Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

У листопаді 2018\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] за рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2015\~р. у справі №\~274/3333/15-ц, та стягувати аліменти на утримання дітей [PERSON], яка народилась 21.11.2007\~р., [PERSON], який народився 30.10.2012\~р., та [PERSON], яка народилась 30.10.2012\~р., у розмірі 1\~200,00\~грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, та стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 21\~650,00\~грн., посилаючись на те, що їй не вистачає коштів на утримання дітей, законодавством України було збільшено мінімальний розмір аліментів для дитини, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, [PERSON] несвоєчасно та неповно сплачує аліменти, присуджені рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2015\~р. у справі №\~274/3333/15-ц. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзив не надходили. Судом з'ясовано, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2015\~р. у справі №\~274/3333/15-ц, яке набрало законної сили 27.10.2015\~р., було, зокрема, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], яка народилась 21.11.2007\~р., у розмірі 666,67\~грн. щомісячно, на утримання дочки [PERSON], яка народилась 30.10.2012\~р., у розмірі 666,67\~грн. щомісячно та на утримання сина [PERSON], який народився 30.10.2012\~р., у розмірі 666,67\~грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.07.2015\~р. і до повноліття дітей (а.с.\~12 13). Відповідно до частини першої статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Посилання [PERSON] на те, що їй не вистачає коштів на утримання дітей, не є обставиною, яка, зважаючи на частину першу статті 192 Сімейного кодексу України, є підставою для зміни розміру аліментів. Посилання [PERSON] на те, що законодавством України було збільшено мінімальний розмір аліментів для дитини, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також згідно статті 192 Сімейного кодексу України не є підставою для зміни розміру аліментів, про що зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018\~р. у справі №\~459/2181/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76596523). Разом з тим, Суд зазначає, що на момент ухвалення рішення розмір прожиткового мінімуму для дитині віком від шести до вісімнадцяти років становить 2\~027,00\~грн., що визначено Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік". Таким чином розмір аліментів, визначений рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2015\~р. у справі №\~274/3333/15-ц, а саме 667,67\~грн. на кожну дитину щомісячно, не може забезпечити інтересів дітей [PERSON], яка народилась 21.11.2007\~р., [PERSON], який народився 30.10.2012\~р., та [PERSON], яка народилась 30.10.2012 р., достатній рівень їх життя, умов, необхідних для їх всебічного розвитку. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989\~р. передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи викладене, Суд вважає, що є підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2015\~р. у справі №\~274/3333/15-ц, а саме необхідність забезпечити інтереси дітей [PERSON], яка народилась 21.11.2007\~р., [PERSON], який народився 30.10.2012\~р., та [PERSON], яка народилась 30.10.2012 р., достатній рівень їхнього життя, умов, необхідних для всебічного розвитку. Визначаючи новий розмір аліментів, Суд враховує висновок, наведений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 05.02.2014\~р. у справі №\~6-143цс13: "З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Під час розгляду позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.\~192 СК України, але й низка інших норм щодо обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.\~182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", ст.\~183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", ст.\~184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі")". Частиною першою та другою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд, визначаючи новий розмір аліментів, з урахування того, що [PERSON] проти позову не заперечив та не повідомив, з посиланням на докази, обставин, які мають враховуватись при визначенні розміру аліментів, вважає, що розмір аліментів може бути визначено у (твердій) грошовій сумі у 1\~200,00\~грн. на кожну дитину щомісячно, тобто у розмірі, в якому просить [PERSON]. Таким чином позов [PERSON] в частині вимоги про збільшення розміру аліментів підлягає задоволенню. При цьому Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням, про що зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018\~р. у справі №\~459/2181/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76596523). Як зазначалось вище, рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2015\~р. у справі №\~274/3333/15-ц стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], яка народилась 21.11.2007\~р., [PERSON], яка народилась 30.10.2012\~р., [PERSON], який народився 30.10.2012\~р., у розмірі 666,67\~грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] аліменти на дітей в повному обсязі не сплачував, внаслідок чого в нього станом на 01.08.2018\~р. виникла заборгованість у розмірі 71\~000,00\~грн., що підтверджується довідкою-розрахунком, складеною Бердичівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.\~с.\~14). Відповідно до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з частиною першою пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15..05.2006\~р. №\~3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. [PERSON] не подав доказів, які б вказували, що заборгованість з аліментів виникла в нього за відсутності його вини. Враховуючи викладене, Суд вважає, що [PERSON] має право на стягнення з [PERSON] неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З розрахунку, здійсненим [PERSON], вбачається, що розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з липня 2015\~р. по липень 2018\~р. включно становить 21\~650,00\~грн. Суд зазначає, що вказаний розмір є меншим, ніж має бути, зважаючи на положення частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, проте Суд позбавлений права вийти за межі позовних вимог (частина перша статті 13 Цивільного процесуального кодексу України: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках) позбавлений права вийти за межі позовних вимог). Частиною другою статті 196 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. [PERSON] не подав доказів, які б дозволяли Суду встановити його матеріальний і сімейний стан, та врахувати ці обставини при розгляді справи. Приймаючи до уваги наведене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] в частині вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає задоволенню. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~409,60\~грн.

Outcome: approved