Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 7936 грн.. Мотивуючи тим, що 19 серпня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»(правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк") та фізичною особою - [PERSON] (надалі - відповідачка) укладено кредитний договір № 286/248-КУ8-КС2 (надалі - кредитний договір). Відповідно до умов п. 1.1 кредитного договору, банк надає відповідачці кредит у сумі 3 100,00 (три тисячі сто) грн. 00 коп., зі сплатою 24 % річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами, та кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 14.08.2006 року, а відповідачка повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов'язання за кредитним договором перед відповідачкою виконав в повному обсязі. Остання свої зобов'язання перед банком не виконує. В результаті порушення умов кредитного договору станом на 22.12.2014 року заборгованість становить 7936,91 грн. 91 коп.. До початку розгляду справи по суті відповідачка звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ "Укрсоцбанк" про визнання кредитного договору недійсним. Мотивуючи тим, що з ціллю отримання кредиту до АКБ "Укрсоцбанк" не зверталася. Ніякого договору з банком не укладала - грошей та товару не отримувала. Копії своїх документів (паспорта, ідентифікаційного коду, трудової книжки) та довідку про доходи в АКБ "Укрсоцбанк" не надавала. Раніше судимий директор ПП "Ліс-Сервіс Груп" [PERSON] за шахрайські дії та підробку документів та заступник директора [PERSON] вступили в злочинний зговір з працівниками АКБ "Укрсоцбанк". Використали фамілію, ім'я та копії її документів, які надавалися нею при оформленні на роботу менеджером в ПП "Ліс-Сервіс Груп", в своїх корисливих цілях без її відома і на те згоди. Ухвалою суду від 17.03.2015 року позовні заяви об"єднані в одне провадження. У відкритому судовому засіданні представник позивача Пасенко В.П. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. В задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити в зв"язку з безпідставністю. Відповідачка [PERSON] і її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали в зв"язку з їх безпідставністю, вимоги зустрічного позову підтримали. Крім того надали суду заяву про застосування позовної давності. З"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості зі спливом позовної давності, та про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання кредитного договору недійсним за безпідставністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19 серпня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк») та фізичною особою [PERSON] укладено Кредитний договір № 286/248-КУ8-КС2(а.с. 6-7). Відповідно до умов п. 1.1 кредитного договору, Банк надає відповідачці кредит у сумі 3 100,00 (три тисячі сто) грн. 00 коп., зі сплатою 24 (двадцять чотири) відсоток річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами, та кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 14.08.2006 року, а відповідачка повертає кредит і сплачує за його користування відсотки та комісійну винагороду в сумі, в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов'язання за кредитним договором перед [PERSON] виконав в повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером № А6089726 від 19 серпня 2005 року(а.с.8) В той же час відповідачка умови кредитного договору не виконала. В результаті порушення умов Кредитного договору № 286/248-КУ8-КС2 від 19.08.2005 року станом на 22.12.2014 року заборгованості по кредиту становить 7936,91 (сім тисяч дев'ятсот тридцять шість) грн. 91 коп.: *Заборгованість за кредитом 2323,00 (дві тисячі триста двадцять три) грн.; *Заборгованість за відсотками 3 444,54 (три тисячі чотириста сорок чотири) грн, 54 коп.; *Пеня за несвоєчасне повернення кредиту 472,92 (чотириста сімдесят дві) грн. 91 коп.; *Пеня за несвоєчасне повернення відсотків 621,39 (шістсот двадцять одна) грн, 39 коп.; *Інфляційні витрати за кредитом 464,60 (чотириста шістдесят чотири) грн. 60 коп.; . * Інфляційні витрати за відсотками 610,45 (шістсот десять) грн. 45 коп, що підтверджується розрахунком(а.с. 9). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК. У відповідності до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцем позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальник процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін і проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч. 1 ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму І позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), І то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість і виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочить виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що умови кредитного договору були порушені зі сторони відповідачки. Згідно п. 14 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052, 1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 даної статті недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. У відповідності до частини 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно п. 8 постанови ПВСУ 3 9 від 06.11.2009 року" Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними", не може бути визнано недійсним правочин, який не вчинено. В судовому засіданні [PERSON] не надано суду допустимих доказів, які б свідчили, про те, що вона не укладала спірний кредитний договір № 286/248-КУ8-КС2 від 19 серпня 2005 року та не отримувала зазначених коштів. Відповідачкою клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи у справі не заявлялося, хоча судом їй було роз"яснено право на призначення даної експертизи. Крім того в як вбачається з повідомлення начальника УКР УМВС України заява [PERSON] щодо неправомірних дій директора ПП " Ліс - Сервіс Груп" [PERSON] була розглянута, за результатами розгляду по факту незаконних дій з боку директора ПП " Ліс - Сервіс Груп" [PERSON] Бердичівським МРВ УМВС України в Житомирській області порушено кримінальну справу за знаками злочину передбаченого ч. 3 ст. 358 Кримінального кодексу України(а.с.76). На даний час відомості по вищевказаній кримінальній справі внесенні до Єдинного реєстру досудових розслідувань за № 12012060050000091 від 27.11.2012 року, а [PERSON] є свідком по даній справі, що підтверджується повідомленням Бердичівської районної прокуратури від 17.06.2015 року № 544- м/12(а.с. 99). А тому суд вважає, що [PERSON] не надано суду допустимих доказів, які б свідчили, що кредитний договір № 286/248-КУ8-КС2 від 19 серпня 2005 року укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та нею є недійсним(фіктивним), а тому в задоволенні її позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до положень, передбачених статтями 256, 257 Цивільного Кодексу України( далі ЦК України), позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Виходячи п. 11 кредитного договору кінцевим терміном повернення кредиту є 14 серпня 2006 року, тобто дана дата є строком закінчення даного договору. А тому суд вважає, що з того моменту у позивача виникло право на звернення до суду з позовом, але позивач звернувся до суду з зазначеним позовом тільки 04.02.2015 року. Доводи представника позивача, що відповідно до п. 6.3 договору договір діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов"язань, на думку суду є безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Разом з цим суд відзначає, що умова кредитного договору про строк його дії - до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань, не може розглядатися як встановлення строку дії договору, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Така правова позиція щодо строку дії договору висловлена у Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п.24). Також представник позивача не подав заяви про поновлення строків звернення до суду. З урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено позовну давність. Як зазначалось вище, позовна давність розпочалась з 15 серпні 2006 року, і відповідно позивач мав право звернутись до суду до 14 серпня 2009 року. Відповідачка звернулася до суду з заявою про застосування позовної давності(а.с.97). У відповідності до вимог п.п. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. А тому суд вважає, що хоча право ПАТ "Укрсоцбанк" було порушено, однак позивач звернуся за захистом свого порушеного права за межами позовної давності, а тому в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed