Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі - позивач) звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] про звернення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів, а саме: квартири, загальною площею 130,5 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS]; квартири, загальною площею 168,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; квартири, загальною площею 63,2 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]; квартири, загальною площею 35,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; нежилого підвального приміщення, загальною площею 120,3 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]; приміщення підвалу, загальною площею 49,5 кв.м., яке розташовано за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення боргу [PERSON] за Кредитним договором №304 МКФ (10614250000) від 17.11.2006 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв'язку з невиконанням [PERSON] умов Кредитного договору №304 МКФ (10614250000) від 17.11.2006 року у позивача, як іпотекодержателя, виникло право на звернення стягнення на вказане майно, що є предметом іпотеки, у порядку ст. 23 Закону України "Про іпотеку". Представник позивача - Шкута Р.І., у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], у судове засідання з'явилася, проти позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], у судове засідання з'явилася, проти позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, оголосивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини, перевіривши їх наданими доказами, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що 17.11.2006 року між АКІБ "УкрСиббанк" (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") та [PERSON] було укладено Кредитний договір №304 МКФ (номер в обліковій системі банку - 10614250000) (далі за текстом - Кредитний договір), згідно умов якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 950000,00 дол. США, а [PERSON] прийняв вказану суму кредитних коштів та зобов'язувався належним чином використати і повернути Банку кредит у порядку та на умовах, зазначених в Кредитному договорі. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором № 304 МКФ (10614250000) між АТ "УкрСиббанк" та [PERSON] були укладені наступні іпотечні договори: - іпотечний договір від 17.11.2006 року, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку АТ "УкрСиббанк" квартиру, загальною площею 130,5 о м.. що розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4601 (а.с. 35-37); - іпотечний договір від 17.11.2006 року, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку АТ "УкрСиббанк" квартиру, загальною площею 168,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4619 (а.с. 38-40); - іпотечний договір від 17.11.2006 року, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру, загальною площею 35,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4607 (а.с. 41-43); - іпотечний договір від 17.11.2006 року, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру, загальною площею 63,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4625 (а.с. 44-46); - іпотечний договір від 17.11.2006 року, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку нежиле підвальне приміщення, загальною площею 120,3 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4631 (а.с. 47-49); - іпотечний договір від 17.11.2006 р., відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку приміщення підвалу, загальною площею 49,5 кв.м., яке розташовано за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 4613 (а.с. 50-52); Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 15.02.2011 року ухваленим у справі №1512/2-1160/11 постановлено стягнути у солідарному порядку з [PERSON] та його поручителів борг за Кредитним договором №304 МКФ (10614250000) від 17.11.20006 року у сумі 749110,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 5723577,70 грн. (п'ять мільйонів сімсот двадцять три тисячі п'ятсот сімдесят сім гривень 70 копійок). (а.с. 31-34) Під час судового засідання представник позивача зазначив, що вищезазначене рішення суду станом на сьогоднішній день не виконано, сума боргу залишається не сплаченою, у зв'язку з чим ПАТ "УкрСиббанк" бажає задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Умовами п.2.1.1. Договорів іпотеки, сторони погодили, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Поряд з цим, судом встановлено, що постановою Господарського суду Одеської області по справі №21/17-5170-11 від 14.02.2012 року фізичну особу-підприємця [PERSON] було визнано банкрутом, відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру, передбачену ст.ст. 22-26, 29-34, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ліквідатором призначено арбітражного керуючого Хайло Миколу Володимировича. Ухвалою Господарського суду Одеської області по справі № 21/17-5170-2011 від 22.06.2012 року затверджено реєстр вимог кредиторів до ФОП [PERSON] на загальну суму 218500749,10 грн. в тому числі грошові вимоги Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на загальну суму 15137041,57 грн. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.06.2012 року скасовано обтяження нерухомого майна [PERSON]. 16.08.2012 року у рамках ліквідаційної процедури відбувся аукціон з продажу майна банкрота [PERSON] згідно Договорів купівлі-продажу від 17.08.2012 року, які були укладені між ТОВ "Еквенто" та ліквідатором Хайло М.В, що діяв в інтересах банкрота фізичної особи-підприємця [PERSON], а саме: - квартири, загальною площею 130,5 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS]; - квартири, загальною площею 168,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; - квартири, загальною площею 63,2 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]; - квартири, загальною площею 35,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]; - нежилого підвального приміщення, загальною площею 120,3 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]; - приміщення підвалу, загальною площею 49,5 кв.м., яке розташовано за адресою: [ADDRESS]. Умови та порядок відновлення платоспроможності суб`єкта підприємницької діяльності-боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедур, повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлює Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом". Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом. Згідно зі ст. 5 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника (пункт 6 частини першої статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин). При цьому згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не передбачено. Вказана вище правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 26.06.2013 року № 6-58цс13, у якій зазначено, що положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) згоди іпотекодержателя на відчуження предмету іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство не передбачено. (копія Постанови е у матеріалах даної справи). Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Постановою Вищого господарського суду України від 25.12.2012 року у справі скасовано Постанову господарського суду Одеської області від 14.02.2012 року про визнання банкрутом фізичної особи-підприємця [PERSON], провадження у справі припинено. Посилаючись на вказану постанову суду, позивач зазначає, що враховуючи те, що провадження по справі про банкрутство [PERSON] припинено, то відповідно всі дії вчиненні в процедурі банкрутства визнані неправомірними, припинено заходи вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області щодо скасування заборони та іпотеки нерухомого майна, а отже договори іпотеки на даний час є чинними та підлягають виконанню. Позивач посилається на ст. 23 Закону України "Про іпотеку", як на правову підставу для задоволення своїх позовних вимог, відповідно до якої визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його бов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Проте з такою позицією позивача погодитися неможливо. Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище, спірне майно було примусово відчужене на аукціоні з продажу майна банкрута, який був проведений 16.08.2012 року в рамках процедури банкрутства ФОП [PERSON] на підставі порушеної постанови Господарським судом Одеської області від 14.02.2012 року про визнання ФОП [PERSON] банкрутом. Вказана постанова суду першої інстанції була скасована постановою Вищого господарського суду України 25.12.2012 року, тобто після проведення аукціону. Відповідно до ст.4 Закону України "Про іпотеку", обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.2004 року №410 затверджено порядок державної реєстрації іпотек, відповідно до статей 6, 25, 26 якого внесено до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду. Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. Згідно із ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обтяження на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту реєстрації. Таким чином, іпотека, як вид обтяження, виникає з моменту її реєстрації. Отже, на момент укладання договору купівлі-продажу нерухомості на аукціоні від 16.08.2012 року державна реєстрація іпотеки нерухомості була скасована ухвалою Господарським судом Одеської області від 21.06.2012 року, а записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вилучені відповідно до п.6 ч.1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", відповідно до якого, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладний на майно божника, визнаного банкрутом, чи інші обтяження щодо розпорядження майном такого боржника. Згідно п. 2 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Крім того, нормами чинного законодавства України, що врегульовують питання відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом не передбачено, що скасування постанови господарського суду про визнання боржника банкрутом автоматично тягне за собою поновлення обтяжень, що були застосовані до майна боржника та були скасовані внаслідок відкритті ліквідаційної процедури. Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, на аукціоні з продажу майна банкрута [PERSON], майно було придбане ТОВ "Еквенто", та сплачено за нього повну вартість. Даний аукціон у встановленому законом порядку недійсним не визнаний, його результати не скасовано. Таким чином, на час переходу права власності на спірне майно до ТОВ "Еквенкто" воно предметом іпотеки не було. Аналогічна правова позиція находить своє підтвердження у Постанові Верховного суду України від 24.12.2014 року по справі №6-201цс14. До того ж, згідно інформації з Реєстру прав на нерухоме майно за №21698569 від 15.05.2014 року, наданого Реєстраційною службою Одеського міського управління новим власником спірного майна, на підставі договорів купівлі-продажу №2289, 2299, 2294, 2304, 2309 від 17.08.2012 року завірених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], є [PERSON]. Враховуючи зазначене, іпотека спірної нерухомості не є дійсною для нового власника, в даному випадку [PERSON], а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин Закону України "Про іпотеку" у частині права іпотекодержателя вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд України у своїй постанові від 19.11.2014 року по справі № 6-168цс14 в якій зазначив наступне: "Відповідно до статті 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є нечинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву "право слідування". За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена в межах ліквідаційної процедури, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Тобто, якщо, на момент продажу обтяжень на майно не було, то звернення стягнення на це майно не можливо, бо є нечинним у відносинах із третіми особами. Крім того, згідно з Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.12.2012 року у справі № 6-35574св12, якщо квартира боржника відчужена ліквідатором шляхом проведення відкритих торгів у процесів проведення ліквідаційної процедури на підставі чинної на той час Постанови Господарського суду та в порядку, передбаченому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" за таких підстав застава у спірних правовідносинах припиналася, тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин Закону України "Про заставу" та Закону України "Про іпотеку" у частині права іпотекодержателя вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі. Суд оцінивши надані докази у їх сукупності, з урахуванням правової позиції суду вищої інстанції, прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed