Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Автобудкомплекс-К" звернулось до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] суму збитків у розмірі 104851,20 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить слухати справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши пояснення, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.07.2015 року, позовні вимоги було задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автобудкомплекс-К" на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 101197,20 грн. (а.с. 8-10). Рішення набрало законної сили 21.07.2015 року. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судами було встановлено, що 13.02.2015 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу "МАЗ", номерний знак [NUMBER], що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Автобудкомплекс-К", під керуванням [PERSON] та транспортного засобу "BMW", номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON]. Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 березня 2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок порушення п.п. 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, що спричинило вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду. Відповідно положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку експерта [PERSON] від 26.02.2015 року визначено вартість завданого власнику автомобіля "BMW", номерний знак [NUMBER], матеріального збитку внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, що становить 149597,20 грн., також [PERSON] понесено витрати в розмірі 1600,00 грн. вартості оцінки завданої шкоди. Відповідно до виписки по рахунку 21.04.2015 року ПрАТ "СК "Арсенал страхування", де був застрахований автомобіль "МАЗ", номерний знак [NUMBER], 01.04.2015 року здійснило виплату [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 49750,00 грн. На підставі виконавчого листа №2/759/3647/15, виданого Святошинським районним судом м. Києва, Товариством з обмеженою відповідальністю "Автобудкомплекс-К" на рахунок [PERSON] було перераховано матеріальну шкоду в розмірі 104851,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №504 від 31.07.2015 року (а.с. 13). [PERSON] з 19.09.2013 року по 02.03.2015 року працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю "Автобудкомплекс-К" на посаді водія автотранспортних засобів 3 класу колони автомобільної №3, що підтверджується Наказом про прийняття на роботу №508/к від 19.09.2013 року та Наказом про звільнення №22/к від 02.03.2015 року (а.с. 6, 7). Товариство з обмеженою відповідальністю "Автобудкомплекс-К зверталося до [PERSON] з регресною вимогою про відшкодування збитків заподіяних Товариству з обмеженою відповідальністю "Автобудкомплекс-К внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 104851,20 грн., яка відповідачем була залишена без розгляду (а.с. 14-16). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Судом встановлено, що завдана відповідачем майнова шкода носить безспірний характер, який породжує факт виникнення цивільно правових обов'язків, виконання яких покладено на відповідача відповідно до вищенаведених норм чинного законодавства України, які мають загальнообов'язковий характер. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим, з боку відповідача суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення проти позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved