Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва із даним позовом до відповідача в якому просить суд стягнути із відповідача на свою користь пеню у розмірі 60 747 197,40 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 21.07.2018 між ТОВ «КийБуд» та [PERSON] було укладено договір № 14-21/08-В резервування приміщення. Вказує, що відповідно до преамбули Договору він укладений з метою реалізації права на обрання приміщення (права власності на приміщення) в будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , житловий комплекс « Відрада », яке позивач має право придбати у відповідача в рахунок дострокового викупу облігацій, емітованих відповідачем і належних на праві власності позивачу. Зазначає, що відповідно до п. 2.1. Договору відповідач здійснює закріплення (резервування) об`єкту та сприяє позивачу у реалізації її права власника облігацій на придбання об`єкту, а позивач зобов`язується добросовісно користуватися наданими їй правами, що виникають у зв`язку з закріпленням (резервуванням) об`єкту, та належним чином виконувати обов`язки за договором. Стверджує, що об`єктом за договором виступає квартира у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , житловий комплекс « Відрада ». Посилається, що відповідно до п. 5.2. Договору відповідач зобов`язується забезпечити фінансування будівництва будинку, а також забезпечити введення будинку в експлуатацію за актом державної комісії. Вказує, що пункт 3.4. Договору визначає термін закінчення будівництва 4 квартал 2010 року, а тому відповідач зобов`язаний був здійснити фінансування будинку до 31.12.2010. Зазначає, що позивач звернулася листом до відповідача із проханням надати інформацію щодо можливості придбання у власність квартири, яка була за нею зарезервована відповідно до договору та листом від 07.04.2017 відповідачем було запрошено позивача для проведення переговорів для вирішення питання про придбання у власність квартири, яка була за нею зарезервована відповідно до договору. Стверджує, що 19.04.2017 о 10 год. 00 хв. позивач прибула до офісу відповідача за адресою: м. Київ, бульв. Лепсе, 7-В, оф. 94 та в ході переговорів позивачу було запропоновано варіанти щодо урегулювання питань піднятих в заяві позивач. Разом із тим, обраний позивачем варіант, що був запропонований представником відповідача реалізованих не був. Посилається, що відповідно до відповіді на адвокатський запит встановлено, що будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] було припинено і в подальшому не реалізовувалося. Позивач вказує, що відповідно до п. 3.1. Договору, кількість облігацій, пред`явлення яких до дострокового викупу дає право на придбання об`єкту становить 6504 шт. Зазначає, що відповідно до договору №В 375-Б 374; 2-75 купівлі-продажу цінних паперів від 07.08.2008, укладеного між позивачем, ЗАТ Інвестиційна компанія «Обрій Капітал» та ТОВ Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив плюс», що діє в інтересах Пайового закритого не диверсифікованого фонду «КийБуд-Інвест», позивач придбала 6504 облігацій, емітентом яких є відповідач, які надають право на придбання квадратних метрів у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Стверджує, що відповідно до п. 3.2. договору купівлі-продажу цінних паперів ціна 6504 облігацій становить 821 130,00 грн., а тому вартість замовлення згідно договору становить 821 130,00 грн. Посилається, що оскільки відповідач зобов`язаний був здійснити фінансування будівництва будинку до 31.12.2010 за адресою: [ADDRESS] , то прострочення виконання зобов`язання відповідачем настало 01.01.2011 року, а тому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу відповідно до ч. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» пеню за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 60 747 197,40 грн. З урахуванням викладеного вище просить суд позов задовольнити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2017 дану справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренко В.В. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.01.2018 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. 07.11.2018 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що оскільки позивач посилається, що прострочення виконання відповідачем відбулося із 01.01.2011, то строк позовної давності для звернення позивача до суду щодо невиконання відповідачем зобов`язання фінансування будівництва та закінчення будівництва сплив 01.01.2014. Крім того зазначає, що стягнення пені за невиконання зобов`язання є додатковою вимогою та позовна давність щодо даних вимог обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається із дня, з якого вона нараховується у межах строку позовної давності. З урахуванням викладеного вище стверджує, що позивачка мала право звернутися до ТОВ «Кийбуд» із позовом про стягнення пені у період із 01.01.2011 по 01.01.2014, тобто в межах строку позовної давності для основного зобов`язання ТОВ «Кийбуд» щодо фінансування та введення будинку в експлуатацію, та з нарахуванням пені тільки за період 12 місяців перед зверненням до суду. З урахуванням викладеного вище просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача. 07.11.2018 року представником відповідача було подано до суду заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. 14.11.2018 року позивачем подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 14.11.2018 року позивачем подано заяву про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.11.2018 року було призначено розгляд справи у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2018 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Постановою Київського апеляційного суду від 14.02.2019 року було задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Кийбуд» та скасовано ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 23.11.2018. 05.03.2019 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. у зв`язку із відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя. 07.06.2019 представником позивача подано до суду відповідь на відзив у якому останній вказав, що строк позовної давності потрібно відраховувати не із дати запланованого закінчення будівництва - 31.12.2010, а із дати введення будинку в експлуатацію -12.07.2016 та не укладення між відповідачем та позивачем договору купівлі-продажу квартири. Вказує, що враховуючи положення п.п. 5.3., 5.4., 6.1., 6.2., Договору сторони мали укласти договір купівлі-продажу квартири - 19.09.2016 та не укладання у вказаний термін договору купівлі-продажу квартири з вини відповідача починає відлік строку позовної давності з наступного дня, а саме - 20.09.2016 який спливає - 19.09.2019. При цьому із позовом позивач звернувся до суду 05.10.2017, тобто у межах строку позовної давності. З урахуванням викладеного вище просить суд позов задовольнити. 07.09.2019 позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та зміну підстав позову відповідно до якої позивач просив суд стягнути із відповідача пеню за період із 05.10.2016 - 04.10.2017 у розмірі 8 991 373,50 грн. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва яка занесена до протоколу судового засідання від 25.11.2019 було прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог та зміну підстав позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2019 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням належного повідомлення відповідача про розгляд справи та наявністю у матеріалах справи відзиву на позовну заяву суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що 21.07.2008 між ТОВ «КийБуд» (Сторона-1) та [PERSON] (Сторона-2) було укладено договір № 14-21/08-В резервування приміщення з метою реалізації права Сторони-2 на обрання приміщення (право власності на приміщення) в будинку, що будується за адресою: [ADDRESS] , житловий комплекс « Відрада » (Об`єкт), яке Сторона-2 має придбати у Сторони-1 в рахунок довгострокового викупу облігацій, емітованих Стороною-1 і належних на праві власності Стороні-2 (а.с. 5-8). Відповідно до п. 2.1. Договору Сторона-1 здійснює закріплення (резервування) об`єкту та сприяє Стороні-2 у реалізації її права власника облігацій на придбання Об`єкту, а Сторона-2 зобов`язується добросовісно користуватися наданими їй правами, що виникають у зв`язку з закріпленням (резервуванням) Об`єкту, та належним чином виконувати обов`язки за договором. Пунктом 5.4. Договору встановлено, що Сторона-1 протягом 3 календарних днів з дати отримання документів про право власності на Об`єкт зобов`язана повідомити Сторону-2 про можливість пред`явлення Облігацій до дострокового викупу та укладення Договору купівлі-продажу (міни). Згідно із п. 6.1. Договору, протягом 3 календарних днів з дати отримання від Сторони-2 повідомлення про можливість пред`явлення Облігацій до довгострокового викупу та укладення Договору купівлі-продажу, а Сторона-1 зобов`язана пред`явити облігації до довгострокового викупу шляхом перерахування належних їй Облігацій з власного Рахунку у цінних паперах на Рахунок у цінних паперів Сторони-1. Пунктом 6.2. Договору, протягом 3 календарних днів з дати пред`явлення Стороною-2 облігацій для довгострокового викупу Сторони укладають за місцезнаходженням Об`єкту Договір купівлі-продажу, за яким Об`єкт переходить у власність Сторони-2 в рахунок дострокового викупу Облігацій. 04.08.2008 між ЗАТ Інвестиційна компанія «Обрій Капітал» (Комісіонер), ТОВ Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Актив Плюс», що дію в інтересах Пайового закритого не диверсифікованого венчурного інвестиційного фонду «Кийбуд-Інвест» (Продавець), та [PERSON] (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу-квартири цінних паперів, відповідно до якого Продавець в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, зобов`язаний передати у власність Покупцеві, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, зобов`язаний прийняти та оплатити повний пакет облігацій у кількості 6 504 штук загальною вартістю 821 130,00 грн. (а.с. 9-11). Як вбачається із договору № 14-21/08-В резервування приміщення від 14-21/08-В, за даним договором сторони зобов`язувалися укласти в майбутньому Договір купівлі-продажу (міни). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2019, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КийБуд» про зобов`язання виконати умови договору задоволено, та зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «КийБуд» (код ЄДРПОУ 23509976) виконати умови договору 14-21/08-В резервування приміщення від 21.07.20018 шляхом укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу квартири в будинку в [ADDRESS] , прийняття у рахунок оплати квартири облігацій у кількості 6504 штук. У задоволені зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КийБуд» до [PERSON] про припинення дії договору, у зв`язку з неможливістю його виконання було відмовлено. Дане рішення набрало законної сили 10.01.2020. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2019 у справі 760/21009/17 встановлено, що після завершення будівництва житлового будинку ТОВ «КийБуд» не виконав свої зобов`язання, що передбачені пунктами 5.3.-5.5., 6.2 договору № 14-21/08-В резервування приміщення. Крім того вказаним рішенням встановлено, що умисне невиконання відповідачем за первісним позовом своїх зобов`язань за договором резервування, в той час як у нього була реальна можливість їх виконати, умисна відмова врегулювати спір в досудовому порядку та теперішнє твердження про припинення таких зобов`язань - є порушенням принципу добросовісності та чесної ділової практики. Таким чином порушення відповідачем зобов`язань за договором № 14-21/08-В резервування приміщення встановлено рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2019 у справі 760/21009/17. Заявляючи вимогу про стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, позивач посилавться на положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. При цьому, відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до статей 1, 1-1 цього ж Закону, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно з положеннями статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Аналіз вищезазначених положень Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави дійти висновку про те, що в розрізі наявних правовідносин, що склались між позивачем та відповідачем, відповідач не може вважатись ані виконавцем, ані виробником, оскільки відповідач внаслідок укладення Договору № 14-21/08-в прийняв на себе лише одне зобов`язання - зарезервувати за позивачем квартиру та укласти договір купівлі-продажу квартири у разі належного виконання позивачем всіх його умов, що в свою чергу виключає можливість застосування до наявних правовідносин приписів ЗУ «Про захист прав споживачів». Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2019 у справі 760/21009/17 було саме встановлено порушення відповідачем зобов`язання саме укласти договір купівлі-продажу квартири та зобов`язано відповідача виконати умови договору 14-21/08-В резервування приміщення від 21.07.20018 шляхом укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу квартири в будинку в [ADDRESS] , прийняття у рахунок оплати квартири облігацій у кількості 6504 штук. Таким чином вбачається, що відповідач за даним договором не є виробником чи виконавцем послуг, оскільки обов`язок передати позивачу квартиру у відповідача виникне лише в майбутньому у разі укладення між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу,який на даний є неукладеним. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Аналізуючи матеріали справи на відповідність їх нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що правові підстави для застосування у спірних правовідносинах вимоги ст.10 ЗУ "Про захист прав споживачів" та стягнення з відповідача пеню у розмірі 3%річних відсутні, а відтак, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, у зв`язку із їх необґрунтованістю. Що стосується поданого клопотання відповідача про застосування строку позовної давності у даній справі слід зазначити. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість заявлених позивачем вимог, правових підстав для вирішення питання щодо застосування у спірних правовідносинах строку позовної давності, суд не вбачає. Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість вимог позивача та відсутності підстав для застосування у спірних правовідносинах вимог ЗУ "Про захист прав споживача", приймаючи до уваги те, що при зверненні до суду позивач, посилаючись на вимоги ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживача" не сплатила судовий збір, а тому

Outcome: approved