Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

22 вересня 2014 року позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], Дніпропетровської міської ради, треті особи: Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, Житлове комунальне підприємство «Парус» про встановлення факту проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу, визнання права користування житловим приміщенням та вселення. В обґрунтування позовних вимог, згідно останніх уточнень зазначила, що вона з 28.04.2008 року стала проживати з [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу. Згідно з рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 21.05.1999р. №163/3, [PERSON] був наймачем квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Парус[ADDRESS] та зареєстрованим в даній квартирі. Разом з ним в квартирі також зареєстровані відповідачі, які є братом та сестрою [PERSON] На даний час квартира є неприватизованою та перебуває у власності територіальної громади м. Дніпропетровська. 07.05.2010 року у позивачки та [PERSON] народився син [PERSON]. З листопада 2010 року позивачка та [PERSON] почали проживати в спірній квартирі разом з відповідачами. Одразу після переїзду до спірної квартири позивачка та [PERSON] почали самостійно оплачувати більшу частину комунальних послуг у тому числі частково і за відповідачів. Крім того позивачка зробила частковий ремонт в квартирі, та за власні кошти встановила металопластикові вікна. 27.11.2013 року помер [PERSON] Після смерті [PERSON] ставлення відповідачів до позивачки змінилось, у звязку з чим була змушена тимчасово переїхати проживати до іншого житла. Разом з тим, вона неодноразово намагалася повернутися проживати до спірної квартир, однак відповідачі змінили замки та не впускають її до квартири. На підставі вищевикладеного просить встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 28.04.2008 р. по день смерті [PERSON] 27.11.2013 року; визнати за [PERSON] та її малолітнім сином [PERSON], [INFO] право користування квартирою за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Парус[ADDRESS]; подовжити [PERSON] та її малолітньому сину [PERSON], [INFO] строк протягом якого за ним зберігається право користування квартирою за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Парус[ADDRESS] по день фактичного виконання рішення суду про вселення; вселити [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON], [INFO] в квартиру за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Парус[ADDRESS] та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково, в частині встановлення факту проживання однією сім*єю без реєстрації шлюбу, в інші частині позовних вимог не визнали. В судове засідання представник відповідача [PERSON] міської ради не зявився. Про місце дату та час судового засідання сповіщенні належним чином, про причини неявки суд не повідомили. В судовому засіданні представник третьої особи Органу опіки та піклування Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судове засідання представник третьої особи Житлово-комунального підприємства «Парус» не зявився. Про місце, дату та час судового засідання сповіщенні належним чином, про причини неявки суд не повідомили. В судовому засіданні представник Прокуратури Ленінського району м. Дніпропетровська [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] в період з 28 квітня 2008 року по 27 листопада 2013 року /день смерті/ проживала однією сім*єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Дані обставини визнані відповідачами. Від фактичних шлюбних стосунків у [PERSON] та [PERSON] 07 травня 2010 року народився син, [PERSON]./а.с. 6/. 01 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] обвінчалися в храмі Різдва Пресвятої Богородиці /а.с.163/. 27 листопада 2013 року помер [PERSON]./а.с.8/ Згідно ч.1\~ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 5 ч.1\~ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу є законними та обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині визнання права користування житловим приміщенням та вселення не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідної рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Дніпропетровська № 163/3 від 21.05.1999 року «Про змінення умов договору найму житлового приміщення» [PERSON] визнано наймачем двох кімнат розміром 29,0 кв.м. квартири № 72 на ж/м Парус у м. Дніпропетровську у тому числі брат [PERSON], сестра [PERSON] (по взаємній згоді)./а.с. 138/. Відповідно до копій паспорта громадянина України [PERSON] був зареєстрований за адресою: ж/м Парус, 1а/72 м. Дніпропетровськ./а.с.7/ Згідно довідки Житлово-комунального підприємства «Парус» від 02.07.2010 року №1274, [PERSON], проживав за адресою: ж/м Парус, 1а/72 в м. Дніпропетровську та брат [PERSON], [INFO], сестра [PERSON], [INFO] /а.с.10/ Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради №409 від 26.09.2014р. «Про зміну умов договору-найму житлового приміщення по КП «ЖЕП №25» ДМР за адресою: ж/м Парус, 1а/72, м. Дніпропетровськ» на підставі заяви [PERSON], змінено умови договору-найму житлового приміщення, що складається з двох кімнат житловою площею 29,0 кв.м. за адресою: ж/м Парус, 1а/72, з померлого брата [PERSON] на [PERSON], [INFO], з родиною у складі: сестра [PERSON], [INFO], племінник [PERSON], 2012 р.н./а.с.80/ Згідно довідки про склад сім*ї та місце реєстрації №15241 від 12.12.2014р. за адресою: м. Дніпропетровськ, ж/м Парус, 1а/72 зареєстрованими значаться: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 03.01.2012 р.н./ Відповідно до довідки №79 від 19.01.2015р. [PERSON], [INFO] зареєстрована в гуртожитку по вул.. Шелгунова, буд.4 у м. Дніпропетровську з 25.05.2010 р., але не проживає (особовий рахунок не відкрито). /а.с.103/ Згідно довідки КЗ Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» №45 від 15.01.2015р. вбачається, що [PERSON], [INFO], мешкав за адресою: ж/м Парус, 1а/72 у м. Дніпропетровську та був взятий на облік до КЗ «ДЦПМСД №5» з 01.11.2011р. Згідно записів в книзі викликів дільниці №30 амбулаторії ЗПСМ №2 звертався: 03.11.2011р. виклик за адресою ж/м Парус, 1а/72, лікар [PERSON]; 11.05.2012 р. патронаж за адресою ж/м Парус, 1а/72, лікар [PERSON]; 15.05.2012р. патронаж за адресою ж/м Парус, 1а/72, лікар [PERSON]; 23.06.2012р. - виклик за адресою ж/м Парус, 1а/72, лікар [PERSON]; 02.08.2013р.- виклик за адресою ж/м Парус, 1а/72, лікар [PERSON]; 09.03.2014р. вибув за адресою ж/м Комунар, 3в, кВ. 51 м. Дніпропетровськ./а.с.104/ Судом встановлено, що з квітня 2008 року по квітнень 2010 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство за адресою: ж/м Комунар,3В кВ.151 у м. Дніпропетровську, а з квітня 2010р. по листопад 2010 року проживали за адресою: [INFO]. Також, встановлено, що з листопада 2010 року по листопад 2013 року [PERSON] та [PERSON] вселилися тимчасово за усною згодою відповідачів в квартиру №72 на ж/м. Парус, 1а у м. Дніпропетровську та періодично в ній проживали. Після смерті [PERSON] позивачка добровільно виселилася з спірної квартири, забрала свої речі та стала проживати за адресою: ж/м Комунар, 3В кВ.151 у м. Дніпропетровську. Рішенням виконкому Ленінської районної у місті ради від 25.04.2014р. №156 [PERSON] зарахована на квартирний облік з датою зарахування від 24.04.2014 року та внесена до списку загальної черги за №1894 в загальному порядку з родиною у складі 2 осіб: син: [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою від 21.07.2014 р. №15хс./а.с.10/ Відповідно до вимог\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. \~\~\~\~\~\~\~\~За правилами\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. \~\~\~\~\~\~Статтею 71 ЖК України\~визначено, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. \~\~\~\~Встановлення поважності причин відсутності понад установлені законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в шестимісячний строк. \~\~\~\~\~\~\~\~ Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10\~постанови від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", - у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Таким чином, за вказаною справою відповідно до вимог вищевказаних норм закону необхідно з'ясувати: належність спірної квартири, статус квартири та зареєстрованих в ній осіб, на якій підставі користуються сторони квартирою (ордер) та з якого часу, факт не проживання відповідачів та конкретно з якого часу, неповажність причини їх не проживання в спірній квартирі, наявність чинення перешкод їм у користуванні спірною квартирою. Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання понад шість місяців, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки. \~Згідно ч.3 ст.\~10, ст.ст.\~57-60 ЦПК України\~кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст.57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових доказів, речових доказів тощо. Посилання позивачки на те, що займалась лікуванням сина та через загрозу її життю та сина була вимушена тимчасово залишити квартиру, не є достатніми, безсуперечними доказами того, що вона з поважних причин не проживала у спірній квартирі понад шість місяців, оскільки в матеріалах справи відсутні докази звернення позивачки до правоохоронних органів з приводу перешкод у користуванні спірною квартирою. Також, позивачем не надано доказів того, що замок в квартирі №72 на ж/м Парус 1а у місті Дніпропетровську змінено. Крім того, свідок [PERSON] одночасно пояснив, що позивачка забрала свої речі із спірної квартири добровільно, після того, як вона припинила проживати у спірної квартирі, Відповідно до ч.2\~ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до\~ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові\~Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України № 2 від 12.04.85, із змінами, судовому розгляду відповідно до\~ст.24 ЦПК України, підлягають спори, пов'язані з договором найму жилого приміщення, про визнання і втрату права на жиле приміщення. Відповідно до п. 11\~постанови N 2 від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України"\~роз'яснив, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до п. 9 вказаної Постанови, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15\~постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року №6-60цс-12, яка в силуст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування судами України,\~у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч.1,2\~ст.64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч.2\~ст.65 ЖК УРСР). При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону, вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім'ї наймача, в розумінні ч. 2\~ст. 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем. За змістом\~ст. 65 ЖК України\~за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи докази, що підтверджують надання\~\~[PERSON] письмової згоди на вселення відповідачами до спірної квартири відсутні. Судом встановлено, що позивачка як до житлової організації так і до суду не зверталась з питанням про реєстрацію у квартирі, визнання права користування житлом, не звертавсь й\~[PERSON] за своє життя до житлово-експлуатаційної організації із заявою про вселення членів сім*ї у спірну квартиру. Таким чином, в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт вселення позивачки з дотриманням встановленого законом порядку\~\~в якості члена сім'ї наймача приміщення та набуття в зв*язку з цим права користування житловим приміщенням.\~\~Так,\~\~при вселенні позивачки не була надана письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, відсутні достатні підстави для висновку, що це приміщення було постійним місцем проживання позивачки, оскільки остання\~\~ з 25.05.2010 року зберігала за собою право користування іншим жилим приміщенням з огляду на те, що вона зареєстрована за іншою адресою - з 25.05.2010р. по вул.Шелгунова, буд.4 (гуртожиток) в м. Дніпропетровську та періодично проживала за адресою ж/м Парус, 1а кВ. 72 у м. Дніпропетровську . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності,\~\~суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання права користування житловим приміщенням та вселення, слід відмовити. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст..88 ЦПК України. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.\~63,\~64,\~65,\~99,\~104,\~106 Житлового кодексу\~УРСР, з урахуванням п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»,

Outcome: partial