Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

позивач публічне акціонерне товариство "Приватбанк" 01 лютого 2018 року звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до кредитного договору № б/н від 05.01.2012 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 3600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 36,00 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобов'язання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач, порушила графік погашення кредиту, внаслідок чого, утворилась заборгованість, яка станом на 31.12.2017 року складає 56562,2 гривень. Просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та суму судового збору. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" не з'явився, надали заяву із клопотанням провести розгляд справи за відсутності представника банку, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи її було повідомлено належним чином - судовою повісткою, заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності або про відкладення розгляду справи не надала. З огляду на це на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, без фіксації судового розгляду. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України при винесенні заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом, встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 05.01.2012 року між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 3600,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 36,00 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6,7 ). Відповідач [PERSON] погодилася із тим, що підписана нею заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку", складає між нею та банком Договір, про що свідчить її особистий підпис в заяві (а.с. 6 зв.б. ). Згідно п. 2.1.1.5.5 кредитного договору позичальник зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с.26 зв.б. ). Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Станом на 31.12.2017 року сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № б/н від 05.01.2012 року, враховуючи право ПАТ КБ "Приватбанк" вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, відповідно до ст. 11 ЦПК України складає 56562,2 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом складає - 3580,32 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом складає - 49812,25 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 2669,63 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 кредитного договору та тарифів у разі порушення позичальником строків платежів з будь-якого зобов'язання ПАТ КБ "Приватбанк" має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (а.с. 27 ). Оскільки позичальник [PERSON] порушила строки платежів за зобов'язаннями, як по сплаті кредиту, так і по сплаті процентів за користування кредитом, позивач з цього приводу 01 лютого 2018 року звернувся до суду, тому відповідач [PERSON] повинна відповідно до п. 2.1.1.7.6, кредитного договору, ст. 6, ст. 546, ст. 549 ЦК України сплатити позивачу штраф, який на час розгляду справи судом складає 3169,63 гривень. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором позичальник [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором згідно графіку погашення кредиту та процентів належним чином не виконувала, в зв'язку з чим станом на 31.12.2017 року мала прострочену заборгованість за кредитом - 56562,2 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом складає - 3580,32 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом складає - 49812,25 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 2669,63 грн. Цей розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та відповідачем не спростований. Але, позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просить стягнути заборгованість за штрафами в загальній сумі 3169,63 грн. , але зазначені штрафні санкції нараховані після 14 квітня 2014 року особі, яка зареєстрована у населеному пункті, у якому проводилась антитерористична операція, а тому у такому випадку нарахування штрафів та пені на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами забороняється законом. Так, згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р, м. Дружківка Донецької області віднесено до вказаного переліку. Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS], отже, на підставі вказаного Закону вона має бути звільнена від сплати штрафних санкцій за вказаним договором кредиту в сумі 3169,63 грн. Тому, суд вважає, що позов в частині позовних вимог про стягнення штрафних санкцій в сумі 3169,63 грн. задоволенню не підлягає. З врахуванням викладеного, заборгованість, станом на 31.12.2017 року складає 53392,57 грн., з яких: 3580,32 грн. - заборгованість за кредитом, 49812,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Таким чином, оскільки відповідач порушила умови укладеного договору, внаслідок чого заборгованість перед банком за кредитним договором б/н від 05.01.2012 року на 31.10.2017 року відповідно до ст. 13 ЦПК України складає 53 392,57 гривень. За наведених підстав та встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми заборгованості за Договором, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 53 392,57 грн. підлягають задоволенню на підставі статей 526, 611, 1054 ЦК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Таким чином, оскільки, позов задоволено частково, то треба стягнути у примусовому порядку суму заборгованості по кредиту, суму заборгованості по процентам з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1762,00 гривень. Суд, дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості, яка складає 53392,57 гривень. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1656,28 гривень, які підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача [PERSON]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial