Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.06.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-118459, згідно з яким останньому було надано кредит у сумі 100000,00 грн. на поточні потреби позичальника. Згідно з відомостями анкети-заяви позичальника та даних його паспорта дружиною останнього є відповідачка [PERSON] , яку позивач вважає необхідним залучити до даного спору як солідарного відповілдача. В порушення умов Договору відповідач [PERSON] не виконує свої зобов`язання за Договором, що призвело до порушення прав позивача. Таким чином, Банк вправі вимагати повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів у разі порушення істотних умов Кредитного договору; прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць; невиконання Позичальником зобов`язань передбачених Кредитним договором (п. 3.3.; 6.9. Договору). 19 травня 2021 року на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] було направлено повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, яка 22.05.2021 року вручена адресату. Станом на дату подання позовної заяви до суду заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашена. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь загальну суму заборгованості за кредитним договором, що становить 121\~252,92 грн., що складається з: заборгованість за тілом кредиту - 86664,19 грн., заборгованість за відсотками - 34588,73 грн. А також просять стягнути з відповідача на їх користь судові витрати, які складаються з наступного: 2270,00 грн. - судового збору сплаченого за подання позову; 12125,29 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. В судове засідання сторони не викликалися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідачі чи представник відповідача не скористались процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року строк. Згідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 20.06.2018 між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № СL-118459, згідно з п. 2.1 якого відповідачу було надано кредит у сумі 100000,00 грн. на поточні потреби позичальника та на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості, що підтверджується меморіальними ордерами № 33377524 на суму 20125,94 гривень, № 33377530 на суму 75686,11 грн., № 33377535 на суму 4187,95 грн. та виписками руху коштів по рахунку. Відповідно до п. 1 Договору позивач зобов`язався надати у власність відповідачу грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Відповідач зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених Договором. Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням Позичальника, яке міститься в п. 2.4 Кредитного договору. Відповідно до п. 2.3 Договору встановлено термін кредитування строком на 60 місяців до 19 червня 2023 року. Згідно з п. 6.3 Договору повернення суми кредиту, здійснюється щомісячно разом із процентами за користування кредитом, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п. 6.2 Кредитного договору). Пунктом 6.2 Договору визначено, що Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Кредитним договором відповідно до Графіку платежів (Додаток №1 до цього Кредитного договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів кожного 15 числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання Кредитного договору. Перший та останній платежі відрізняються від попередніх за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 20.06.2018 року до 19.06.2023 року погашаються в однаковому порядку. Для здійснення належного погашення кредиту позичальник зобов`язаний щомісячно не пізніше дати погашення щомісячного платежу, встановленого Графіком платежів, забезпечити наявність на поточному рахунку для обслуговування кредиту суму коштів, що відповідає розміру щомісячного платежу, з врахуванням рекомендацій банку, передбачених п. 2.9 Кредитного договору (п. 6.3.1 Договору). Пунктом 4.1. Договору передбачено, що відповідач сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 49,99 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360), за ставкою, визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору (п. 4.2 Договору). Відповідно до п. 4.3 Договору за надання послуг позичальник сплачує банку комісії в порядку, строки та розмірі, передбачені п. 2.10 Кредитного договору. Пунктом 4.5 Договору визначено реальну річну процентну ставку 63,17 % річних. Згідно з п. 6.1. Договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу кредит у повному обсязі в порядку і строки(терміни), передбачені Кредитним договором та/або додатками до нього. Відповідно до п. 7.1 Договору, за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим Кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі пені, нарахованої Позичальнику на підставі цього пункту Кредитного договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання. Згідно з п. 10.4 Договору шляхом підписання цього кредитного договору позичальник підтверджує, що він до видачі кредиту ознайомився з діючими Тарифами Банку та Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк»; ознайомився із реальною річною процентною ставкою та орієнтовною загальною вартістю кредиту, а також іншою інформацією про споживчий кредит та інше. Таким чином, відповідач [PERSON] був ознайомлений, прийняв усі умови договору, зобов`язувався їх виконувати. Проте, в порушення умов Договору відповідач [PERSON] не виконує свої зобов`язання за Договором, що призвело до порушення прав позивача. Таким чином, банк вправі вимагати повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів у разі порушення істотних умов кредитного договору; прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць; невиконання позичальником зобов`язань передбачених кредитним договором, (п. 3.3.; 6.9. Договору). Судом встановлено, що 19 равтня 2021 року на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] було направлено досудову вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, яка 22.05.2021 року отримана адресатом. Виходячи з цього, станом на дату подання позовної заяви до суду заборгованість за кредитним договором відповідачем [PERSON] не погашена. Судом також встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості по кредитному договору № CL-118459 від 20.06.2018 року, наданого позивачем до позовної заяви, станом на 08.06.2021 року заборгованість відповідача [PERSON] перед АТ «Кредобанк» за кредитом становить 121252,92 грн., куди входить заборгованість за тілом кредиту - 86664,19 грн. та заборгованість за відсотками - 34588,73 грн. Даний розрахунок заборгованості відповідачем [PERSON] не оспорено. Крім того, під час судового розгляду справи жодних підтверджень щодо погашення заборгованості останнім суду не надано. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. За приписами частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж рожу та такої ж якості. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. До того ж, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. На час розгляду справи кредитний договір № 118459 від 20.06.2018 року недійсним, розірваним чи припиненим не визнаний. Як зазначено у ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі порушення позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором банк має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсоткам та комісії, вимагати виконання інших зобов`язань за кредитним договором. Верховний Суд у справі № 335/248/16-ц від 14.03.2018, предметом якої був спір про стягнення суми заборгованості за кредитним договором зробив правовий висновок, що статтями 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики, згідно з умовами договору. Таким чином, у судовому засіданні об`єктивно встановлено, що відповідач [PERSON] кредитні кошти отримав, однак свої зобов`язання за кредитним договором № 118459 від 20.06.2018 року належним чином не виконував, у зв`язку з чим заборгованість перед АТ «Кредобанк», станом на 08.06.2021 року становить 121252,92 грн., куди входить: заборгованість за тілом кредиту - 86664,19 грн., заборгованість за відсотками - 34588,73 грн., що підтверджується розрахунком, наданим позивачем, проти якого відповідачем [PERSON] не надано будь-яких заперечень. Вказаний розрахунок є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджуються з умовами кредитного договору. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № 118459 від 20.06.2018 року у загальному розмірі 121252,92 грн. Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості за зазначеним кредитним договором у солідарному порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65 СК України з огляду на наступне. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. В той же час, зі змісту кредитного договору № CL-118459 від 20.06.2018 року та Анкети-заяви від 20.06.2018 року вбачається, що шляхом підписання цієї Анкети-заяви відповідач/боржник [PERSON] підтвердив, що сума за цим Договором кредиту отримана ним на поточні потреби (4187,95 грн.) та з метою погашення (рефінансування) кредитної заборгованості (20125,94 грн. та 75686,11 грн.). На думку позивача, за змістом ч. 4 ст. 65 СК України той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Однак, суд вважає, що дані доводи позивача є безпідставними з огляду на те, що у пункті 25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з того, що положення статті 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Позивачем в матеріалах позовної заяви не доведено належними чином, що кредитний догововір було укладено відповідачем [PERSON] саме в інтересах сім`ї та на її потреби, виходячи з чого кредитні кошти за цим договором не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що виключає обов`язки відповідачки [PERSON] за цим Договором як другого з подружжя. Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд приходить до обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для солідарного стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № CL-118459 від 20.06.2018 року, укладеного між банком та [PERSON] , а тому позов підлягає до часткового задоволення. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір у розмірі 2270,00 грн. (платіжне доручення № 43822417 від 03.08.2021 року), який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Крім того, позивач просив відшкодувати йому за рахунок відповідача 112125,29 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частина 3\~статті 137 ЦПК України\~передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, у матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладений між Акціонерним товариством "КРЕДОБАНК" та Адвокатським об`єднанням "БІЗНЕС І ПРАВО" без додатків до нього. Однак, з копії вказаного договору неможливо встановити, ані розмір винагороди адвоката, ані обсяг виконаних ним робіт. В матеріалах справи наявний ордер серії КС № 573217 про уповноваження Павленка Сергія Валерійовича від Адвокатського об`єднання "БІЗНЕС І ПРАВО" на представництво інтересів АТ "КРЕДОБАНК". Також в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Павленка С.В. та посвідчення адвоката. Однак, будь-яких заяв про надання доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу або таких доказів (детального опису виконаних робіт та здійснених витрат, додатків до договору) до закінчення розгляду справу (судові дебати у справі не проводяться) суду не надано. Між тим, представник позивача не брав участі у судовому засіданні. У зв`язку з наведеними обставинами, суд не знаходить передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial