Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, висловлені в позовній заяві та просить суд визнати недійсним (незаконним) стягнення у вигляді догани, оголошеного йому наказом від 16.01.2015 року №10-к "Про притягнення співробітника підприємства до дисциплінарної відповідальності"; визнати незаконним наказ за підписом директора Орджонікідзевського міського комунального підприємства "Міськсвітло" №10-к від 16.01.2015 року про оголошення догани [PERSON]; стягнути з Орджонікідзевського міського комунального підприємства "Міськсвітло" на його користь моральну шкоду у розмірі 1218,00 грн. та судовий збір. В судовому засіданні відповідач та його представники позовні вимоги позивача не визнали та просять суд в їх задоволенні відмовити, надав з цього приводу письмові заперечення. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є членом наказу про трудову дисципліну. 1501.2015 року вони перевірили робітників на своєму робочому місці, вони працювали по вул. Партизанській та по вул. Шатохіна, склали акт, [PERSON] відмовився від підписів та пояснень. О 10 годині [PERSON] не було, о 13.15 годині подзвонив з виконкому [PERSON] і сказав, що [PERSON] там. О 14.26 годині [PERSON] був на підприємстві, а не на території міста. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 15.01.2015 року з виконкому подзвонила головний бухгалтер [PERSON] та повідомила про те, що у них знаходиться [PERSON], а не на роботі. О 14.26 годині [PERSON] знаходився по вул. Тітова, 1, а не на своєму робочому місці на території міста. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що 15.01.2015 року [PERSON] тричі був відсутній на роботі по вул. Партизанській. Була створена комісія для повірки робітників на роботі, по результатам якої був складений акт, потім був складений акт про відмову [PERSON] від підпису. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 08.10.2012 року [PERSON] працює ремонтно-дорожнім працівником 3 розряду Орджонікідзевського МКП "Міськсвітло". Наказом № 10-К директора Орджонікідзевського МКП "Міськсвітло" від 16.01.2015 року позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани в зв'язку з відсутністю на робочому місці 15 січня 2015 року без поважних причин в кількості трьох разів, за безвідповідальне ставлення до виконання своїх посадових обов'язків та в зв'язку з порушенням ст. 139 Кодексу законів про працю України". Підставами для наказу слугували: службова записка від 16.01.2015р., Акт №1 відсутності працівника на роботі від 16.01.2015р., Акт про відмову надавання письмового пояснення про відсутність на роботі від 16.01.2015р. Згідно службової записки майстра [PERSON] від 15,01.2015р.: "В 10:15 поступило сообщение от Директора ОМКП "Міськсвітло" [PERSON], что работник [PERSON] ушел с рабочего места 10:00 и находился в исполкоме, без уведомления о том мастера участка." Але, будь-яких порушень трудової дисципліни з боку позивача не було, а оголошення йому догани не має законного підґрунтя, оскільки він не залишав самовільно робочого місця, визначеного йому 15 січня 2015 року о 6:45 год. під час наряду майстром [PERSON]: "прочищення дренажних каналів від льоду по вулиці Партизанській біля TOB "Ердом", по вул. Шатохіна біля автостанції та по вулиці Газети "Правда". Оскільки близько 10:00-10:20 год. завдання на об'єкті по вулиці Партизанській біля TOB "Ердом" було виконано, то [PERSON] разом з робітниками [PERSON] та [PERSON] вийшов із об'єкта по вул. Партизанській та направився пішки по вулиці Шатохіна до автостанції, а під час переходу на інший об'єкт настав час його обідньої перерви (10:45 год.). Під час своєї обідньої перерви позивач зайшов в міськраду до кабінету №105 з метою подати звернення до заступника міського голови. Працівник міськради [PERSON], яка приймала звернення, сказала йому зачекати, поки вона зателефонує до директора "Міськсвітла", щоб він під'їхав до неї для уточнення деталей по його зверненню. Робоче місце позивач самовільно не залишав, а витрати часу на переходи пішки до об'єктів виконання робіт між об'єктами та назад до місця проставлення підпису в спеціальному журналі, в якому працівники розписуються про початок робочого дня та після закінчення робочого дня, не встановлено підприємством; раціональні маршрутні схеми, які забезпечують мінімальні витрати часу на пересування робітників, на підприємстві не розроблені, не запроваджені та до робітників не доведені. Крім того, службова записка майстра [PERSON] від 15.01.2015 року не зазначена, як підстава застосування дисциплінарного стягнення у самому наказі. Також згідно службової записки майстра [PERSON] від 15.01.2015р.: "13:15 работник [PERSON] повторно покинул рабочее место и находился в исполкоме." Зміст службової записки спростовується наступним. Відомості у записці повністю не відповідають дійсності, а недостовірність їх може бути підтверджена свідченнями робітників, з якими позивач працював 15.01.2015 року на всіх об'єктах, у тому числі з 11.30 години до кінця робочого дня по вул. Шатохіна біля автостанції та по вулиці Газети Правда до кінцевої зупинки автобуса №1; а також свідченнями службової особи міськради [PERSON], у якої він був 15.01.2015р. лише один раз вранці. [PERSON] 15.01.2015р. жодного разу не приходила протягом робочого дня на жодний з трьох об'єктів, де позивач працював, що можуть підтвердити робітники та сама [PERSON] Тому вона безпідставно написала у службовій записці, що він о 13.15 годині знаходився у виконкомі. При цьому майстер [PERSON] не вказала, яке саме робоче місце позивач ніби то покинув 15.01.2015 року о 13.15 годині. Крім того, у службовій записці майстра [PERSON] не вказано, де саме у виконкомі позивач ніби то знаходився о 13.15 годині. Також у службовій записці не зазначено, чи [PERSON] сама особисто бачила позивача у виконкомі, чи їй хтось інший дав таку інформацію. Службова записка майстра [PERSON] від 15.01.2015 року містить недостовірну інформацію, яка не відповідає дійсності, є необгрунтованою, навмисно придуманою та штучно створеною. На підставі вищевказаної службової записки позивачу була оголошена догана. Підставою для наказу №10-к слугував, зокрема, акт №1 відсутності працівника на роботі від 16.01.2015 року, який не містить відомості про обставини, які мають значення для справи, а саме не містить, зокрема, відомостей про наявність у працівників [PERSON] та [PERSON] повноважень на розгляд службової записки майстра дільниці; про те, на якому робочому місці позивач ніби то був відсутній 15.05.2015р.; який період часу був відсутній на робочому місці; кого саме на підприємстві не повідомив; про що саме не повідомив. Крім того, акт №1 містить недостовірну інформацію: в акті міститься посилання на доповідну записку майстра [PERSON] від 16.01.2015р., яку ніби то розглянули [PERSON] та [PERSON], про відсутність [PERSON] на робочому місці 15.01.2015р. без поважних причин, тоді як такої записки майстра не існує; інформація в акті не відповідає інформації, викладеній у службовій записці майстра [PERSON] від 15.01.2015р.. Підставою для складання даного акту №1 стала не інформація осіб, які підписали цей акт, а знають про таку інформацію з службової записки майстра [PERSON], яка в свою чергу після проведення наряду, починаючи з 07.00 години жодного разу протягом робочого дня не приходила на об'єкти, де він працював, тому вона також не може бути свідком його ніби то відсутності на роботі. Назва акта "Акт №1 відсутності працівника на роботі" не відповідає його змісту, оскільки текст акту містить інформацію про розгляд службової записки майстра [PERSON], а не про становлення самого факту відсутності працівника на роботі. Позивач зазначає, що 15.01.2015 року, коли позивач з робочими о 13.55 годині, виконавши доручену роботу, прийшли до офісу майстра біля магазину "Фокстрот", майстер [PERSON] за власною ініціативою о 14.00 годині всіх робітників відпустила раніше з роботи, наголосивши про закінчення робочого дня, оскільки вони роботу виконали, перебуваючи з 7.00 години на морозі при великому вітрі за відсутності на об'єктах тимчасових місць для обігріву чи засобів для обігріву в зимовий період. Це можуть підтвердити [PERSON], інші робітники дільниць та інженер з охорони праці [PERSON]. Відтак, не було необхідності попереджати майстра [PERSON] о 14.00 годині вже після проголошення майстром про закінчення робочого дня, що він піде в адмінбудівлю "Міськсвітло" за відповіддю на заяву про довідку про зарплату на вимогу [PERSON]. Як ще одна підстава для притягнення позивача до дисциплінарного стягнення наказом № 10-к, стала інформація в службовій записці майстра [PERSON] від 15.01.2015 року про те, що "14.26 работник [PERSON] находился в управлении ОМКП "Міськсвітло". Як вже зазначено вище, позивач дійсно після оголошення майстром о 14.00 годині по закінченню робочого дня пішов на територію підприємства, де в бухгалтерії підприємства о 14.26 годині отримав від головного бухгалтера лист-відповідь від 15.01.2015р. № 11. Тому акт №1, що склали [PERSON] та [PERSON], станом на 16.01.15р. не був підписаний майстром [PERSON], як і не був підписаний нею 23.01.2015р., коли вона його вручила позивачу в присутності робочих та дозволила зняти з нього ксерокопію, бо форма акта передбачає надання йому його ксерокопії, а вона його підписала лише через 10 днів. Враховуючи, що за змістом положень КЗпП України, які регулюють порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, основною умовою є винна поведінка (дія або бездіяльність) працівника, а вина позивача відсутня у тому, що майстер оголосила про закінчення робочого дня о 14.00 годині і це дало йому можливість виконати доручення [PERSON] (службова особа виконкому Орджонікідзевської міськради - органу управління підприємством, п. 1.2 Статуту) про отримання саме 15.01.2015р. відповіді на його заяву, яку він міг отримати лише у будівлі на території підприємства, то позивач вважає наказ №10-к незаконним, оскільки обставини, що викладені в службовій записці від 15.01.2015р. та в акті №1 від 16.01.2015р., не відповідають дійсності, а підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани відсутні. Крім того, у Наказі № 10-К директора Орджонікідзевського МКП "Міськсвітло" від 16.01.2015 року зазначено про притягнення до дисциплінарної відповідальності, зокрема, в зв'язку з відсутністю на робочому місці 15 січня 2015 року без поважних причин. Правом оцінювати поважність причин неявки працівника на роботу законом наділений суд при виникненні спору. Пунктом 8.6 Статуту уповноваженим органом (міськрадою) надані Директору повноваження, зокрема, забезпечувати своєчасний розгляд заяв. Обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівникові на його вимогу відповідну довідку, в тому числі й що стосується розміру його заробітної плати, передбачений статтею 49 КЗпП України. Вимоги ст. 141 КЗпПУ наділяють власника або уповноваженого ним органу обов'язком уважно ставитися до потреб і запитів працівників. Однак, на підприємстві встановлені такі правила внутрішнього трудового розпорядку, що для всіх працівників (робітники, адміністрація, спеціалісти) встановлений однаковий режим робочого дня: початок роботи о 06.45 годині, перерва з 10.45 до 11:30 годині, закінчення робочого дня о 16.30 годині, а тому отримати довідку про заробітну плату позивач може лише в робочий час, а поза робочим часом у нього такої можливості немає через закінчення робочого дня працівниками бухгалтерії, та іншими спеціалістами, які мають повноваження видати йому довідку про заробітну плату, право на отримання якої передбачено трудовим законодавством. Отже, має місце правова невизначеність. Відсутність можливості отримати довідку про заробітну плату у робочий час на території підприємства на протязі всього періоду роботи свідчить про те, що керівництвом підприємства не виконуються обов'язки по забезпеченню трудової дисципліни і уважному ставленню до потреб і запитів працівників. Ігнорування вимог ст. 141 КЗпП України відповідачем внесло невизначеність у взаємини сторін трудового договору, що на думку позивача в даному випадку зачіпає його інтереси. При обранні виду стягнення роботодавець зобов'язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну порушенням шкоду, обставини, за яких скоєно проступок та попередню роботу працівника (ст.149 КЗпП України). Позивач вважає, що наказ №10-к не відповідає вимогам ч.3 ст. 149 КЗпП України, в ньому не зазначено ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну позивачем шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і не враховано попередню роботу працівника. За приписами ст.147 КЗпП України до працівника може бути застосовано такий вид стягнення, як догана лише за порушення трудової дисципліни. Згідно ст. ст. 139, 140, 142 КЗпП України та п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Держкомпраці СРСР за погодженням з ВЦРПС від 20.07.1984 року, порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. Конкретних посилань на те, в чому саме виявилось невиконання обов'язків, покладених на позивача трудовим договором та посадовою інструкцією, наказ про оголошення догани не містить, тоді як і посадова інструкція, і правила внутрішнього розпорядку містять конкретний перелік функцій та обов'язків працівника, за порушення яких він може бути притягнутий до відповідальності. З тексту оскаржуваного наказу №10-к вбачається, що дисциплінарне стягнення накладено за відсутність на робочому місці без поважних причин, безвідповідальне ставлення до виконання своїх посадових обов'язків та в зв'язку з порушенням ст. 139 КЗпП України. У самому ж наказі про накладення дисциплінарного стягнення зовсім не зазначено, у чому саме полягає безвідповідальне ставлення до виконання своїх посадових обов'язків і за які саме порушення ст. 139 КЗпП України накладено стягнення. Більше того, на підприємстві не запроваджено і не затверджено наказом або іншим розпорядчим документом систему чи порядок проведення оцінки (оцінювання) роботи працівників шляхом перевірки якості їхньої діяльності відповідно до посадових інструкцій, а також не визначено нормативним документом підприємства осіб, які мають повноваження на проведення оцінювання ставлення робітників до виконання посадових обов'язків, як і не визначено критеріїв та показників якості роботи працівників та методу оцінки ставлення до обов'язків і показників відповідального та безвідповідального ставлення. А тому за відсутності процедури (порядку) проведення оцінки (оцінювання) роботи ремонтно-дорожніх працівників, без визначення показників якості роботи ремонтно-дорожніх працівників та без проведення компетентними особами оцінки і аналізу мого ставлення до виконання посадових обов'язків (посадової інструкції), результати яких були б документально оформлені, - посилання у наказі на "безвідповідальне ставлення до виконання своїх посадових обов'язків", - є необгрунтованим, таким, що не спирається на конкретні факти, нічим не підтвердженим, не справедливим, не законним, не прозорим, не гласним, не об'єктивним, упередженим. Більше того, за час роботи позивача на підприємстві не було жодних зауважень з боку майстра чи інших керівників щодо виконання ним своїх посадових обов'язків, а з результатами будь-якого оцінювання його ставлення до виконання посадових обов'язків його не ознайомлено, і у самому наказі №10-к не вказано, якими саме діями допущено безвідповідальне ставлення до виконання своїх посадових обов'язків. Відповідно, правових підстав для видання Наказу №10-к не було. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. При притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов'язків. Між тим, описова частина наказу викладена загальними фразами, не конкретизовано в чому полягало порушення ст. 139 КЗпП України, не містить даних про вчинення позивачем конкретного дисциплінарного проступку, який повинен характеризуватися певним складом, зокрема вчиненням протиправної дії, виною тощо, чим грубо порушено порядок накладення дисциплінарних стягнень, передбачений законодавством про працю. Дотримуючись вимог посадової інструкції, позивач належно виконував свої посадові обов'язки: працював чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконував розпорядження уповноваженого власником органу, додержувався трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставився до майна власника. Крім того, у наказі зазначено про проведення службового розслідування, проте з матеріалами розслідування позивача також ніхто не ознайомив і результати йому невідомі. Однак, позивач мав право на ознайомлення з ним та надання письмових пояснень з приводу порушень, які йому вміняють, але відповідач позбавив його даного права, що також свідчить про незаконність догани. Спід зазначити, що матеріали службового розслідування, яке ніби то проводилось відносно позивача, не вказані у наказі про застосування до нього дисциплінарного стягнення як підстави його застосування у п."Підстава:" наказу. До того ж, у наказі не зазначено, який правовий статус такого розслідування, чим передбачено його проведення, які повноваження осіб, що його проводили і які рішення вони уповноважені приймати. Акт №1 позивач отримав 23.01.2015 року для ознайомлення від [PERSON] разом з наказом №10-к від 16.01.2015р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності, актом від 16.01.2015 року про відмову надавання письмового пояснення про відсутність на роботі, службовою запискою [PERSON] від 16.01.2015 року та службовою запискою [PERSON] від 15.01.2015р.. Зважаючи на те, що позивача ознайомлено з наказом №10-к від 16.01.2015р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності та актом №1 від 16.01.2015р. - лише 23.01.2015р. і писати пояснення вже було запізно і тому його пояснення вже не могли бути взяті директором до уваги при застосуванні стягнення, бо він був позбавлений можливості враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, то з огляду на приписи ст. 149 КЗпП України та у зв'язку з не отриманням ним вимоги від директора, якому пунктом 8.6 Статуту надано право накладати стягнення, а відповідно і зажадати письмових пояснень, то акт від 16.01.2015р. про відмову [PERSON] писати пояснювальну записку, у якому не зазначено, хто зажадав пояснень та за яких обставин він ніби то відмовився їх надати, складено безпідставно. Так, згідно п. 1.1 Статуту МКП "Міськсвітло" власником підприємства є територіальна громада міста, а уповноваженим нею органом є Орджонікідзевська міська рада, яка згідно п. 8.6 Статуту надає директору підприємства певні права. Особи ([PERSON] та [PERSON]), які склали та підписали Акт від 16.01.2015р. про відмову [PERSON] надати пояснення, як і майстер [PERSON], яка склала службову записку від16.01.2015р. про відмову [PERSON] писати пояснювальну записку, не наділені правом зажадати пояснення (оскільки ст. 149 КЗпП України надає таке право тільки власнику підприємства або уповноваженому ним органу), [PERSON], [PERSON] не бачилися з позивачем 16.01.2015 року і не вимагали від нього письмових пояснень, а лише без його присутності формально склали паперові носії - за відсутності пропозиції директора до позивача надати письмові пояснення, тоді як відібрання письмових пояснень від працівника є не правом, а обов'язком власника чи уповноваженого ним органу, що є обов'язковою складовою процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Зазначення в "Акті про відмову надавання письмового пояснення про відсутність на роботі ремонтно-дорожнього робітника [PERSON]" від 16.01.2015р. про те, що позивач не надав пояснень з приводу самовільного покидання робочого місця 15.05.2015 року, не є виконанням відповідачем вимог ст.149 КЗпП України, а складений [PERSON] та [PERSON] акт не має юридичного значення. При цьому, Акт №1 від 16.01.2015 року не обліковується на підприємстві як документ, оскільки не містить обов'язкового реквізиту - номера, що свідчить про відсутність його реєстрації. Щодо службової записки майстра [PERSON] від 16.01.2015 року, то вона не розглядалася директором, оскільки не містить резолюцій, що означає відсутність прийнятого по ній рішення, а також вона не зареєстрована, бо не містить реєстраційного номера, тобто офіційно не перебуває у власності підприємства як документ. Тому відповідачем не дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень, встановлений ст. 149 КЗпП України, у відповідності до якої саме до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Всупереч вимогам ст. 149 КЗпП України позивачу не було запропоновано як до 16.01.2015 року, так і 16.01.2015 року надати пояснення з приводу його присутності 15.01.2015р. у міськраді та в управлінні МКП "Міськсвітло", а тому позивач був позбавлений можливості довести до відома керівника підприємства свої пояснення і заперечення. Таким чином, перед накладенням дисциплінарного стягнення у позивача не було відібрано письмових пояснень, а оскільки відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення, то позивач вважає, що наказ від 16.01.2015 року №10-к підлягає скасуванню в силу незаконності накладення дисциплінарного стягнення. Крім того, згідно ст. 149 КЗпП України, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до п. 31 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників і службовців підприємств, установ, організацій, № 213 від 20.07.1984 року, наказ (розпорядження) про застосування дисциплінарного стягнення із зазначенням мотивів його застосування оголошується (повідомляється) працівникові, відносно якого застосовано стягнення, під розписку в трьохденний строк. Згідно з ч. 2 ст. 149 КЗпП за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване тільки одне дисциплінарне стягнення. Проте, до мене застосовано два - догана та попередження. Згідно п.2 Наказу №10-к: "Попередити ремонтно-дорожнього працівника [PERSON] у разі прогулу без поважних причин на протязі року, він буде звільнений за п. 4 ст. 40 КЗпП України." Між тим, статтею 147 КЗпП України, такого заходу дисциплінарної відповідальності як попередження, не передбачено, тому спірний наказ №10-к від 16.01.2015 року є незаконним. Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не п.ізніше одного місяця з дня його виявлення. Винесення попередження про ймовірність звільнення за ймовірне порушення дисципліни не передбачене трудовим законодавством і суперечить верховенству права. Отже стосовно позивача застосоване не передбачене законодавством дисциплінарне стягнення. Також, позивач вважає, що безпідставним є застосування догани до нього через те, що він "не надав ніякого пояснення про відсутність", про що зазначено в преамбулі наказу від 16.01.2015 року та у п. 3 "Підстава:". Надавати пояснення чи відмовитися надавати пояснення - це конституційне право особи встановлене ст.63 Конституції України, відповідно до якої особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе. Тому за це не можна притягувати до дисциплінарної відповідальності, оскільки це суперечитиме верховенству права принцип якого реалізується у трудовому праві, зокрема, гарантованістю захисту конституційних прав і свобод людини у сфері праці на підставі конституційних норм. Незаконними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди. Внаслідок свавілля з боку керівництва відносно позивача вчинялося брутальне переслідування, в трудовому колективі постійно курсувала недостовірна, явно брехлива інформація щодо нього, демонструвалася неповага до його гідності, системність порушень норм КЗпП України при притягненні його до дисциплінарної відповідальності. Внаслідок цього порушені конституційні права позивача, які сконцентровано виражені у ч. 1 ст. 11 Конституції : "Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах.", а цей принцип гуманності знаходить своє відображення у трудовому праві через закріплення наступних ідей: ставлення до людини як до особистості, а не до засобу виробництва; неприпустимість зневаги до людської гідності; неприпустимість будь-якої дискримінації особи; гарантована можливість розвитку особистості людини у трудових відносинах; комфортність трудової діяльності. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Незаконна догана та несправедлива неповага до позивача з боку керівництва спричинила у сукупності негативні для нього душевні страждання через негативні емоції та переживання щодо можливої втрати робочого місця в майбутньому, а тому на підставі ст. 237-1 КЗпП України просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яка йому завдана винесенням незаконного наказу про догану, оскільки з метою відновлення порушеного права він вимушений був звертатись до суду з даним позовом, що потребувало від нього додаткового часу та, як наслідок, призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків і необхідності вживання додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої в Україні ст. 8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» - 218 грн. За приписами ст.147 КЗпП України до працівника може бути застосовано такий вид стягнення, як догана лише за порушення трудової дисципліни. З огляду на викладене вище, позивач вважає, що трудова дисципліна 15.01.2015 р. ним не порушувалась, отримавши наряд, він працював чесно та сумлінно, належним чином виконував свої функціональні обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 176 ЦК України держава, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Згідно п. 8.3 Статуту Орджонікідзевського міського комунального підприємства "Міськсвітло" міським головою з директором підприємства укладається Контракт. Кошти за виконання обов'язків, передбачених контрактом, керівнику виплачуються за рахунок підприємства. Таким чином, відповідальність за порушення трудового законодавства лежить на Орджонікідзевському міському комунальному підприємстві "Міськсвітло". Стаття 55 Конституції України проголошує, що права ї свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових ї службових осіб. Згідно зі ст.150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV КЗпП України). Відповідно до п.2 ст.221 КЗпП України, трудові спори розглядаються районними, районними в місті, міськими, міськрайонними судами. Статтями 231 та 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З доводами позивача, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам кодексу законів України про працю та Цивільного процесуального законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями відповідача та представників, наданими ними письмовими доказами, поясненнями свідків, матеріалами справи в їх сукупності. Нормами глави 5 кодексу законів про працю України визначена трудова дисципліна. Зокрема, відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватись трудової і технологічної дисципліни вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Суд вважає, що позивач порушив вимоги трудового законодавства України в частині трудової дисципліни та протягом робочого дня 15 січня 2015 року тричі був відсутній на своєму робочому місці без поважних причин. Згідно ст. 139 КЗпП України саме за порушення трудової дисципліни (відсутність на робочому місці без поважних причин) накладено стягнення на [PERSON]. Відповідно до статті 147 Кодексу Законів про працю України за порушення трудового дисципліни до працівника може бути застосовано захід стягнення у вигляді догани. Згідно статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Статтею 149 КЗпП України передбачено: стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. При вирішенні питання про правомірність притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності підлягає з'ясуванню, в чому конкретно проявилось порушення трудової дисципліни, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи правомочним органом накладено дисциплінарне стягнення, чи враховувались при обранні виду стягнення ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Ці віимоги закону відповідачем були виконані. При цьому слід зазначити, що позивач не вказав, що дане порушення було зафіксовано директором підприємства, а саме: 15.01.2015 року до [PERSON] звернувся спеціаліст по зверненням громадян [PERSON] зі скаргою, що робітник ОМКІІ «Міськсвітло» заважає працювати та в брутальній формі вимагає надати документи, які не входять до компетенції вищеназваного службовця. Керівником підприємства [PERSON] особисто зафіксовано перебування в робочий час без будь-якого дозволу ремонтно-дорожнього робітника [PERSON] в службовому приміщенні виконкому. Тобто в даний час [PERSON] безпідставно був відсутній на робочому місці. Від пояснень даного вчинку [PERSON] відмовився. [PERSON] запитав пояснення у майстра [PERSON], на якій підставі її підлеглий [PERSON] залишив своє робоче місце згідно наряду та перебуває в приміщенні виконкому. Згідно з вимогою [PERSON] 16.01.2015 року майстром [PERSON] надані дві службові записки, які підтверджують 3 факти відсутності на робочому місці ремонтно-дорожнього робітника [PERSON]. Від письмового пояснення по факту відсутності на робочому місці [PERSON] відмовився. Наказом № 370 від 29 серпня 2013 року введені зміни з 09 вересня 2013 року до Правил внутрішнього трудовою розпорядку робітників та службовців ОМКІІ «Міськсвітло». Саме в цих змінах в розділі 5 п. 5.1. встановлено: початок робіт - о 06.45 годині, перерва з 10.45 до 11.15 години, закінчення роботи - о 15.15 годині. З вище приведеного свідчить, що [PERSON] саме в робочий час, а не в обідню перерву був відсутній на робочому місці та вирішував власні питання. Крім цього в наказі № 370 від 29 серпня 2013 року в розділі 7 п. 7.2. зазначено «Відповідальність за порушення трудової дисципліни» викласти в наступній редакції «За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1. Догана. 2. Звільнення. [PERSON] своє ознайомлення та погодження з даним наказом затвердив особистим підписом 06.09.2013 року. Наказом № 15 а від 07.10.2014р. на підприємстві створена комісія з метою забезпечення виконання вимог «Правил внутрішнього трудового розпорядку», «Правил трудової дисципліни», Посадових інструкцій та трудових обов'язків. Дана комісія має повноваження проводити перевірки на забезпечення виконання вищеназваних вимог та складанню відповідних актів. На основі вищенаведеного, членами комісією були складені акти від 16.01.2015 року: №15/a «Про відсутність працівника на роботі», №15/б «Про відмову надання письмового пояснення про відсутність на роботі ремонтно-дорожнього робітника [PERSON] №15/1 «Про відмову підписання наказу» №10-к від 16.01.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ремонтно-дорожнього робітника [PERSON]. Дійсно робітник має право не надавати будь-яких пояснень щодо порушення трудової дисципліни, але це не звільняє робітника від відповідальності за вчинені порушення. Крім того слід зазначити, що Правила внутрішнього розпорядку, а саме визначення робочого часу, обідньої перерви, тощо, стосується всіх робітників, які мають трудові відносини з ОМКП «Міськсвітло» і не визначають категорії робітників, які в робочий час, одержуючи почасове нарахування заробітної плати, залишають робочі місця для вирішення власних питань, без дозволу керівників структурного підрозділу. Суд вважає, що керівником ОМКП «Міськсвітло» було дотримано процедуру притягнення працівника [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, яке дійсно мало місце та підтверджено як документально, так і поясненнями трьох допитаних в залі суду свідків, а тому вищевказані доводи позивача, викладені в позовній заяві та в судовому засіданні повіністю спростовуються наданими відповідачем доказами по справІ, які є допустимими, належними та достовірними. Не залишаються без уваги і пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні, які підтвердили факт відсутності працівника на своєму робочому місці у певний період, що спростовує доводи позивача, викладені ним в судовому засіданні. При цьому слід звернути увагу на те, що в даному випадку йде мова про порушення трудової дисципліни, а не про прогул, оскільки позивач намагається довести до суду те, що він протягом робочого дня 15 січня 2015 року працював, що відображено в табелі робочого часу. Таким чином суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачем та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними поясненнями представника відповідача, наданими ними письмовими належними та допустимими доказами, поясненнями допитаних свідків, матеріалами справи в їх сукупності. За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Орджонікідзевського міського комунального підприємства «Міськсвітло» «про визнання недійсним стягнення, оголошеного працівникові та визнання незаконним наказу».

Outcome: dismissed