Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

У січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання за ним права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що його мати [PERSON] померла [INFO], після смерті якої залишилось спадкове майно, що складалось з 1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] та право на земельну частку (пай), розміром 5,48 га умовних кадастрових гектарів у землях колишнього КСП "Шлях Ілліча" на території Тертишницької сільської ради, згідно дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН № 951603. Після смерті матері спадщину від неї прийняли [PERSON] та його батько. Зазначає, що [INFO] помер батько позивача [PERSON], який все своє майно 26.11.1997 р. за заповітом зробив заповітне розпорядження на нього позивача. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих на спадщину документів та неможливістю у зв'язку з цим оформлення права на спадщину, просив визнати право власності на 15/16 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та право власності на 15/16 частин земельної частки (паю) площею 5,48 умовних кадастрових гектарів у землях колишнього КСП "Шлях Ілліча" на території Тертишницької сільської ради, згідно дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН № 951603. Відповідач [PERSON] відповідно до ст..1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині на 1/16 частину. Рішенням Носівського районного суду від 27 березня 2014 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Носвіського районного суду від 24 березня 2014 року та ухвалити нове, про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою довідку Тертишницької сільської ради про те, що після смерті [PERSON] спадщину прийнято її сином (позивачем) та її чоловіком, які вступили у фактичне володіння та управління спадковим майном. Зазначає, що про факт прийняття спадщини позивачем також підтверджується, витягом із Спадкового реєстру, який також не враховано судом першої інстанції. На думку [PERSON], у нього наявні всі правові підстави на визнання за ним права власності на спадкове майно, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Апелянт вважає, що позиція суду суперечить нормам цивільного законодавства, оскільки, якщо спадкоємець спадщину прийняв, вона належить йому з часу відкриття спадщини. Звертаючись до суду, апелянт посилається на перешкоди через які не може оформити спадкові права у нотаріуса, однак суд ставить в провину те, що [PERSON] не оспорив дії нотаріуса, що є безпідставним, оскільки виходячи з правил ст..ст. 328, 392 ЦК України суд мав всі підстави для задоволення позову щодо визнання права власності на будинок та земельну частку. Оскільки сторони не з'явилися в судове засідання, однак у відповідності із правилами ст.74,76 ЦК України їм були вручені судові повістки про виклик до суду з зазначенням дати та часу розгляду справи, апеляційний суд вважає, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що не перешкоджає розглядові справи у відповідності із вимогами ст.305 ЦК України. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень , підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на зазначене нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що звернення позивача до суду про визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку є порушення ним порядку оформлення його спадкових прав в нотаріальному порядку , а саме через не звернення до нотаріальної контори з заявами про видачу йому свідоцтва про право на спадщину як після смерті його матері [PERSON], так і після смерті його батька [PERSON], позов позивача підлягав залишенню без задоволення. Проте з таким висновком суду колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи виходячи з наступного. Згідно з даними Тертишницької сільської ради, згідно з пого- сподарської книги №3 за 1964-1966 роки, жилий будинок [ADDRESS] є колгоспним двором був побудований в 1962 році, станом на 15.04.1991 року числиться за [PERSON], [PERSON], [PERSON] Заповітом від 26 листопада 1997 року [PERSON](батько позивача), на випадок смерті зробив заповітне розпорядження за яким жилий будинок з господарськими приміщеннями що знаходяться в [ADDRESS] заповів своїй дружині [PERSON] та сину [PERSON](а.с.8). Відповідно до довідки Відділу Дерземагенства у Носвівському районі [PERSON](мати позивача), отримувала дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН№951603 площею 5,48 умовних кадастрових гектарів по колишньому ксп "Шлях Ілліча" на території Тертишницької сільської ради, який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів за №358. Відповідно до свідоцтва про смерть виданого 09 жовтня 2013 року [PERSON] померла [INFO], на день смерті з нею проживали чоловік [PERSON], та позивач - син [PERSON], які вступили в фактичне управління та володіння спадковим майном.(а.с.11,12). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] (а.с. 7). Відповідно до Постанови Державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори від 11 грудня 2013 року, у зв'язку з відсутністю в матеріалах спадкової справи документів необхідних для вчинення нотаріальної дії, тобто правовстановлюючих документів на будинок, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, житловий будинок [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO](а.с.15). У відповідності із правилами ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу положень ст.16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до правил ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ст.5 ЦК України визначає, що до правовідносин застосовується те законодавство, яке діяло на час їх виникнення. Згідно Закону УРСР «Про сільську Раду народних депутатів» (від 02.06.1968 року) кожна сільська рада вела по господарські книги. У загалавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особистий рахунок. Він і був власником будинку. Іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі- продажу, по життєвого утримання, спадкування. З введенням в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачається, самовільно збудованими вони не являються, так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Згідно зі статтею 3. ЗаконуУкраїни «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно та їх обтяження» від 01 липня 2004 року, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Станом на 15.04. 1991 року в житловому будинку по [ADDRESS] проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], і частки кожного з них в майні колгоспного двору у відповідності із ст.123 ЦК УРСР 1963 року були рівними по 1/3 частини в кожного. Оскільки на час смерті матері позивача [PERSON], [INFO], він проживав разом із батьком [PERSON] в будинку [ADDRESS] то відповідно до положень ч.1ст.549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) ними обома була фактично прийнята спадщина матері, в т.ч. і належне їй право на земельну частку (пай), яке буле отримане нею згідно дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай), площею 5,48 умовних кадастрових гектарів на території Тертишницької сільської ради, і відповідно до роз'яснень викладених в п.24 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами Цивільного кодексу України. Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] із заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини звернулися [PERSON](який призначений спадкоємцем за заповітом) і має право на спадкування відповідно до ст.1223 ЦК України 2003 року та [PERSON] який є інвалідом 2 групи і відповідно до положень ст.1241 ЦК України 2003 року має право на обов'язкову частку у спадшині незалежно від змісту заповіту, а саме половину частки яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом. Оскільки при визначенні обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом, які б спадкували, якби такий порядок не був змінений заповітом, і таких спадкоємців після смерті спадкодавця [PERSON] є чотири ([PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]), то обов'язкова частка [PERSON] у зазначеній спадщині становить 1/16 ( 1/2 : 4= 1/8 : 1/2 = 1/16). Таким чином, [PERSON] після смерті матері та після смерті батька має право на спадкування (16/16-1/16)=15/16 частин будинку з господарськими будівлями та 1516 частин права на земельну частку (пай). Враховуючи зазначене, що суд першої інстанції не дослідив усіх передбачених нормою матеріального права юридичних (доказових ) фактів, наявність чи відсутність яких впливає на остаточний результат справи, рішення суду як необґрунтоване підлягає скасуванню. Виходячи із встановлених по справі обставин та правової норми, що застосовується, слід задовольнити позов [PERSON], та визнати за ним право власності на 15/16 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також визнати за [PERSON] право власності на 15/16 частин земельної частки (паю) площею 5,48 умовних кадастрових гектарів у землях колишнього КСП "Шлях Ілліча" на території Тертишницької сільської ради Носівського району, згідно дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РН № 951603 та який зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів за № 358.

Outcome: approved