Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. 16.07.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] третя особа Прилуцький міськрайонний відділ ДМС України про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та знаття з реєстрації за місцем проживання . 2. Позов обґрунтований тим, що за адресою [ADDRESS], на даний час зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], проте не проживають в ньому. 3. Відповідачі відзиву на позовну заяву до суду не подали. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 4. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, надав згоду на ухвалення судом заочного рішення /а.с.27/. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Оскільки відповідачі, з огляду на положення ст.128 ЦПК України, були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи , проте в судове засідання не з'явились без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає про можливість заочного розгляду справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. 7. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 8. Позивачем у жовтні 2013 року було придбано у власність [ADDRESS], що підтверджується розписками. 9. Відповідачі по справі зареєстровані за вище вказаною адресою, що підтверджується записами в домовій книзі для прописки громадян /а.с.10-14/. 10. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 12.07.2018 року, відповідачі по справі фактично не проживають в належному позивачу домоволодінні /а.с.8/. V. Оцінка суду. 11. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 12. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідачів таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. 13. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 14. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідачів в спірному домоволодінні. Згідно наданих в розпорядження суду доказів, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають в належному позивачеві будинку. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачів, такими що втратили право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved