Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "ЄВРАЗ Суха Балка " (надалі - ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка ") про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги, посилаючись на те, що у період з 29.09.1983 року по 16.11.2000 року вона працювала на різних професіях та посадах у відповідача та за час її роботи на підприємстві наказами неодноразово підвищувались тарифні ставки і посадові оклади, однак нарахування заробітної плати за час відпустки провадилось із порушенням законодавства. Посилаючись на вищевикладене, просила суд: стягнути з ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" на свою користь недоплачену заробітну плату за час її відпусток за період з 01.01.1995 року по 16.11.2000 року; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари, тарифів на послуги; середній заробіток за частину часу затримки виплати недоплаченої заробітної плати; об'єднати в одне провадження кілька однорідних позовних вимог позивача та інших фізичних осіб вимог до ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" щодо стягнення недоплаченої заробітної плати за час її відпусток. Після уточнення заявлених позовних вимог, у червні 2014 року представник позивача [PERSON] просив суд стягнути з ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка " на користь позивача недоплачену заробітну плату за час відпусток у сумі 407,24 грн. і середнього заробітку за час затримки виплати недоплаченої заробітної плати та просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги. Ухвалою суду від 10 березня 2015 року позовні вимоги в частині стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги залишені без розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену заробітну плату за час відпусток у сумі 407,24 гривень, середній заробіток за час затримки виплати недоплаченої заробітної плати у розмірі 23004,06 гривен. Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити в позовних вимогах в повному обсязі, заявила про застосування строку позовної давності, пояснила, що товариство виплатило позивачці недоплачену заробітну плату за час відпусток з власної ініціативи в червні 2012 року. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] у період з 29.09.1983р. по 16.11.2000 р. працювала на різних посадах на ПАТ "Євраз Суха Балка" . Протягом роботи на підприємстві неодноразово знаходилась у відпустці. Спір виник з приводу порядку розрахунку середньої заробітної плати при нарахуванні сум оплати за час відпусток, починаючи з 1995 року. Відповідачем в період роботи [PERSON] підвищувались тарифні ставки і посадові оклади на підставі вищезазначених наказів. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем в період роботи [PERSON] підвищувались тарифні ставки і посадові оклади на підставі наказів № 191 від 28.02.1995р. на коефіцієнт 3; №84 від 31.01.1996р. на коефіцієнт 2,5; №462 від 28.06.1996р. на коефіцієнт 1,5; №522 від 24.07.1997р. на коефіцієнт 1,15; №312 від 25.04.2000р. на коефіцієнт 1,3; №1252 від 19.12.2001р. на коефіцієнт 1,61; №717 від 20.08.2003р. на коефіцієнт 1,7; №391 від 21.04.2004р. на коефіцієнт 1,1360; №952 від 15.09.2004р. на коефіцієнт 1,0584; №83 від 24.01.2005р. на коефіцієнт 1,25; №331 від 21.03.2005р. на коефіцієнт 1,2014; №92 від 31.01.2006р. на коефіцієнт 1,06481; №367 від 05.04.2006р. на коефіцієнт 1,0269; № 1117 від 02.10.2006р. на коефіцієнт 1,0181; №23 від 05.01.2007р. на коефіцієнт 1,1; № 624 від 08.05.2007р. на коефіцієнт 1,0686; № 1432 від 10.10.2007р. на коефіцієнт 1,0125; №103 від 22.01.2008р.на коефіцієнт 1,1144; № 614 від 18.04.2008р. на коефіцієнт 1,0221; № 1705 від 13.10.2008р. на коефіцієнт 1,05; №7 від 04.10.2010р. на коефіцієнт 1,05. Позивачу у спірному періоді відповідачем неправильно розраховувалась і виплачувалась заробітна плата за час її відпусток, а саме без корегування заробітної плати, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчислені середньої заробітної плати, у випадках підвищення тарифних ставок та посадових окладів у відповідних розрахункових періодах за проміжок часу до підвищення на коефіцієнт підвищення, що призвело до недоплати за весь період роботи [PERSON] на ПАТ "Євраз Суха Балка" заробітної плати за час відпусток. Відповідно до ч.2 ст. 21 Закону України "Про відпустки" порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кабінетом Міністрів України Постановою №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток. Згідно підпункту "а" п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 (далі - Порядок) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 2 Порядку передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Пункт 10 вищевказаного Порядку передбачає, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем в період роботи [PERSON] підвищувались тарифні ставки і посадові оклади на підставі вищезазначених наказів. Спільною постановою Генерального директора та профспілкових комітетів ПАТ "Євраз Суха Балка" від 06.02.2012 року № 3 визнано порушення п.10 Порядку при розрахунку заробітної плати за період відпусток працівникам ПАТ "Євраз Суха Балка" з 01.01.1995 року по 01.03.2010 року, постановлено провести перерахунок заробітної плати колишнім працівникам ВАТ "Суха Балка" та ПАТ "Євраз Суха Балка" за вказаний період із застосуванням формули: Корегуючий коефіцієнт = 1+ розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів (в частках одиниці) х 0,71) Пунктом 1.3 якої встановлено, що виплата недоплаченої заробітної плати за час відпусток здійснюється з урахуванням фінансових можливостей ПАТ "Євраз Суха Балка" з корегуванням за вищевказаною формулою. При цьому суд враховує, що Спільна Постанова прийнята за згодою роботодавця та профспілок, які діють в інтересах робітників, в межах їх компетенції, не суперечать законодавству, й по суті є погодженням з профспілками дій адміністрації. На виконання постанови видано Наказ № 295 від 16.02.2012 року, яким визначено порядок здійснення виплат. На час ухвалення рішення по справі Постанова та Наказ є чинними, отже доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи. Крім того, Постановою Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року за результатами розгляду заяви [PERSON], з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. N 100 та статті 60 Закону України "Про акціонерне товариство", встановлено, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат проводиться з урахуванням їх фінансових можливостей, а отже Спільна постанова прийнята на виконання рішення наглядової ради ПАТ "Євраз Суха Балка" є обов'язковою для виконання. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Отже, з урахуванням положень вказаної Спільної постанови, недоплата заробітної плати за 6 відпусток позивача складає 322,41 грн. із розрахунку (454,09 грн. * 0,71), яка підлягає стягненню з відповідача на користь. Суд не погоджується і з доводами представника відповідача щодо пропуску позивачем строку для звернення до суду за захистом свого порушеного права, як на підставу для відмови у задоволені заявленого позову в повному обсязі з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, позивач дізнався про порушення свого права лише із Спільної постанови Генерального директора та профспілкових комітетів від 06.02.2012 року, і саме з цього часу починається перебіг позовної давності, а підстави для застосування до правовідносин сторін обмеженого строку позовної давності тривалістю три місяці у відповідності до трудового законодавства, яке було чинне на час порушення ПАТ "ЄВРАЗ Суха Балка" трудових прав позивача щодо оплати праці відсутні. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, в редакції чинній станом на 06.02.2012 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянки [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці", визнано, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Позивач звернулась до суду за захистом своїх прав у лютому 2012 року, а отже нею не пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 233 КЗпП України. Ст.. 117 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого органу виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому суми при звільнені, суд на підставі ст.. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку середньоденна та середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи. Відповідно до довідки наданої ПАТ «Євраз Суха Балка», за два останні місяці перед звільненням середньоденна заробітна плата складала 8 гривень 45 копійок(т.1 а.с. 106). При середньоденній заробітній платі Позивача 8,45 грн. та часу затримки 2374 днів, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 20 060 гривень 30 копійок (8,45 грн. Х на 2374 дні = 20060 грн. 30 коп.) Суд вважає, що несвоєчасною виплатою відповідачем заробітної плати за час щорічних відпусток за період з 1995р. по 2009р. порушено право позивача передбачено ст.. 24 Закону України «Про оплату праці», а саме що заробітна плата повинна виплачуватися не рідше двох разів на місяць. Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно враховувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. З огляду на вищевикладене, визначаючи суму відшкодування суд вважає її значно завищеною, виходячи з того, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі, і тому вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені [PERSON], частково, а саме у сумі 300 гривень 00 копійок. Згідно ч.ч. 3,5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 214,60 грн., за розгляд справи в суді першої інстанції (ставка судового збору на момент звернення з позовною заявою). На підставі викладеного,

Outcome: partial