ПП «НІКА-2»; - зменшити розмір статутного капіталу ПП «НІКА-2» на 6000000 грн та визначити його у розмірі 24000000 грн, де частки у статутному капіталі розподіляються так: громадянка Молдови [PERSON] - вклад на суму 6000000 грн, що відповідає частці у статутному капіталі ПП «НІКА-2» у розмірі 25 %; громадянка України [PERSON] - вклад на суму 18000000 грн, що відповідає частці у статутному капіталі ПП «НІКА-2» у розмірі 75 %; - внести та затвердити зміни та доповнення до статуту ПП «НІКА-2» шляхом викладення його в новій редакції та доручити директору ПП «НІКА-2» провести його державну реєстрацію. 23.11.2015 державним реєстратором Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області було проведено державну реєстрацію змін до установчих документів підприємства відповідача (номер запису 15521050025002745). Оцінка аргументів сторін. Вимоги позивача про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ПП "НІКА-2", оформлених протоколом №1 від 13.07.2015 та протоколом №3 від 23.11.2015 року, а також визнання недійсними змін до статуту відповідача, що проведені на підставі вказаних рішень вже були предметом розгляду у господарському суді, в результаті чого рішенням Господарського суду Одеської області від 14.03.2018 року у справі №916/1553/17 (суддя Л.В. Степанова) позовні вимоги задоволено частково: визнано недійсним рішення загальних зборів засновників Приватного підприємства "НІКА-2", оформлене протоколом №3 від 23.11.2015 року; визнано недійсним статут Приватного підприємства "НІКА-2" у новій редакції, затверджений рішенням загальних зборів засновників Приватного підприємства "НІКА-2", оформленим протоколом №3 від 23.11.2015 року; в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів засновників Приватного підприємства "НІКА-2", оформленого протоколом №1 від 13.07.2015 року та визнання недійсними змін та доповнень до статуту Приватного підприємства "НІКА-2" в редакції, затвердженій рішенням загальних зборів засновників Приватного підприємства "НІКА-2", оформленим протоколом №1 від 13.07.2015 року відмовлено; стягнуто з Приватного підприємства "НІКА-2" на користь ОСОБА 5 3200 грн судового збору. Не погодившись з прийнятим рішенням, [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.06.2018 року, апеляційні скарги [PERSON] та Приватного підприємства "НІКА-2" залишені без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області 14.03.2018 року у справі №916/1553/17- без змін /т.1 л.с.57-67/. Постановою ВСУ у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі № 916/1553/17, касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 14.03.2018 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.06.2018 року - без змін /т.1 л.с.68-79/. Таким чином, рішення Господарського суду Одеської області від 14.03.2018 року у справі №916/1553/17 набрало законної сили . Отже, наразі є чинним Рішення загальних зборів засновників ПП "НІКА-2", оформлене протоколом №1 від 13.07.2015 року, яким вирішено: перерозподілити частки в статутному капіталі підприємства наступним чином: [PERSON] - вклад на суму 6 000 000 грн, що відповідає частці у статутному капіталі підприємства у розмірі 20%; [PERSON] - вклад на суму 6000000 грн., що відповідає частці у статутному капіталі підприємства у розмірі 20% та [PERSON] - вклад на суму 18 000 000грн, що відповідає частці у статутному капіталі підприємства у розмірі 60%. Намагаючись відмінити підставність перерозподілу часток в статутному капіталі ПП «Ніка-2» в останній редакції змін до Статуту, позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, внаслідок чого за клопотанням сторони позивача у справі ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 12.03.2019 року, зупинялось провадження по цивільній справі №495/9569/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ сумісно набутого майна подружжя, до набрання законної сили рішенням Господарського суду Одеської області у справі №916/2813/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на строні відповідача ПП «НІКА - 2» про визнання договору дарування недійсним /т.1 л.с.105-108/. Між тим, Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.12.2019 року у справі № 916/2813/18 у задоволенні позову відмовлено. 09.06.2020 року Південно-західним апеляційним господарським судом було винесено Постанову у справі №916/2813/18, згідно якої апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Одеської області від 05.12.2019 року у справі №916/2813/18 залишено без змін. Між тим, формуючи відповідну правову позицію, суди звертали увагу, що розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення статей 116, 147 ЦК України є суб`єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім`ї. Таким чином, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям. Отже, учасник господарського товариства має право розпорядження належною йому часткою в статутному капіталі товариства без згоди другого подружжя. В свою чергу, під час перегляду рішення Господарського суду від 05.12.2019 року та Постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 року, Верховним судом України у Постанові № 916/2813/18 від 29.06.2021 року сформовано наступну правову позицію: Оскільки рішенням загальних зборів засновників, оформленим протоколом від 09.01.2013 року № 1, збільшено статутний капітал до 30 000 000 грн та розподілено його між засновником ПП - одним з подружжя та новими учасниками товариства, у тому числі іншим з подружжя, з точки зору норм сімейного законодавства (статті 63 та 64 СК України) слід дійти до висновку, що між подружжям таким чином відбувся поділ статутного капіталу ПП, який до цього перебував у режимі спільного майна подружжя. З огляду на зазначене слід дійти висновку, що після розподілу збільшеного статутного капіталу між подружжям, частки, визначені ним у статутному капіталі приватного підприємства, стали особистою власністю кожного з подружжя, а тому згода [PERSON] на дарування [PERSON] частини власної частки іншому учаснику товариства не потрібна. Позиція [PERSON] не змінює правової природи рішення загальних зборів від 09.01.2013 року № 1, не змінює правового режиму належних кожному з подружжя часток у статутному капіталі приватного підприємства, відчуження частки [PERSON] згоди іншого з подружжя в цьому випадку не потребує. В свою чергу, наразі склалась така ситуація, коли у статутному капіталі ПП «Ніка-2» частки майна подружжя становлять рівне процентне співвідношення: [PERSON] - вклад на суму 6 000 000 грн, що відповідає частці у статутному капіталі підприємства у розмірі 20%; [PERSON] - вклад на суму 6000000 грн., що відповідає частці у статутному капіталі підприємства у розмірі 20% . Разом з тим, [PERSON] / шляхом розпорядження [PERSON] належної їй на праві особистої приватної власності частки у статутному капіталі підприємства/ отримала більшу частку - вклад на суму 18 000 000 грн, що відповідає частці у статутному капіталі підприємства у розмірі 60%. Вимоги ж позивача зводяться до розподілу спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] наступним чином: по 40 % частки у статутному капіталі підприємства «Ніка-2», з чим погодитись беззаперечно суд не може, з огляду на наступне. Нормативне обґрунтування. Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч.1,2 ст.61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна пла\-та, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий раху\-нок у банківську (кредитну) установу. Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У відповідності п 22 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 69 СК України передбачено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Так, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою, зокрема, уклавши договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності. Якщо об`єктом поділу є нерухоме майно, тоді такий договір укладається у письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню (частина друга статті 69 СК України). Поділ спільного майна подружжя означає припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно і виникнення на її основі приватної (роздільної) власності або спільної часткової власності подружжя. Поділ спільного майна може здійснюватися в добровільному порядку за рішенням самого подружжя або в судовому порядку за наявності між ними спору. Добровільний поділ майна подружжя передбачає наявність взаємної волі подружжя на припинення режиму спільної сумісної власності щодо належного їм майна. Таким чином, СК України закріплює як право спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте подружжям під час шлюбу (стаття 60 СК України), так і право поділу цього майна (стаття 70), а також право подружжя на укладання між собою договорів щодо поділу цього майна (стаття 9, частина перша статті 65, частина друга статті 69 СК України). У статті 9 СК України законодавець закріпив право подружжя на укладення між собою сімейних договорів. При цьому подружжя може врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам СК України, інших законів та моральним засадам суспільства. Особи, які проживають однією сім`єю, також можуть врегулювати свої сімейні відносини за договором, який має бути укладений у письмовій формі. Такий договір є обов`язковим до виконання, якщо він не суперечить вимогам СК України, інших законів України та моральним засадам суспільства. У частині першій статті 65 СК України закріплено принцип розпорядження спільним майном подружжя за взаємною згодою. Також частина друга статті 69 СК України передбачає принцип розподілу майна подружжя за взаємною згодою. Висновки суду. Отже, під час ухвалення рішення загальних зборів засновників, оформленого протоколом від 09.01.2013 року № 1, яким збільшено статутний капітал до 30 000 000 грн та розподілено його між засновником ПП - одним з подружжя та новими учасниками товариства, у тому числі іншим з подружжя, з точки зору норм сімейного законодавства (статті 63 та 64 СК України) відбувся поділ статутного капіталу ПП «Ніка», в т.ч. і права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , після чого вона втратила статус такого та перейшло в особисту приватну власність кожного з них. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно останніх змін до Статуту підприємства, шляхом винесення Рішення загальних зборів засновників ПП "НІКА-2", оформленого протоколом №1 від 13.07.2015 року, частки у статному капіталі колишнього подружжя [PERSON] є рівними по 20 % кожному, вклад коштів по 6 000 000 грн у кожного. Суд критично ставиться до стверджень позивача про те, що на сьогоднішній день у зв`язку з незаконним проведенням загальних зборів засновників ПП «Ніка-2», оформленого протоколом № 1 від 13.07.2015 року невірно розподілені частки у статутному капіталі підприємства, адже оцінку правильності проведення таких зборів та законності винесеного рішення засновників вже надано господарським судом, та вказано про правомірність вчинення таких. Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року № 17-рп/2012 у справі №1-8/2012, суд зазначає наступне. У своїй постанові від 29.06.2021 року № 916/2813/18 року ВСУ зазначав, що у пункті 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України зазначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 СК України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Водночас у пункті 2.1 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Отже, передусім статутний капітал та майно приватного підприємства може бути об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не в усіх випадках, а лише за умови, що це майно не є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка (якщо воно отримане, наприклад, у спадок). В абзаці п`ятому пункту 2.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України вказано, що вклад до статутного капіталу та виділене зі спільної сумісної власності подружжя майно (кошти) передаються у власність приватного підприємства. Це твердження узгоджуватиметься з резолютивною частиною Рішення Конституційного Суду України, у якій вказано, що майно приватного підприємства - це об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, якщо виходити з того, що в резолютивній частині мається на увазі приватне підприємство як єдиний майновий комплекс (про що також йдеться в зазначеному абзаці з посиланням на статтю 191 ЦК України), а не лише як юридична особа. Отже, проведений аналіз свідчить, що висновки, викладені в Рішенні Конституційного Суду України, слід розуміти так: статутний капітал приватного підприємства - юридичної особи або майно приватного підприємства - єдиного майнового комплексу можуть бути об`єктами права спільної сумісної власності подружжя (якщо вони не є об`єктами права особистої власності одного з подружжя). Іншими словами, пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України охоплює два різні випадки: перший - коли майно передано у власність юридичної особи, зареєстрованої як приватне підприємство. Тоді частка в статутному капіталі такої юридичної особи (але не її майно) може належати на праві приватної спільної сумісної власності подружжю; другий - коли йдеться про єдиний майновий комплекс, тобто про підприємство в розумінні статті 191 ЦК України, яке не передане як вклад юридичній особі, а використовується одним з подружжя без створення юридичної особи, зокрема, як фізичною особою - підприємцем. Тоді майно, яке входить до складу підприємства як єдиного майнового комплексу (але не частка в статутному капіталі майнового комплексу, бо майновий комплекс не може мати статутного капіталу), може належати на праві спільної сумісної власності подружжю. За такого розуміння Велика Палата Верховного Суду не вбачає суперечностей між позиціями Верховного Суду (Верховного Суду України) та Конституційного Суду України щодо правового режиму спільного майна подружжя, за рахунок якого утворилося майно приватного підприємства. Тож, рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року № 17-рп/2012 у справі №1-8/2012 узгоджується з позицією ВС, що врегульовує дані правовідносини та у сенсі розуміння ч.4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковим до правозастосування. У відповідності до ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, виходячи із приписів діючого законодавства, прийнявши до уваги фактичні обставини справи, на основі повно та всебічно досліджених доказів, наданих сторонами у якості їх обґрунтувань та заперечень, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] з підстав наявності у кожного з подружжя рівної частки у статутному капіталі ПП «Ніка-2» та того факту, що зазначені вклади /грошові кошти/ [PERSON] та [PERSON] з моменту ухвалення рішення загальних зборів засновників, оформленим протоколом від 09.01.2013 року № 1 втратили ознаки об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, адже відбувся поділ статутного капіталу ПП, який до цього перебував у режимі спільного майна подружжя. Таким чином, оскільки після розподілу збільшеного статутного капіталу між подружжям, частки, визначені ними у статутному капіталі приватного підприємства стали особистою власністю кожного з подружжя, то вони подальшому поділу, виходячи з зміни правового режиму права власності, не підлягають.

Outcome: dismissed