Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: визнати обєктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] автомобіль [PERSON], 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]; визначити частки в праві спільної сумісної власності на автомобіль [PERSON], 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], за нею та відповідачем [PERSON]П в розмірі 1/2 частки; поділити обєкт права спільної сумісної власності подружжя - автомобіль [PERSON], 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], залишивши право власності на вказаний автомобіль за відповідачем [PERSON]; стягнути з нього на її користь як компенсацію за частку майна, що залишається у володінні відповідача, грошову суму в розмірі 60000 грн. та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. На обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2007 року. В теперішній час вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем. Під час шлюбу ними сумісно було придбано автомобіль марки [PERSON] трьох дверний, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], синього кольору, обєм двигуна 1,5 куб.см., який зареєстрований за відповідачем. [PERSON] самостійно володіє та користується автомобілем, а вона немає доступу до управління та користування транспортним засобом, який відповідач закриває в гаражі. Вважає, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю їх подружжя, але добровільно вирішити питання про його поділ вони не можуть, тому виникла необхідність визначити частки у праві спільної сумісної власності подружжя на цей автомобіль. Оскільки автомобілем володіє та користується тільки відповідач, вона погоджується на залишення транспортного засобу відповідачу і згодна на отримання від відповідача компенсації за належну їй частку автомобіля. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримувала заявлений позов, надала пояснення, аналогічні його обґрунтуванню, просила позов задовольнити. Також пояснила суду, що з 2003 року вони проживали з відповідачем однією сімєю, без реєстрації шлюбу, 10 серпня 2007 року зареєстрували шлюб. Мають дочку [PERSON], [INFO], яка в теперішній час проживає разом з нею. Вони з відповідачем проживали у належній їй квартирі. У 2008 році, за пропозицією відповідача, придбали автомобіль [PERSON] за частину спільних коштів та за гроші в сумі 10000 євро, що були отримані ними за кредитним договором, який був оформлений на відповідача. Вона уклала з банком договір поруки, поручившись за виконання відповідачем умов кредитного договору. У 2011 році вона продала належну їй квартиру і 50000 грн., які були отримані від продажу квартири, були сплачені на погашення кредиту, щоб зменшити щомісячні платежі по кредиту. Іншу частину грошей, отриманих від продажу квартири, витратили на ремонт квартири її матері, в якій вона зараз мешкає разом із малолітньою дочкою і в якій зареєстрована. У листопаді 2014 року кредит був повністю виплачений. Після фактичного припинення шлюбних відносин вона намагалася домовитися з відповідачем про поділ автомобіля. Він пообіцяв, що вони продадуть автомобіль, а гроші поділять. Також пообіцяв, що до продажу автомобіля ніхто не буде ним користуватися. Проте зараз відповідач відмовляється продавати автомобіль згідно досягнутої ними домовленості та продовжує самостійно користується транспортним засобом.. Вона з 2010 року має посвідчення водія, але відповідач не дає їй користуватися автомобілем. Вартість автомобіля в сумі 120000 грн. визначена нею за ринковими цінами, що вказані на сайтах продажу автомобілів в Інтернеті. Вона не може провести оцінку майна, оскільки автомобіль та документи на нього перебувають у відповідача. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримував заявлений позов, вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, не заперечував проти його задоволення та пояснив суду, що він та позивач з 2003 року стали проживати однією сімєю, без реєстрації шлюбу. Проживали у належній позивачу квартирі, яку вона отримала в порядку спадкування після смерті свого батька. Вони відремонтували квартиру, в звязку з цим збільшилася її вартість. 10 серпня 2007 року вони зареєстрували шлюб. В 2004 чи в 2005 році вони купили автомобіль "Пежо 305", 1985 року випуску, який він продав у 2008 році за 10000 грн. Ще 15000 грн. вони з позивачем накопили. Ці 25000 грн. вони витратили на придбання автомобіля [PERSON] і ще добавили гроші на його придбання, які отримали за кредитним договором, що був оформлений на його імя. Кредит повернули у 2014 році. Приблизно 30 відсотків від суми кредиту вони погасили за рахунок коштів, які були отримані позивачем від продажу належної їй квартири. Він визнає, що автомобіль [PERSON] є спільною сумісною власністю їх з позивачем подружжя і позивач має право на 1/2 частку цього автомобіля. Він згодний, що вартість автомобіля становить 120000 грн. Він також згодний на те, щоб йому було виділено автомобіль в цілому, а позивачу він згодний сплатити вартість 1/2 частки автомобіля в сумі 60000 грн. Вислухавши сторони, представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 10 серпня 2007 року у Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, за актовим записом № 537, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 7). В період зареєстрованого шлюбу, 01 серпня 2008 року, сторонами було придбано автомобіль марки [PERSON] ("Chevrolet Aveo"), номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, кузов КL1SF08YE9B288534, який було зареєстровано за відповідачем [PERSON], що підтверджується довідкою Територіального сервісного центру 1244 регіонального сервісного центру МВС в Дніпропетровській області від 12 травня 2017 року та копією картки реєстрації транспортного засобу (а.с. 12). В судовому засіданні відповідач визнав, що вказаний автомобіль був придбаний за спільні кошти їх подружжя, що вони витратили на придбання автомобіля їх спільні кошти в сумі 25000 грн., а також оформили на його імя кредитний договір, і отримані за цим договором кредитні кошти сплатили за автомобіль. Також відповідач підтвердив, що 30 відсотків вартості кредиту було повернуто за рахунок коштів, отриманих позивачем від продажу належної їй квартири. Вказаний вище автомобіль суд вважає спільним майном подружжя, оскільки він придбаний в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти подружжя, тому кожен із сторін має право на 1/2 частку цього автомобіля. Сторонами у справі визнано, що ринкова вартість автомобіля "Chevrolet Aveo", номерний знак [NUMBER], 2008 року випуску, становить 120000 грн. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 2 ст. 71 СК України\~неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч. 4 цієї статті, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Позивач [PERSON] не заперечує, щоб придбаний за час спільного проживання автомобіль "Chevrolet Aveo" був виділений відповідачу, із стягненням з відповідача на її користь компенсації в розмірі 1/2 частки вартості автомобіля. Відповідач [PERSON] також не заперечує проти визнання за ним право власності на автомобіль [PERSON], 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], в цілому, із стягненням з нього на користь позивача компенсації в розмірі 1/2 частки вартості автомобіля в сумі 60000 грн. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про те, що вказаний автомобіль, який є неподільною річчю, підлягає поділу між сторонами у справі шляхом визнання за відповідачем право власності на спірний транспортний засіб в цілому, із стягненням з відповідача на користь позивача 1/2 частини його вартості в розмірі 60000 грн. Оскільки визнання позову в повному обсязі відповідачем [PERSON] не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з позовом та із заявою про забезпечення позову позивачем було сплачено 960,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved