Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

10 червня 2014 року позивачка звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом про визнання угоди дійсною вказуючи на те, що 29.01.2002 року по договору № 3112 купівлі-продажу нерухомого майна вона придбала у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] Договір купівлі-продажу був посвідчений Універсальною Біржею "Південь" . Право власності на житловий будинок не зареєструвала, оскільки необхідно визнати даний договір купівлі-продажу дійсним в судовому порядку. Нею та відповідачем виконані всі умови договору. Посилаючись на викладене, просила визнати вказаний договір купівлі-продажу дійсним. У судове засідання заявниця та її представник не з'явилися. Представник заявниці [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи - Універсальної Біржі "Південь" у судове засідання не з'явився. У своїй заяві від 24.06.2014 року № 24-06-08/14 заступник генерального директора Ходулькіна А.О. просила розглядати справу без участі представника, позов визнала. Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 29 січня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 3112, а саме домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією цього письмового договору. Однак, вказаний договір, в порушення ст. 227 ЦК України 1963 року, діючого на час укладення договору, яка передбачає його обов'язкове нотаріальне посвідчення, посвідчено Універсальною Біржею "Південь". На час розгляду справи нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. Згідно ч. 1 ст. 47 ЦК України (1963 р.) угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (1963р.), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як вбачається з зазначеного вище договору сторони, під час укладення угоди, дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобов'язання одна перед однією за договором, а саме відповідач передав у власність [PERSON] продане нерухоме майно, а остання його прийняла та сплатила відповідачу ціну цього майна, обумовлену договором. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.15 Закону України „Про товарну біржу" від 10.12.1991 № 1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін'юсту від 14 червня 1994 р. № 18/5 та зареєстрованої в Мін'юсті 7 липня 1994 р. за № 152/361, яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК (в редакції 1963р.), згідно якій договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Зважаючи на вивчені обставини справи суд вважає, що мало місце суперечність законодавства на той час, та враховуючи, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, позивач після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не може користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що є підставою для визнання угоди дійсною. Таким чином вимога позивачки про визнання угоди дійсною є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивачки.

Outcome: approved