Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП ТОВ Цукровий комбінат "Слов'янський" «Агрооб'єднання "Слов'янське" про стягнення на його користь проіндексованої заборгованості по заробітній платі, включно з відпускними, інфляційними виплатами, але не менше ніж 139680 грн.; про стягнення на його користь середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати по день постановлення рішення, але не менш як 50400 грн., а також стягнення з відповідача на його користь 50000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування вимог позивач вказує, що з 10.07.2011 року працює на посаді директора ДП ТОВ Цукровий комбінат "Слов'янський", однак, відповідач постійно затримує розрахунки по заробітній платі, внаслідок чого виникла вищевказана заборгованість. Позивач в судове засідання не з'явився, його представник звернулася до суду із заявою, в якій просила справу розглянути без участі позивача, оскільки він перебуває в зоні АТО. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника відповідача, а також надіслав заперечення на позов, в якому вказав, що позивач дійсно працював за сумісництвом директором ДП ТОВ Цукровий комбінат "Слов'янський" з 11.07.2011 року по 04.03.2013 року і заборгованість по його заробітній платі за період з 01.05.2012 року по день звільнення склала 14278,80 грн. без вирахування податків та обов'язкових платежів, з січня 2013 року підприємство господарської діяльності не веде. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами в трудовій книжці серії [NUMBER] від 17.05.2011 року. Згідно наказу №38 від 11.07.2011 року позивач прийнятий директором ДП «Агрооб»єднання Слов»янське» за сумісництвом. Протоколом зборів учасників ТзОВ «Цукровий комбінат "Слов'янський" від 04.03.2013 року [PERSON] звільнено з посади директора ДП «Агрооб»єднання Слов»янське» з 04.03.2013 року. Частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, щопри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. В період роботи заробітна плата виплачувалась [PERSON] не в повному обсязі, внаслідок чого виник борг за підприємством в сумі 14278,80 грн. (без вирахування податків та обов'язкових платежів) за період з 01.05.2012 по 30.09.2012 року включно, що підтверджується довідкою ДП «Агрооб»єднання Слов'янське» про заборгованість по заробітній платі [PERSON] від 31.10.2014 року. Дану заборгованість по заробітній платі та відпускним суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Згідно інформації, яка міститься в довідці ДП «Агрооб»єднання Слов'янське» про заборгованість по заробітній платі [PERSON] від 31.10.2014 року підприємство з 17.02.2012 року господарської діяльності не веде, однак відомостей про його припинення на час винесення рішення у суду немає, тому суд вважає, що за період з 01.10.2012 року по 04.03.2013 року (по день звільнення позивача) заробітну плату слід стягнути з відповідача як за простій. Будь-яких відомостей про відсутність позивача на роботі за вказаний період суду не надано. Суд не бере до уваги наказ № 12 від 23.10.2012 року ДП «Агрооб»єднання Слов»янське» про винесення [PERSON] суворої догани за систематичну відсутність на роботі з 24.09.2012 року з огляду на наступне. Як вбачається з довідки ДП «Агрооб»єднання Слов'янське» про заборгованість по заробітній платі [PERSON] від 31.10.2014 року, згідно табеля обліку використання робочого часу, останнім у вересні 2012 року відпрацьовано 80 год. (10 роб. днів), крім того, 12 днів, які відносяться до робочого часу він перебував на лікарняному. За відпрацьовані дні та лікарняні позивачу нараховано за вересень 2012 року 2318,52 грн. Будь-яких доказів того, що позивач був відсутній на роботі з 24.09.2012 року і який саме період, відповідачем не надано; крім того, з вищевказаним наказом № 12 від 23.10.2012 року позивач ознайомлений не був. Відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Оскільки на неодноразові запити суду відповідачем не надано інформації про те, з чого складається заробітна плата позивача за період виникнення заборгованості, зокрема, який у нього був оклад, суд виходить із розміру середньої заробітної плати за травень та червень 2012 року у розмірі 3000 грн. (згідно довідки ДП «Агрооб»єднання Слов'янське» про заборгованість по заробітній платі [PERSON] від 31.10.2014 року), оскільки саме в ці місяці ним відпрацьовані робочі дні, відсутні відпустки та лікарняні. Таким чином, дві третини від 3000 грн. становить 2000 грн. При розрахунку оплати працівника за час простою суд за аналогією виходить з положень п. 2 "Порядку обчислення середньої заробітної плати" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Часом простою суд вважає період з 01.10.2012 року по 04.03.2013 року (день звільнення позивача), тобто 109 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача за час простою становить 2000 грн. (січень 2013 р.) + 2000 грн. (лютий 2013 р.) = 4000 грн. : 41 робочий день = 97,50 грн. Період простою підприємства з 01.10.2012 року по 04.03.2013 року включно складає - 109 робочих днів (01.10.2012 р. по 31.12.2012 р. 66 дні, з 01.01.2013 р. по 04.03.2013 р. 43 дні), при цьому кількість робочих днів за 2012-2013 роки визначалась судом з врахуванням листів Міністерства соціальної політики України від 23.08.2011 р. N 8515/0/14-11/13, від 21.08.2012 р. N 9050/0/14-12/13. Загальний розмір виплати за час простою становить 97,50 грн. х 109 = 10627,50 грн. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки судом встановлено, що позивачу не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 05.03.2013 р. по день винесення рішення судом. Згідно статті 27 ЗУ "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 "Порядку обчислення середньої заробітної плати" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (із змінами і доповненнями) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до останнього абзацу п.4 Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Відповідно до абзацу другого п.4 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Оскільки на неодноразові запити суду відповідачем не надано інформації про те, з чого складається заробітна плата позивача за період виникнення заборгованості, зокрема, який у нього був оклад, суд виходить із розміру середньої заробітної плати за травень та червень 2012 року у розмірі 3000 грн. (згідно довідки ДП «Агрооб»єднання Слов'янське» про заборгованість по заробітній платі [PERSON] від 31.10.2014 року), оскільки саме в ці місяці ним відпрацьовані робочі дні, відсутні відпустки та лікарняні. Згідно п.8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже середньоденна заробітна плата позивача становить 3000 грн. (травень 2012 р.) + 3000 грн. (червень 2012 р.) = 6000 грн. : 39 робочих дні = 153,85 грн. Період затримки виплати позивачу належних йому сум від підприємства за період з 05.03.2013 р. по 30.01.2015 р. складає - 479 робочих днів (05.03.2013 р. по 31.12.2013 р. 208 днів, з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. 251 день, з 01.01.2015 р. по 30.01.2015 р. 20 робочих днів), при цьому кількість робочих днів за 2013-2015 роки визначалась судом з врахуванням листів Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012 р. N 9050/0/14-12/13, від 04 вересня 2013 р. № 9884/0/14-13/13, від 09.09.2014 р. №10196/0/14-14/13. Загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 153,85 грн. х 479 = 73694,15 грн. З урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.03.2013 року по 30.01.2015 року слід задовольнити на суму 73694,15 грн. Відповідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки власником не було проведено виплату нарахованої заробітної плати, що змушувало позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, на думку суду, підлягають задоволенню частково з урахуванням тривалості порушення прав позивача, істотності вимушених змін у його житті. Заподіяну позивачу моральну шкоду суд вважає за необхідне задовольнити в розмірі 1000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення індексації заробітної плати, суд вважає дану вимогу необґрунтованою з огляду на наступне. Відповідно до ст.33. Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно п.1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Відповідно до п.3 вказаного Порядку до об'єктів індексації не відносяться, зокрема: виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати. Оскільки згідно даних Державної служби статистики України за період виникнення заборгованості у позивача, величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка, суд вважає, що вимога позивача про стягнення індексації заробітної плати задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved