Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

у січні 2020 року [PERSON] звернувся у суд з позовом про визначення місця проживання дітей разом з ним. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 22 вересня 2012 року між сторонами був укладений шлюб. Під час шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] і [PERSON] , [INFO] . Сім"я проживала у будинку, площею 282,2 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Голосіївського районого суду м. Києва від 08 квітня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. З листопада 2019 року відповідач разом з малолітніми дітьми проживає окремо від позивача, створюючи йому перешкоди у спілкуванні з дітьми. 06 грудня 2019 року позивач звернувся до Києво-Святошиснького управлінні поіції з заявою про встановлення місця перебування матері та трьох дітей, а також вжиття заходів впливу на матір, яка переховує дітей в невідомому місці. З аналогічними заявами він звернувся до служби у справах дітй Деснянської районної у м. Чернігові ради та Чернігівського міського управління поліції та інших установ. Зазначає, що він у 2014 році закінчив Національний медичний університет імені О.О.Богомольця, де отримав вищу освіту за спеціальністю "Лікувальна справа" та здобув кваліфікацію лікаря. До кримінальної відповідальності позивач не притягувався. Має задовільний стан здоров"я. [PERSON] з 14.11.2019 р працює в ТОВ "Крейзі БТЛ Маркетинг" на посаді бухгалтера. Позитивно характеризується за місцем проживання та роботи. Згідно висновку психологічного обстеження від 01.122019 р. практичного психлога [PERSON] позивач може задовольнити матеріальні та психологічні потреби дітей, в даний момент орієнтований на задоволення потреб дітей, не має проявленої відкритої агресії відносно дружини, проявляє активність та відкритість у спілкуванні з психологом, запитує рекомендації та чує поради, що є ознакою усвідомленого батьківства. Зважаючи на прив"язаність та любов дітей до батька, а батька до дітей, здатність та можливість батька в повній мірі матеріально забезпечувати своїх дітей, займатись їх вихованням, навчанням, оздоровленням та розвитком, а також наявність постійного заробітку та власного просторого житла, позивач просить визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] і [PERSON] , [INFO] , разом з ним. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 75 т. 1) Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. (а.с. 101 т.1) 24 лютого 2020 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с. 144 т.1) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки найкращому забезпеченню інтересів дітей відповідає їх проживання разом з матір"ю, зважаючи на їх вік. У лютому 2020 року відповідач [PERSON] звернулася у суд із зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання дітей разом з нею. (а.с. 104 т.1) Зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. У зустрічній позовній заяві [PERSON] вказує, що з 21.11.2019 року вона разом з трьома малолітніми дітьми проживає окремо від позивача за адресою: [ADDRESS] . Спільне сімейне життя уподружжя не склалося через постійні зради відповідача, нехтування сімейними цінностями, небажання брати участь у вихованні дітей та веденні спільного домашнього господарства, застосування тривалий час домашнього насильства щодо неї, невиконання належним чином своїх обов"язків чоловіка та батька. [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, має стабільний самостійний дохід та у повному обсязі створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольняє гармонійний їх розвиток. Особисто займається вихованням дітей, оскільки має гнучний графік роботи. Діти відвідують гуртки, перебувають на обліку у черзі електронної реєстрації у ЗДО на 2020 рік для майбутнього вступу до закладу дошкільної освіти № 4 "Калинонька". Протягом всього часу з моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства з відповідачем позивач одна матеріально забезпечує дітей, пікклується про їх духовний та фізичний розвиток. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. 09 квітня 2020 року [PERSON] надіслав до суду відповідь на відзив [PERSON] на позовну заяу. (а.с. 189 т.1) Просить задовольнити його позовні вимоги та відмовити в задовленні зустрічного позову [PERSON] , посилаючись на створення ним належним умов для проживання дітей разом з ним. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року постановлено зобов"язати посадових осіб служби у справах дітей Деснянської районної в м. Чернігові ради надати суду висновок щоо визначення місця проживання малолітніх дітей. (а.с. 247 т.1) 01 липня 2020 року [PERSON] надіслав відзив на зустрічну позовну заяву. (а.с. 3 т.2) Просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов [PERSON] . Відповіда [PERSON] та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] , задовольнити зустрічний позов. Треті особи орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та в судове заідання не забезпечили явку своїх представників, просять розглянути справу без їх участі. (а.с. 154 т.1) Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 22 вересня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб між сторонами у справі, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . (а.с. 19 т.1) Під час шлюбу у подружжя народилися троє малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] і [PERSON] , [INFO] . (а.с. 20 - 22 т.1) Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 08 квітня 2020 року задоволено позов [PERSON] . Постановлено шлюб [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22 вересня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 761, розірвати. (а.с. 236 т.1) 15 червня 2020 року Деснянським районним судом м. Чернігова за заявою [PERSON] видано судовий наказ № 750/4621/20 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання трьох малолітніх дітей аліментів у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку платника аліментів. (а.с. 31 т.2) Позивач [PERSON] з 14.11.2019 р. працює у ТОВ "Крейзі БТЛ маркетинг" на посаді бухгалтера. (а.с. 29 т.1) Проживає за адресою: [ADDRESS] , що на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Котюк І.В., (а.с. 35 т.1), зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 15, 27 т.1) Відповідач [PERSON] разом з малолітніми дітьми з 21 листопада 2019 року проживає окремо від позивача за адресою: [ADDRESS] , що на праві власності зарежстрований за нею на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого 10 червня 2020 року приватним нтаріусом Чернігівського міського нотарального округу Морозовою О.В. (а.с. 27 т.2) Зареєстрована фізичною особою - підприємцем. (а.с. 124 т.1) Згідно довідки дошкільного навчального закладу дошкільної освіти "Калинонька" Чернігівської міської ради діти знаходяться на обліку у електронній черзі на 2020 рік для майбутнього вступу до закладу дошкільної освіти. Звертаючись у суд з позовом про визначення місця проживання дітей разом з батьком, [PERSON] посилався на прив"язаність та любов дітей до батька, а батька до дітей, здатність та можливість батька в повній мірі матеріально забезпечувати своїх дітей, займатись їх вихованням, навчанням, оздоровленням та розвитком, а також наявність постійного заробітку та власного просторого житла. Відповідач [PERSON] , заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] , у зустрічному позові просить визначити місце проживання дітей разом з матір"ю. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла досяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезходження навчального закладу чи закладу охорони здоров"я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З матеріалів справи вбачається, що спеціалістами служби у справах дітей Деснянської районної у м. Києві Чернігові обстежено умови проживання дітей по [ADDRESS] . Встановлено, що житловий будинок утримується в гарному санітарному стані, облаштований необхідними меблями та сучасною побутовою технікою. У будинку є умови для проживання дітей. Начальником відділу з питань захисту прав дітей, сім"ї та профілактичної роботи служби у справах дітей та сім"ї Києво -Святошинської райдержадміністрації складено акт обстеження будинку [ADDRESS] , де проживає батько дітей [PERSON] . Під час обстеження встановлено, що в будинку для дітей відведено три кімнати, є місце для сну та відпочинку. Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Деснянської районої у м. Києві Чернігівської ради, виконком районної у місті ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] і [PERSON] , [INFO] , разом з матір"ю [PERSON] (а.с. 21 т.2) Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим та не суперечить інтересам дітей. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] і [PERSON] , [INFO] , разом з матір"ю [PERSON] . При цьому, суд під час судового розгляду справи встановив, що [PERSON] не чинить [PERSON] , будь-яких перешкод у спілкуванні, побаченні з дітьми, а також у їх вихованні. Визначаючи місце проживання дітей, надавши належну оцінку усім обставинам справи, а саме, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дітей, суд, виходячи із найкращих інтересів дітей, встановивши, що малолітні діти вже досить тривалий час проживають разом із матір"ю, вважає необхідним визначити місце їхнього проживання саме разом з нею. Суд на час ухвалення судового рішення не встановили обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дітей з батьком, що фактично приведе до зміни місця проживання дітей, буде мати більш позитивний вплив на них. Зважаючи на вік дітей, інтереси дітей, які проживають в атмосфері любові, турботи, захисту, суд дійшов висновку, що для зміни місця їхнього проживання вагомих підстави відсутні. Батько дітей, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дітей, має право та обов`язок піклуватися про їхнє здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким діти будуть проживати. Беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи, що батьки не змогли самостійно вирішити спір щодо визначення місця проживання дітей та забезпечити доброзичливе спілкування один з одним, суд, визначаючи місце проживання малолітніх дітей сторін у цій справі з матір"ю, дійшов висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дітей, сприятиме їхньому повноцінному вихованню та розвитку. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дітьми, визначене у цій справі місце проживання дітей може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнутиз [PERSON] на користь [PERSON] 840,80 грн. судового збору.

Outcome: approved