Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вимогами про стягнення з Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) "Васильківський шкірзавод" заборгованості з виплатизаробітної плати в сумі 7507,54 грн. і середнього заробітку за час затримки її розрахунку за період з 01 грудня 2011 року по 30 квітня 2014 року в сумі 56848,86 грн. Мотивує свої вимоги, тим, що починаючи з вересня 2001 року він перебував у трудових відносинах з ВАТ „Васильківський шкірзавод", працюючи на посаді водія. 21 листопада 2011 року. Наказом № 91-К його було звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпПУкраїни у зв'язку із ліквідацією підприємства. 22 серпня 2011 року Постановою Господарського суду Київської області призначено ліквідатором банкрута ВАТ „Васильківський шкірзавод" арбітражного керуючого Швачку С.В. В зв'язку з тим, що станом на день подачі позову до суду відповідачем не виплачено йому заборгованість по зарплаті, тому він звернувсядо суду з вказаним позовом. В судовому засіданні 16.12.2014 року ухвалою суду за заявою позивача позовні вимоги в частині вимог про стягнення з Відкритого акціонерного товариства "Васильківський шкірзавод" на його користь 7507,54 грн. заборгованості по заробітній платі були залишені без розгляду. [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач - ВАТ „Васильківський шкірзавод", належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, представник якого у судове засідання не з'явився. Про причини неявки не повідомив. Заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних в матеріалах справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За змістом положень ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON], починаючи з вересня 2001 року перебував у трудових відносинах з ВАТ „Васильківський шкірзавод", на посаді водія, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 6). Відповідно до витягу з Наказу № 91-к від 21 листопада 2011 року [PERSON] звільнено з посади водія ТГД ВАТ „Васильківський шкірзавод" за п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку із ліквідацією підприємства (а.с. 8). Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ВАТ "Васильківський шкірзавод" перебуває у стані припинення за судовим рішенням Господарського суду Київської області від про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури № Б19/311-08/13 від 22 серпня 2011 року. Ліквідатором призначено Швачку Сергія Васильовича. (а.с. 12-14). Згідно до положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України та положень Рішення Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013р., № 9-рп/2013 від 15.10.2013р. про роз'яснення положень зазначеної статті кодексу, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного у місті, міського чи міськрайонного суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Застаттею 47 КЗпП України, роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до положень ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Стаття 117 Кодексу законів про працю України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пункт 20 Постанови пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачає, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до довідки № 73 від 29 серпня 2014 року, виданої ліквідатором Швачкою С.В - [PERSON] дійсно працював на ВАТ „Васильківський шкірзавод" та станом на 16 квітня 2014 року заборгованість по його заробітній платі за листопад 2011 року становить 7507,54 грн. (а.с.3). Згідно довідки № 74 від 29 серпня 2014 року, виданої ліквідатором Швачкою С.В -розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] перед датою звільнення складав 93,81 грн. (а.с. 4). Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З огляду розрахунку компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, наданого [PERSON], заборгованість ВАТ „Васильківський шкірзавод" із невиплати середнього заробітку належного [PERSON] за весь час затримки заробітної плати станом на 01.05.2014 року становить 56848,86 грн. (а.с. 5). Таким чином, наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за весь час затримки відповідає дійсності, враховуючи розмір середньоденної заробітної плати позивача та період невиплати належної заробітної плати, становить 56848,86 грн., які і підлягають стягненню із відповідача. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач звільнений від оплати судових витрат, то згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved