Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

У позовній заяві [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , просить ухвалити рішення про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 50 000,00 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Заявлені вимоги представник обґрунтував тим, що 26 грудня 2018 року Волинська митниця ДФС винесла постанову у справі про порушення митних правил № 0925/50000/18, якою [PERSON] визнала винним у вчиненні передбаченого ч.3 ст.470 МК України порушення митних правил і наклала на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 8 500,00 гривень. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 24 вересня 2020 року, яке не оскаржувалось і вступило в законну силу, вказану постанову митниці скасовано, а справу про порушення митних правил закрито. У зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу та накладенням арешту на особисті рахунки [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що прикладенні ним зусилля на відновлення своїх порушених прав позначились на його нервовому здоров`ї, спричинили суттєві турботи і витрати, а також порушили звичайний для нього ритм життя. Враховуючи, що позивач близько дев`яти місяців перебував у статусі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а для оскарження постанови митниці він був змушений звернутись до суду та доводити відсутність своєї вини в інкримінованому правопорушенні, вважає, що достатнім і необхідним розміром грошового відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди буде 50 000,00 гривень. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 31 березня 2021 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачам визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В межах встановленого судом строку відповідач Волинська митниця ДФС подала відзив на позовну заяву. У ньому представник в особі голови комісії з реорганізації Волинської митниці ДФС вказав, що обґрунтування заявлених вимог зводиться виключно до встановленої в судовому порядку протиправності рішення митниці та очікування позивача на винесення судом рішення в його користь. Проте вважає, що позивач не довів рівня настання тих негативних емоцій, що спричинили йому душевні страждання, а також причинного зв`язку між прийнятим митницею рішенням та такими стражданнями, самого розміру заявленої моральної шкоди та можливості таким відшкодуванням покрити нематеріальні втрати, які нібито йому були завдані. Просив відмовити у задоволенні позову. Від відповідача Державної казначейської служби України також надійшов відзив на позовну заяву, однак суд його до уваги не приймає через невідповідність вимогам ст.178 ЦПК України - не містить підпису уповноваженого представника. Правом на подання відповіді на відзив Волинської митниці ДФС позивач та його представник не скористались. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. З рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 24 вересня 2020 року у справі № 712/7294,20, яке є єдиним наявним і наданим стороною позивача доказом у справі, суд встановив такі фактичні обставини. 31 серпня 2018 року [PERSON] увіз на митну територію України через митний пост "Ягодин" Волинської митниці ДФС в митному режимі "транзит" автомобіль "Фольксваген", номерний знак [NUMBER] (країна реєстрації - Литовська Республіка), номер кузова [NUMBER] . Відповідно до положень ст.95 МК України даний автомобіль мав бути вивезений [PERSON] за межі України у термін до 10 вересня 2018 року. Оскільки [PERSON] цього не зробив та автомобіль в інший митний режим не заявив, його двічі листами від 19 жовтня 2018 року та від 25 листопада 2018 року Волинська митниця ДФС України викликала на митний пост "Ягодин" для складання протоколу про порушення митних правил. 23 листопада 2018 року головний державний інспектор ВМО № 1 митного поста "Ягодин" Волинської митниці ДФС Мрочко В.М. склав протокол про адміністративне правопорушення № 7164/20500/18 про те, що [PERSON] перевищив встановлений ст.95 МК України десятиденний строк транзитного перевезення автомобіля "Фольксваген пасат", номерний знак [NUMBER] , оскільки відповідно до бази даних "Інспектор" та ЄАІС ДФС України термін вивезення цього автомобіля сплив 10 вересня 2018 року, що є порушенням ч.3 ст.470 МК України. 26 грудня 2018 року заступник начальника Волинської митниці ДФС України Герман В.М. виніс постанову № 7164/20500/18, якою притягнув [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та наклав стягнення у виді штрафу в розмірі 8 500,00 гривень. 21 липня 2020 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження представнику позивача стало відомо про винесену стосовно [PERSON] постанову митниці від 26 грудня 2018 року. 29 липня 2020 року [PERSON] , від імені якого діяв його представник, оскаржив вказану постанову митниці в судовому порядку з тих підстав, що 18 лютого 2019 року він здійснив платіж у розмірі 8 500,00 гривень відповідно до Закону України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України" № 2612-VIII від 08 листопада 2018 року, що набув чинності 25 листопада 2018 року. Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси, яке набрало законної сили 06 жовтня 2020 року, [PERSON] поновлено строк для звернення до суду із цим позовом, постанову Волинської митниці ДФС № 7164/20500/18 від 26 грудня 2018 року скасовано, а справу про адміністративне правопорушення стосовно нього закрито. Строк звернення до суду з указаним позовом поновлено з тих підстав, що надані Волинською митницею ДФС докази свідчать про неотримання [PERSON] ані копії протоколу про порушення митних правил, ні копії постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, а про існування останньої йому стало відомо після ознайомлення 21 липня 2020 року адвокатом із матеріалами виконавчого провадження. Рішення суду про скасування постанови Волинської митниці ДФС обґрунтоване тим, що Волинська митниця ДФС винесла постанову стосовно [PERSON] в період дії Закону України № 2612-VIII від 08 листопада 2018 року, тобто передчасно, оскільки [PERSON] 18 лютого 2019 року здійснив митне оформлення транспортного засобу і в період чинності п.93 розділу XXI Прикінцеві та перехідні положення МК України, який звільняє осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 цього Кодексу, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, - сплатив добровільний внесок в сумі 8 500,00 гривень, тим самим виконав усі умови, необхідні для звільнення його від адміністративної відповідальності у відповідності до п.93 розділу XXI Прикінцеві та перехідні положення МК України. У частині 1 статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізична особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. В абзаці 2 пункту 5 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає у тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Статтею 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Шкода, завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується на підставі ст.1173 ЦК України. За змістом цієї норми шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Аналогічне за змістом положення закріплене у ст.1174 ЦК України, яка передбачає відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Наведене у позові представником позивача обґрунтування сутності заподіяної позивачу моральної шкоди внаслідок його незаконного притягнення Волинською митницею ДФС до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України зводиться виключно до того, що позивач змушений був прикладати зусилля на відновлення своїх порушених прав, а це позначилось на його нервовому здоров`ї, спричинило суттєві турботи і витрати, порушило звичайний ритм життя; близько дев`яти місяців він перебував у статусі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; змушений був звернутись до суду, щоб довести відсутність своєї вини в інкримінованому йому правопорушенні. Проте такі доводи сторони позивача будь-якими доказами не підтвердженні, а суд, крім цього, вважає їх такими, що не доводять навіть у своїй сукупності факту заподіяння позивачу моральної шкоди в розумінні ст.23 ЦК України. У який спосіб змінився звичайний ритм життя позивача та які він зазнав суттєві турботи і витрати, у позові не зазначено, а суд їх не встановив. Як встановлено з рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 24 вересня 2020 року представництво інтересів позивача у справі № 712/7294/20 здійснював адвокат Кузьмінський О.О., сам розгляд справи здійснювався у письмовому провадженні, тому у який спосіб змінився звичайний ритм життя позивача є не доведеним і не зрозумілим. За встановлених фактичних обставин турботами і витратами можна вважати лише дії позивача на відшукування адвоката і оплату його послуг для оскарження постанови митниці, проте зазначене не дає підстав вважати про заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки такі матеріальні клопоти за своїм змістом є судовими витратами в рамках адміністративної справи № 712/7294/20, право на відшкодування яких в порядку ст.ст.134, 135 КАС України належить виключно позивачу. Незаявлення цих витрат в межах справи № 712/7294/20 правового значення у спірних правовідносинах у цій справі не мають і не вважаються збитками в розумінні ст.22 ЦК України. Про існування постанови митниці позивач дізнався 21 липня 2020 року, а уже 24 вересня 2020 року, тобто фактично через два місяці постанова митниці була скасована судовим рішенням. При цьому Волинська митниця ДФС рішення суду не оскаржувала. Такий проміжок часу обізнаності позивача із наявністю стосовно нього постанови митниці є незначним, тому сам факт перебування позивача у статусі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності (згідно позову - дев`ять місяців), у період, коли про це йому не було відомо, не може викликати у нього жодних негативних емоцій. Стосовно доводів в частині необхідності позивача звернутися до суду, щоб довести відсутність своєї вини в інкримінованому йому правопорушенні, суд встановив таке. Дослідженими доказами встановлено, що позивач не здійснив вивезення за межі митної території України ввезеного ним 31 серпня 2018 року в митному режимі "транзит" автомобіля "Фольксваген пасат", номерний знак [NUMBER] (країна реєстрації - Республіка Литва), у передбачений ст.95 МК України строк. Мотивом звернення позивача до суду в порядку адміністративного судочинства та оскарження постанови митниці було те, що 18 лютого 2019 року він завершив митне оформлення вказаного автомобіля за правилами, визначеними у п.93 Розділу ХХІ Прикінцевих та перехідних положень МК України і у зв`язку із чим розраховував на звільнення від сплати штрафу за ч.3 ст.470 МК України. Такими ж мотивами керувався суд при ухваленні рішення у справі № 712/7294/20. Пунктом 93 розділу XXI Прикінцеві та перехідні положення МК України в редакції Закону України № 2612-VIII від 08 листопада 2018 року було встановлено, що протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України" митне оформлення транспортного засобу, що класифікується за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД та щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, здійснюється за умови сплати належних митних платежів та добровільної сплати до державного бюджету фізичною особою, яка є власником такого транспортного засобу або уповноважена розпоряджатися ним та декларує такий транспортний засіб для вільного обігу на митній території України, коштів у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Здійснення митного оформлення транспортного засобу з дотриманням умов, визначених абзацом першим цього пункту, звільняє осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 цього Кодексу, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту. Отже, здійснення позивачем митного оформлення транспортного засобу у період встановленого законодавством пільгового періоду та виконання ним умов п.93 розділу XXI МК України щодо добровільної сплати до державного бюджету коштів у сумі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян не свідчить про відсутність у його діях вини у порушенні строків режиму транзиту, а є лише підставою для звільнення його від адміністративної відповідальності, передбаченої в даному випадку ч.3 ст.470 МК України. Звільнення від адміністративної відповідальності має наслідком закриття провадження у справі, однак не є тотожним поняттю відсутності вини особи у вчиненні правопорушення, а відтак і складу самого правопорушення. На відміну від закриття провадження у справі за відсутністю в діях особи складу правопорушення, закриття провадження у справі у зв`язку зі звільненням особи від адміністративної відповідальності не є реабілітуючою підставою. Відтак, вказаний позивачем у позовній заяві факт доведення ним в судовому порядку відсутності у його діях вини в інкримінованому йому правопорушенні не відповідає фактичним обставинам справи. За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі встановлених по справі фактичних обставин і наданого представником позивача доказу, суд не вбачає підстав вважати, що внаслідок прийнятої Волинською митницею ДФС постанови від 26 грудня 2018 року № 0925/50000/18 позивач зазнав негативних емоцій рівня душевного страждання або іншого передбаченого ч.2 ст.23 ЦК України страждання, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди в розмірі 50 000,00 гривень. Таким чином, судом встановлено підстави для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі за їх недоведеністю належними і допустимими доказами.

Outcome: dismissed