Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором та договором поруки. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ КБ „Арма" на підставі договору про іпотечний кредит від 10.04.2007 року № 17/02-N/288 надав [PERSON] кредит у розмірі 578000 грн. під 12 % річних, з умовою - погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом щомісячно зі строком остаточного повернення не пізніше 09.04.2037 року. В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору банк 10.04.2007 року уклав договір поруки з [PERSON], яка взяла на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за невиконання або несвоєчасне виконання [PERSON] умов кредитного договору. 19.04.2007 року між ТОВ КБ «Арма» та Державною іпотечною установою був укладений договір відступлення права вимоги № 278, за яким відбулося відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит № 17/02-N/288 від 10.04.2007 року, що був укладений між ТОВ КБ "Арма" та [PERSON] і договором поруки від 10.04.2007 року, що був укладений між ТОВ КБ "Арма" та [PERSON], й Державна іпотечна установа набула прав кредитора [PERSON] за вказаним договором. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2013 року з відповідачів стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 19.07.2012 року в сумі 599751,68 грн. Проте, за період з 10.08.2012 року по 17.10.2013 року додатково утворилась заборгованість в сумі 190672,78 грн., із яких: 80807,16 грн. - проценти, 109865,62 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. У зв'язку з цим позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку вказану суму боргу та судові витрати. Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] до суду двічі не з'явився, про час слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням, від нього не надходило заяв про розгляд справи за його відсутності. До суду не надійшло заперечень проти позову. При цьому, від відповідача до суду надійшла заява про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення неустойки. Відповідач [PERSON] до суду двічі не з'явилася, про час слухання справи повідомлялася рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулись рекомендовані відправлення з відміткою, що відповідач за зареєстрованим у встановленому законом місці свого проживання відсутній, тому він відповідно до абз.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений). До суду не надійшло заперечень проти позову. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обов'язки сторін, та сторони вважаються такими, що належним чином повідомлені, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору про іпотечний кредит № 17/02-N/288 від 10.04.2007 року; довідку про заборгованість; розрахунок заборгованості; копію договору поруки від 10.04.2007 року; копію договору відступлення права вимоги № 278 від 19.04.2007 року; копію рішення Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2013 року), суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що ТОВ КБ „Арма" на підставі договору про іпотечний кредит від 10.04.2007 року № 17/02-N/288 надав [PERSON] кредит у розмірі 578000 грн. під 12 % річних, з умовою - погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом щомісячно ануїтетними платежами в розмірі не менше 5945 грн. зі строком остаточного повернення не пізніше 09.04.2037 року. В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору банк 10.04.2007 року уклав договір поруки з [PERSON], яка взяла на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за невиконання або несвоєчасне виконання [PERSON] умов кредитного договору. 19.04.2007 року між ТОВ КБ «Арма» та Державною іпотечною установою був укладений договір відступлення права вимоги № 278, за яким відбулося відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит № 17/02-N/288 від 10.04.2007 року, що був укладений між ТОВ КБ "Арма" та [PERSON] і договором поруки від 10.04.2007 року, що був укладений між ТОВ КБ "Арма" та [PERSON], й Державна іпотечна установа набула прав кредитора [PERSON] за вказаним договором. Відповідач [PERSON] не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту та відсоткам за користування кредитом. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2013 року з відповідачів в солідарному порядку стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 19.07.2012 року в сумі 599751,68 грн., з яких: 565085,47 грн. - основна сума боргу, 33824,13 грн. - нараховані проценти, 842,08 грн. - пеня. При цьому, за період з 10.08.2012 року по 17.10.2013 року додатково утворилась заборгованість в сумі 190672,78 грн., із яких: 80807,16 грн. - проценти, 109865,62 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 1050 ч.2, 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність". Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Таким чином діями відповідачів були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов'язання за вищезазначеним договором. Заборгованість відповідача згідно з розрахунками позивача за період з 10.08.2012 року по 17.10.2013 року становить 190672,78 грн., із яких: 80807,16 грн. - проценти, 109865,62 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. При цьому, сторони договору визначили, що кредит має повертатись шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів, таким чином сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов'язань по внесенню щомісячних платежів, які є складовими частинами зобов'язання позичальника по оплаті кредиту. Відповідно до п. 6.2 договору за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобов'язується сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченої платежу за кожний день прострочення. Таки чином при невиконанні відповідачем свого обов'язку по щомісячній сплаті кредиту та процентів у відповідача щомісячно виникав обов'язок, а у позивача - право по сплаті пені. Відповідач просив застосувати до вимог банку позовну давність, оскільки до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. За ст. 256-257 ЦК України позовною давністю є строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Згідно з п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки сторони договору визначили окремі самостійні зобов'язання позичальника щодо щомісячного погашення кредитної заборгованості, які деталізують обов'язок відповідача повернути весь борг частинами і непогашення такої частини боргу обумовлює виникнення у позивача права вимагати сплати неустойки (пені), то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного щомісячного платежу та несплати неустойки за несплату щомісячних платежів, тому і початок перебігу строку позовної давності щодо нарахованої пені за кожен черговий платіж починається з моменту порушення позичальником строку погашення щомісячного платежу. Тому до нарахованої кожного місяця пені слід за заявою відповідача застосовувати позовну давність. Такі висновки суду ґрунтуються на правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року справа №6-116цс13, яка є обов'язковою для суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, позовні вимоги позивача обмежені періодом утворення заборгованості з 10.08.2012 року по 17.10.2013 року. Позивач здав вказаний позов до відділення поштового зв'язку 17.02.2014 року, тому він має право на стягнення з відповідача нарахованої пені, строк сплати якої настав з лютого 2013 року (в межах одного року до часу звернення до суду з позовом). Таким чином, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, нарахованої в період з лютого 2013 року по 17.10.2013 року (в межах заявлених позовних вимог). При цьому, відповідно до наданого позивачем розрахунку за вказаний вище період відповідачам нарахована пеня за несвоєчасну сплату тіла кредиту в сумі 60530,89 грн., за несвоєчасну сплату процентів - 5385,23 грн., загалом - 65916,12 грн. Тому саме вказана сума пені підлягає стягненню з відповідачів. Що стосується вимог про стягнення нарахованих за період з 10.08.2012 року по 17.10.2013 року процентів в сумі 80807,16 грн., то вказана вимога підлягає задоволенню, оскільки строк позовної давності по ній є загальним трирічним та на час звернення до суду з позовом не сплив. У зв'язку з цим, позов підлягає частковому задоволенню - з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 17/02-N/288 від 10.04.2007 року, яка утворилась станом на 17.10.2013 року в межах строків позовної давності в сумі 146723,28 грн., з яких: 80807,16 грн. - заборгованість по сплаті процентів, 65916,12 грн. - пеня. Оскільки відповідачі є стороною, котра при виконанні зобов'язань діяла недобросовісно, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в дольовому порядку, оскільки солідарний обов'язок відповідачів відповідно до п. 1.1. договору поруки від 10.04.2007 року стосується лише зобов'язань за кредитним договором і не поширює свою дію на розподіл судових витрат між відповідачами. На підставі ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність", ст.ст. ст.ст. 257, 258, 261, 267, 526; 530 ч.1; 1050 ч.2, 1054 ч.1 ЦК України та

Outcome: partial