Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.12.2012 року з вини водія [PERSON] було вчинено ДТП, наслідком чого стало пошкодження автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON]. В результаті даного пошкодження автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER] страховій компанії винуватця ДТП, а саме ПАТ «УСК «Гарант-Авто» встановлено Рішенням господарського суду м.Києва від 30.09.2013 року обов'язок сплатити суму відшкодування в розмірі 3066,07 грн. Проте, фактичні витрати пов'язані з проведенням ремонтних робіт становлять 6100,00 грн. які позивач сплатив потерпілому для проведення вказаних робіт, а тому залишок заборгованості становить 2533,93 грн., які на думку представника позивача також підлягають стягненню на його користь. На підставі вищевикладеного та з урахуванням вимог ст.1194 ЦК України, представник позивача просить суд позов задовольнити в повному обсязі та стягнути кошти у розмірі 2533,93 грн., а також судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити на підставі наведених доводів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подавав. Суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м.Києва від 14.01.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. (а.с.15). Судом встановлено, що 24.12.2012 року було вчинено ДТП, наслідком чого стало пошкодження автомобіля «Тойота» д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON].(а.с.10-14). Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки винність [PERSON] у вчиненні ДТП та завдання матеріальної шкоди внаслідок ДТП встановлено вищевказаною постановою суду, останні не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Відповідно до звіту № 757 про визначення матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Тойота Ленд Крузер» д.н.з. [NUMBER], вартість відновлювального ремонту вказаного КТЗ становить 6774,41 грн., а при врахуванні коефіцієнта фізичного зносу становить 3066,07 грн. (а.с.12-50). На момент вчинення ДТП транспортний засіб «Тойота Ленд Крузер» д.н.з. [NUMBER] було застраховано в ПАТ «СОВЕРЕН» (а.с.8-9). На момент вчинення ДТП транспортний засіб [PERSON] «Шевролет» д.н.з. [NUMBER] було застраховано в ПАТ «УСК «Гарант-Авто» (а.с.53). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно положень ст. 22 даного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Вимоги ст. 29 цього ж Закону передбачають, що зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 1192 ЦК розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Рішенням Господарського суду м.Києва від 30.09.2013 року, стягнуто з ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь ПАТ «СОВЕРЕН» страхове відшкодування сплачене власнику для проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Тойота Ленд Крузер» д.н.з. [NUMBER] з урахуванням фізичного зносу у сумі 3066,07 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1720,50 грн. При цьому, вказаним рішенням суду були повністю задоволені позовні вимоги ПАТ «СОВЕРЕН» до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» про стягнення з відповідача в порядку регресу вказаної суми коштів (а.с.54-57). Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні вимоги містить і ст.993 ЦК України, згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Крім того, згідно п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», вбачається, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом із тим, ліміт відповідальності страхувальника відповідача є достатнім для відшкодування матеріальної шкоди, завданої відповідачем страхувальнику позивача, адже згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним між відповідачем [PERSON] та ПАТ «УСК «Гарант-Авто», цей ліміт складає 50000,00 грн, розмір франшизи - 0,00 грн (а.с. 53). Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається представник позивача, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Судові витрати позивачу не відшкодовуються оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed