Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду з позовом до ТОВ "Євролізинг Україна" в якому просить визнати недійсним п.12.1. договору фінансового лізингу від 02.09.2015 року № 001258, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Євролізинг Україна"; стягнути з ТОВ "Євролізинг Україна" на користь [PERSON] кошти в сумі 29490,00 грн. в рахунок повернення коштів, сплачених за нікчемним договору лізингу № 001258 від 02.09.2015 року; стягнути всі судові витрати з ТОВ "Євролізинг Україна". На обґрунтування позовну зазначено, що 02.09.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу № 001258, відповідно до умов якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль «Geely Engrand 8» модифікації comfort) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Цього ж дня позивач сплатив на рахунок ТОВ «Євролізинг Україна» 176940,00 грн. Внаслідок порушення прав споживачів, позивач звернувся до ТОВ «Євролізинг Україна» із заявою про розірвання договору з підстав, передбачених ст.10 ч.12 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто без будь-яких штрафних санкцій, однак, розірвавши договір, відповідач повернув лише 88109,24 грн. Однак в своєму листі від 05.11.2015 р. № 819 відповідач зазначає, що з оплаченої суми 29490,00 грн. зараховано в якості адміністративного платежу, а 147450,00 грн. - в якості авансу. Таким чином, не повернутою сумою за недійсним договором залишається сума в розмірі 88819,76 грн. Вважає, що відповідач відмовляється повертати кошти, є несправедливим, у зв'язку з чим прошу визнати даний пункт договору недійсним, стягнути з ТОВ «Євролізинг Україна» кошти в сумі 88819,76 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.76). Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважність причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 158, п. 2 ч.1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. 22 червня 2016 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 02.09.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу № 001258, відповідно до умов якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль «Geely Engrand 8» модифікації comfort) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором, що підтверджується договором підписаним позивачем (а.с.7-14). 02.09.2015 року позивач [PERSON] сплатив на рахунок ТОВ «Євролізинг Україна» 176940,00 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.17). Внаслідок порушення прав споживачів, [PERSON] звернувся до ТОВ «Євролізинг Україна» із заявою про розірвання договору з підстав, передбачених ст.10 ч.12 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто без будь-яких штрафних санкцій, однак, розірвавши договір, відповідач повернув лише 88109,24 грн. (а.с.18). Відповідно до листа від 05.11.2015 р. № 819 зазначено, що з оплаченої суми 29490,00 грн. зараховано в якості адміністративного платежу, а 147450,00 грн. - в якості авансу. (а.с.22). Листом відповідача від 25.11.2015 р. № 819 підтверджено факт розірвання Договору з 20. 11.2015 року (а.с.22). Відповідно до виписки з карткового рахунку не повернутою сумою за недійсним договором залишається сума в розмірі 88819,76 грн.(а.с.23). За ст.ст. 1, 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу, за яким лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізиногоодержувачем специфікацій та умов та передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до п.5 ч.1 ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг віднесено до фінансових послуг. Відповідно до п.17 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи зміст ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. З, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. У відповідності до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Аналогічно, у відповідності до ст.509 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. При цьому, під добросовісністю слід розуміти належну поведінку при виникненні та виконанні зобов'язання - вчинення дій таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода третім особам, неможливість укладення зобов'язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою тощо. Принцип добросовісності передбачає чесну, сумлінну поведінку суб'єктів зобов'язання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобов'язання та непорушення прав інших осіб. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Відповідно статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. З огляду на викладене позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв'язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі положень Закону України «Про захист прав споживачів», то судовий збір підлягає стягненню з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь держави на підставі положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 1 378 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved