Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [INFO] помер його батько [PERSON]. Позивач посилався на те, що він є спадкоємцем після смерті батька за заповітом, оскільки 17.07.2013 року на ім"я позивача його батьком [PERSON] був складений заповіт на все майно, і вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Позивач вказував на те, що після смерті батька відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] та на грошові вклади в АТ "Ошадбанк". Позивач посилався на те, що з метою прийняття спадщини він звернувся до Другої Білоцерківської міської державної контори і отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади після померлого [PERSON], а у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами йому державним нотаріусом відмовлено, оскільки спадкодавець за життя не здійснив державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позивач просив визнати в порядку спадкування за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 22,60 кв.м. та загальною 49,10 кв.м., який знаходиться по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги позивача та просив визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після спадкодавця [PERSON], який помер [INFO], право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Представник позивача в суді уточнені позовні вимоги позивача підтримав. Представник відповідача до суду не з"явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду листи в яких просив справу розглядати без участі представника відповідача, також в листах вказано, що позов відповідач визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши учасника процесу, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Так, по справі встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] було складено заповіт 17.07.2013 року відповідно до якого на випадок його смерті він зробив наступне розпорядження: все належне йому майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті та на що він за законом матиме право він заповідає [PERSON], [INFO]. Вказаний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі №1813. Таким чином [PERSON] являється спадкоємцем після померлого [PERSON] за заповітом. За ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається із копії спадкової справи № 441/2013 Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області до майна померлого [INFO] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області звернувся позивач [PERSON] Із копії вищевказаної спадкової справи вбачається, що 18.06.2014 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Федоряка О.С. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] на ім"я [PERSON] на спадкове майно, а саме: на грошові вклади з відповідними відсотками, належною компенсацією і всіма видами грошових виплат, що знаходяться в операційній частині ТВБВ № 10026/0877 на пенсійному рахунку [NUMBER] - залишок вкладу. 3 327,37 грн. на компенсаційному рахунку [NUMBER] - залишок вкладу 1 769, 95 грн., на картковому рахунку "Національна картка" [NUMBER] - залишок вкладу 0,00 грн. і належали померлому на підставі довідки ТВБВ № 10026/0877 АТ "Ощадбанк" від 16.12.2013 року за № 06-06/4-858. Відповідно до постанови від 21.06.2014 року №1864/02-31 державний нотаріус Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Федоряка О.С. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок під №17 розташований по вулиці Піонерській у селі Сорокотяги, Білоцерківського району, Київської області, який входить до складу спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON], померлого [INFO], оскільки спадкодавець [PERSON] не здійснив державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок. Судом встановлено, що за життя [PERSON] прийняв у дар житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS]. Наведене підтверджується договором дарування від 14.01.1995 року нотаріально посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Приймак А.Г. в реєстрі №2-197. В суді встановлено, що [PERSON] за життя не зареєстрував договір дарування від 14.01.1995 року згідно до вимог чинного законодавства України. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов"язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п. 1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. А відповідно до п.1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ. Згідно до ст.3 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. А згідно ст.4 цього Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передба ченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов"язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Таким чином, вказані вище нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». А відповідно до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При вирішенні даного спору судом враховуються ті обставини, що [PERSON] прийняв у дар житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] згідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 14.01.1995 року, тобто згідно до ст. 328 ЦК України, право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами було набуто на підставі вказаного договору, але цей договір не пройшов державну реєстрацію за життя [PERSON] Як вказано вище, позивач, як спадкоємець [PERSON], позбавлений на даний час можливості оформити спадщину на вищевказаний житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, оскільки договір дарування не було зареєстровано при житті [PERSON] у визначеному законом порядку, тобто державна реєстрація цього договору не була здійснена. Виходячи з умов частини 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємці мають певні майнові права на вищевказану частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, які засвідчуються свідоцтвом про право на спадщину. Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі такого свідоцтва, то суд вважає за можливе визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після спадкодавця [PERSON], який помер [INFO], право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], бо інший порядок для набуття позивачем права власності на вказаний житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами законодавством не визначений. На підставі вищевикладеного та ст.ст.182,328,717,1217,1218,1223,1268,1269,1270 ЦК України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",

Outcome: approved