Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

11 вересня 2018 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ "Газтрон-Україна" (надалі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача 73 253 грн 11 коп. компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток у розмірі 20 365 грн 23 коп за весь час затримки розрахунку при звільненні та 5 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що його було звільнено з посади менеджера відповідача на підставі ст. 38 КЗпП України з 31 липня 2018 року , після звільнення йому сплачено лише заробітну плату за липень 2018 року, проте компенсацію за невикористані відпустки за весь 10-річний період роботи на підприємстві не сплачено. 20 серпня 2018 року він звернувся до відповдіача з заявою про проведення остаточного розрахунку, проте до теперішнього часу розрахунок не проведено, що є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки на підставі ст. 117 КЗпП України . Несвоєчасним розрахунком йому також завдано моральної шкоди, оскільки поставило його у скрутне матеріальне становище, унеможливило нормальне існування його та членів його сім'ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану, необхідність пошуку додаткових джерел до існування. 05 листопада 2018 року надано відзив на позовну заяву відповідача ТОВ "Газтрон - Україна", в якому відповідач просить зменшити вимоги щодо стягнення з відповідача сум за невикористану відпустку [PERSON] до 69 521,45 грн після утримання податків і обов'язкових платежів, навівши детальний розрахунок цих сум за 137 днів невикористаної відпустки за період з 2008 по 2018 роки , виходячи з 630,38 грн середньоденної заробітної плати. Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, то вимоги в цій частині позову не визнали, посилаючись, по-перше, на необгрунтованість заявленої суми. По-друге зазначили, що на час звільнення між Товариством та працівником існував спір , про що був обізнаний позивач . До того ж підставою для раптового звільнення з посади менеджера за власним бажанням та виникнення спору стосовно виплати компенсапції за невикористану відпустку став виявлена в ході службового розслідування участь [PERSON] у злочинній схемі щодо несанкціонованого зливу скрапленого природнього газу. Також просили зменшити розмір морального відшкодування до 1000 грн. 12 листопада 2018 року позивачем надана відповідь на відзив, в якій він погодився з обгрунтованістю розрахунку відповідача щодо розміру компенсації за невикористану відпустку у сумі 69521,45 грн. Також зазначив про справедливу компенсацію своїх моральних страждань саме в 5000 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, то просив стягнути таку компенсацію за весь час з моменту затримки по день винесення рішення по справі, а саме 86 робочих дінів, виходячи з 507,47 грн середньоденної заробітної плати ( при цьому повністю погоджуючись з наведеним відповідачем визначенням такого її розміру), що дорівнює 43 642,42 грн. після відрахування обов'язкових податків та зборів. Перевіривши матеріали справи та доводи заяв сторін по суті справи , суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно запису в трудовій книжці позивача, він за Наказом № 20 відж 14.07.2008 року з 14 липня 2008 року прийнятий на посаду менеджера ТОВ "Газтрон-Україна". Наказом ТОВ "Газтрон- Україна" № 31-к від 31 липня 2018 року про припинення трудового договору з позивачем було розірвано трудовий договір, укладений на невизначений строк, з ініціативи працівника за заявою від 25.07.2018 року на підставі ст. 38 КЗпП України. 27 серпня 2018 року відповідачем отримано лист від [PERSON]М, щодо невиплати йому компенсації за невикористану відпустку при звільненні. Згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ "Газтрон-Україна", що підтверджується наданими відповідачем копіями наказів про відпустку [PERSON], позивачеві за період роботи з 14.07.2008 року по 31.07.2018 року було нараховано 241 день відпустки, з яких працівником використано 104 дні відпустки. Таким чином, на день звільнення позивачем не використано 137 днів відпустки.Згідно довідки відповідача , середньоденна заробітна плата позивача становить 630,38 грн ( що відповідає вимогам Постанови КМУ від 08.02.1995 р. № 100), нарахування компенсацій відпустки становить 86 362 ,06 грн без врахування обов'язкових податків та зборів. Таким чином, суд приходить до висновку, що дійсно позивачеві при звільненні не виплачена сума компенсації за невикористану відпустку у розмірі 69 521,45 грн та має місце затримка на 86 робочих дні (з 31.07.2018 року по 30.11.2018 року)з дня звільнення по день вирішення справи судом. Як встановлено в судовому засіданні, позивач був звільнений за наказом 31 липня 2018 року на підставі власноручно підписаної заяви за власним бажанням і в цій день був на роботі, що не оспорюється сторонами. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому при звільненні від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ст. 117 цього Кодексу визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст. 116, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до правової позицій ВСУ , висловленій у справі №6-788цс16 , відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу\~розрахунку\~з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку\~за\~весь час\~затримки\~по день фактичного\~розрахунку. За\~наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування\~за\~час\~затримки\~визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При цьому щодо наявності спору між сторонами щодо належних при звільненні сум - то доказів такого суду не надано, навпаки при звільненні у розрахунковому листі позивача, виданому підприємтсвом, зазначена сума компенсації , належної до виплати, і з урахуванням вирахування належних податків та зборів, фактично ця сума не оспрююється позивачем. Щодо пояснень відповідача про підстави звільнення позивача за власним бажанням - то таке не має правового значення для правильного вирішення спору. Отже, факт несвоєчасної виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку в сумі 69 521 грн підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Відтак, цей факт є підставою для стягнення з відповідача на підставі ст.117 КЗпП середнього заробітку за час затримки виплати позивачу компенсації за невикористану відпустку за період з 31.07.2018 року по 30.11.2018 року включно. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за\~правилами, передбаченими Порядком. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати\~за\~останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені\~за\~середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати\~за\~фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів\~за\~цей період. З огляду на викладене\~при\~обчисленні розміру середнього заробітку\~за\~весь час\~затримки\~по день фактичного\~розрахунку\~слід використовувати формулу,\~за\~якою обрахуванню підлягає період\~затримки за\~робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,\~ наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи\~ по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Отже, на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. При визначенні середньої заробітної плати, суд виходити з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями) та погоджується з визначеною сторонами сумою у 630,38 грн за нарухуванням та 507,47 грн до виплати - відповідно. Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки по день вирішення справи судом становить 43 642,42 грн ( 86 роб.дн х507,47 грн) . Визначаючи період стягнення середнього заробітку суд вважає за необхідно стягнути з відповідача ці виплати за весь час затримки розрахунку ( а саме по день вирішення справи), хоча в самому позові були заявлені вимоги відпочатку за період до дня звернення до суду з цим позовом , застосувавши таку правову аксіому як «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права» (Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae). Так, аналіз практики Верховного Суду показує, що, окрім принципів цивільного права - справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». В даних правовідносинах сторін суд наголошує, що застосовуваний спосіб захисту трудових прав та інтересів позивача саме у такий спосіб найбільше відповідатиме критерію ефективності відновлення порушеного права. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд доходить висновку, що ці вимоги підлягають відшкодуванню в розмірі 1000 грн., враховуючи ступінь душевних переживань, які зазнав позивач через несвоєчасну виплату йому належних сум. Доказів того, що така невиплата поставила позивача у сккрутне матеріальне становище та примусила його докладати додаткових зусиль при організації свого життя - суду не надано.До того ж позивача не було звільнено з ініціативи роботодавця, а звільняючись за власним бажанням позивач на власний розсуд вирішив, що буде забезпечувати свій заробіток іншим шляхом. Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню наступні суми: 69 521,45 грн компенсації за невикоритану відпустку за 137 днів після утримання податків та обов'язкових платежів.; 43 642,42 грн - середній заробіток за час затримки виплати відповідачем компенсації за невикористану відпустку за 86 робочих днів; враховуючи що на день розгляду справи відповідачем так і не проведено остаточний розрахунок при звільненні з позивачем; 1000,00 грн. - моральна шкода. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на корить держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762 грн.

Outcome: partial