Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

02 липня 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Павленко Наталія Миколаївна звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Корабельний ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса)), в якій просить скасувати арешт, накладений на належне позивачу нерухоме майно, державним виконавцем Державної виконавчої служби Корабельного району м. Миколаєва Письменним А.О. 16.01.2004 року в межах виконавчого провадження та внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційний номером обтяження № 26393219. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Після звернення у травні 2021 р. до нотаріальної контори їй стало відомо, що на все належне їй майно накладений арешт. Перевіркою відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно нею було встановлено, що у відомостях реєстру міститься інформація про державну реєстрацію обтяжень на належне їй на праві власності майно та зареєстроване обтяження за номером запису про обтяження: 26393219; дата, час державної реєстрації: 17.07.2006 16:24:37; державний реєстратор: Постулакі Надія Костянтинівна, Департамент з надання адміністративних послуг, Миколаївська область; підстава для державної реєстрації: постанова, серія та номер: АА166187, виданий 16.01.2004, видавник: Державна виконавча служба Корабельного району, Письменний А.0.9г15; вид обтяження: арешт нерухомого майна. З метою з`ясування даного питання вона звернулася до Корабельного відділу державної виконавчої служби, де її було повідомлено про те, що згідно Єдиного реєстру боржників, Автоматизованої системи виконавчих проваджень (електронний архів) та Автоматизованої системи виконавчих проваджень, відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] у відділі відсутні, а також не перебували раніше. Крім того, їй достеменно відомо, що у Державній виконавчий службі у Корабельному районі м. Миколаєва в період з 2003 року по 2006 рік перебувало виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва 02.10.2003 року (справа №2 - 741/2003), відповідно до якого з неї було стягнуто на користь її колишнього чоловіка [PERSON] 1 000,00 грн., як грошову компенсацію в межах поділу мана подружжя. 29 грудня 2006 року вказане виконавче провадження було закінчено у зв`язку з його фактичним виконанням. При цьому, у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено про припинення чинності арешту від 16.01.2004 року, серія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №166187, накладений на частку квартири [ADDRESS] . Номер квартири зазначено помилково. Позивач припустила, що можливо тому й не було скасовано арешт належної їй частки у квартирі [ADDRESS] . На той час вона не звернула на це увагу та була впевнена, що усі обмеження щодо належної їй нерухомості були скасовані. Проте, на сьогодні вони існують і, більше того, арешт накладено на все її майно, яким вона не може розпорядитися в силу наведених вище обставин. Окрім квартири [ADDRESS] , вона ще є співвласником квартири [ADDRESS] . Через те, що виконавче провадження, в межах якого був накладений арешт на майно, закінчене, [PERSON] не може захистити свої порушені права в інших спосіб, ніж звернення до суду, а тому, посилаючись на викладені обставини, вона звернулася в суд з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 06.07.2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, в якій посилаючись на те, що дії органу ДВС не оскаржуються, просив розглядати справу без участі представника відповідача та прийняти рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 26393149. Крім того, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 24.05.2021 року № 257924717 (далі - Інформація з реєстрів) у розділі відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис обтяження за № 3472664, згідно якого на частину квартири у розмірі частки 1/2 за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , [INFO] , зареєстроване обтяження за типом: арешт (архівний запис), вчинений реєстратором - П`ятою миколаївською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови АА166187 від 16.01.2004 р. Державної виконавчої служби Корабельного району Письменним А.О.9г15. Також у вказаному реєстрі міститься відмітка про перенесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 31.05.2018 р. за номером запису про обтяження: 26393219, в якому об`єктом обтяження значиться вже невизначене майно, все майно власником якого є [PERSON] , [INFO] , з тих же підстав для обтяження, а саме: постанови АА166187 від 16.01.2004 р. Державної виконавчої служби Корабельного району Письменним А.О.9г15. Відповідно до постанови державного виконавця Кузьменко І.І. від 29.12.2006 року, яка міститься в матеріалах цивільної справи, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-741, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва 02.10.2003 р, про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 1000,00 грн. на користь [PERSON] , закінчено у зв`язку з його повним та фактичним виконанням. Пунктом 2 вказаної постанови державного виконавця від 29.12.2006 р. постановлено припинити чинність арешту від 16.01.2004 р., серії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 166187, накладений на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Згідно з листом Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) № 30449/108-37/4 від 27.05.2021 за результатами перевірки даних Єдиного реєстру боржників, Автоматизованої системи виконавчих проваджень (ВП-Спецрозділ), Автоматизованої системи виконавчих проваджень (електронний архів) та Автоматизованої системи виконавчих проваджень, було встановлено, що відкриті виконавчі провадження відносно [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) у відділі відсутні, а також не перебували раніше. В листі також зазначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 29.12.2006, надана [PERSON] , не містить інформації за якою можна ідентифікувати вказану справу в Автоматизованій системі виконавчих проваджень. Підстава обтяження за № 3472664 та № 26393219 не містить інформації, яка дала б можливість ідентифікувати в межах якого саме виконавчого провадження була винесена постанова: "АА166187, 16.01.2004, Державна виконавча служба Корабельного району, Письменний А.0.9г15" та внаслідок цього перевірити правомірність підстав накладення арешту та наявність чи відсутність підстав для його зняття. Також було проінформовано, що зняття арешту з майна боржника та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення в рамках виконавчого провадження можливе лише на підставах, визначених статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 27.05.2021 підстави для зняття арешту з майна відсутні та [PERSON] було рекомендовано звернутися в суд з відповідним позовом. Так, згідно з частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 59 Закону України "Про виконавче провадження"). Норми Закону України "Про виконавче провадження" не передбачають здійснення державним (приватним) виконавцем будь-яких виконавчих дій після завершення виконавчого провадження, у тому числі й після знищення за строками зберігання. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Звежинський проти Польщі» (заява № 34049/96) суд повторює, що позбавлення майна, у значенні цього речення, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності. Суд нагадує, що під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі «Pressos Compania Naviera S.» та інші проти Бельгії» від 20 листопада 1995 року, серія A, № 332, с. 23, п. 38). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар (рішення у справі Спорронга і Льонрота). Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків. Будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним», позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом (Рішення ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії»). Згідно з статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні. Згідно з статтею 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, аналізуючи досліджені докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved