Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач, КП «Сокальжитлокомунсервіс» звернулося в суд з позовом до відповідача [PERSON] з участю третьої особи Сокальської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної підприємству. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач, [PERSON], який перебував з КП «Сокальжитлокомунсервіс» у трудових відносинах, згідно розпорядження міського голови від 10.05.2012 року №51 призначений на посаду директора КП «Сокальжитлокомунсервіс» та працював директором підприємства до 30.11.2016року. 01.02.2016 року на підприємстві за вказівкою керівника видано наказ №27-О «Про скорочення штату працівників», відповідно до якого з 04.04.2016 року скорочувалася одна штатна посада бухгалтера 1 категорії. Наказом підприємства №85-к від 04.04.2016 року [PERSON] звільнено за п.6 ст. 36 КЗпП України у зв»язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. Із таким скороченням [PERSON] не погодилася і нею було подано позов до суду про поновлення її на роботі, відшкодування часу вимушеного прогулу та моральної шкоди. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20.02.2017 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ КП «Сокальжитлокомунсервіс» № 85-к від 04.04.2016 року про звільнення [PERSON] у зв'язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді бухгалтера І категорії КП "Сокальжитлокомунсервіс" з 05.04.2016 року. Стягнуто з КП "Сокальжитлокомунсервіс" на користь [PERSON] 34 957,68грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням за період з 04 квітня 2016 року по 20 лютого 2017 року без урахування податків та інших обов'язкових платежів та 2 000грн. витрат на правову допомогу. Стягнуто з КП "Сокальжитлокомунсервіс" на користь [PERSON] 500грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також стягнуто з КП "Сокальжитлокомунсервіс" в дохід держави 551,20 коп. судового збору. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13.06.2017р. вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін. Також зазначає, що підприємством було сплачено 1760грн. судового збору за подання апеляційної скарги, 489,31грн. виконавчого збору, 300грн. витрат на проведення виконавчих дій, а також сплачено податки: 7816,61грн. - податок з доходів найманих працівників, 651,38грн. - військовий збір. Вказує на те, що на підставі листа №28/02-37 від 13.01.2017р. Сокальська міська рада зазначила, що таке скорочення працівника підприємства було неправомірним та заподіяло шкоду. Просить стягнути із відповідача [PERSON] в користь КП «Сокальжитлокомунсервіс» шкоду, що була завдана підприємству та була відшкодована [PERSON] внаслідок незаконного звільнення в розмірі 48474,98грн., з яких: 34957,68грн - середній заробіток за час вимушеного прогулу; 500грн. - моральна шкода; 2000грн. - витрати на правову допомогу; 1760грн. - судовий збір за подання апеляційної скарги; 300грн. - виконавчий збір; 489,31грн. - витрати за проведення виконавчих дій; 7816,61грн. - податок з доходів найманих працівників; 651,38грн. - військовий збір. Представник позивача КП «Сокальжитлокомунсервіс» [PERSON] в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій просила розгляд справи проводити без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання 15.02.2018р. повторно не прибув, не повідомив суд про причину своєї неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи Сокальської міської ради в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки. Представник позивача у поданій заяві не заперечила проти такого порядку вирішення справи. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що згідно розпорядження міського голови №51 від 10.05.2012 року [PERSON] призначено на посаду директора КП «Сокальжитлокомунсервіс». Також встановлено, що наказом КП «Сокальжитлокомунсервіс» №85-к від 04.04.2016р., в період обіймання відповідачем посади директора підприємства, [PERSON] звільнено із займаної посади бухгалтера 1 категорії на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України. Не погодившись з вказаним наказом [PERSON] оскаржила такий наказ директора підприємства, подавши відповідний позов до суду про поновлення її на роботі, відшкодування часу вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Сокальського районного суду в справі №454/1276/16-ц від 20.02.2017р. позов [PERSON] задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ КП «Сокальжитлокомунсервіс» № 85-к від 04.04.2016 року про звільнення [PERSON] у зв'язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді бухгалтера І категорії КП "Сокальжитлокомунсервіс" з 05.04.2016 року. Стягнуто з КП "Сокальжитлокомунсервіс" на користь [PERSON] 34 957,68грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням за період з 04 квітня 2016 року по 20 лютого 2017 року без урахування податків та інших обов'язкових платежів та 2 000грн. витрат на правову допомогу. Стягнуто з КП "Сокальжитлокомунсервіс" на користь [PERSON] 500грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також стягнуто з КП "Сокальжитлокомунсервіс" в дохід держави 551,20 коп. судового збору. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13.06.2017р. вказане рішення районного суду від 20.02.2017р. залишено без змін. З дослідженого платіжного доручення №576 від 18.07.2017року встановлено, що на виконання вказаного рішення суду КП «Сокальжитлокомунсервіс» сплачено [PERSON] суму в розмірі 29238,91 грн., яка складається з: 26738,91 грн. виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 2000 грн. витрат на правову допомогу та 500 грн. моральної шкоди. Згідно платіжного доручення №122 від 21.02.2017р. підприємством [PERSON] сплачено 3325,65грн. середньомісячного заробітку. Крім того, судом встановлено, що у зв»язку із захистом своїх прав та виконання комунальним підприємством вказаного рішення суду, ним понесено також витрати: 1760 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, що підтверджується платіжним дорученням №141 від 27.02.2017р. Також згідно довідки КП «Сокальжитлокомунсервіс» та виписки по рахунках підприємства, зокрема встановлено, що підприємством сплачено 5682,43грн., з яких 4893,12грн. - середній заробіток; 300грн. - витрат на проведення виконавчих дій; 489,31грн. - виконавчого збору, а також сплачено податки - 7816,61грн. - податок з доходів найманих працівників; 651,38грн. - військовий збір. Відтак, загальний розмір понесених підприємством витрат становить 48474,98грн., з яких 34957,68грн. оплата вимушеного прогулу. В свою чергу, незаконність звільнення відповідачем працівника підприємства [PERSON] є повністю доведена рішенням суду, що набрало законної сили та згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України додатковому доказуванню в ході розгляду даної справи не підлягає. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу. Згідно ст.237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, обов»язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв»язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов»язок покладається, якщо чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відтак, згідно приписів п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України та ст.237 КЗпП України, випливає, що на посадову особу, винну у незаконному звільненні працівника з роботи, покладається обов»язок відшкодувати підприємству, установі, організації лише оплату вимушеного прогулу, що, у даній справі становить 34957,68грн. без утримання податків та інших обов»язкових платежів. Відповідно, вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача витрат, що полягають у відшкодуванні 500грн. - моральної шкоди; 2000грн. - витрати на правову допомогу; 1760грн. - судовий збір за подання апеляційної скарги; 300грн. - виконавчого збору; 489,31грн. - витрати за проведення виконавчих дій; 7816,61грн. - податку з доходів найманих працівників; 651,38грн. - військового збору, не підлягають до задоволення та у задоволенні таких слід відмовити. Таким чином, з відповідача [PERSON], який на час винесення наказу про звільнення [PERSON] був службовою особою, директором підприємства, за наказом якого звільнення працівника здійснено з порушенням закону, підлягає стягненню шкода, спричинена КП «Сокальжитлокомунсервіс» яку понесено підприємством у зв»язку з виконанням рішення суду в розмірі оплату вимушеного прогулу, що становить 34957,68грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial