Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви У липні 2020 року [PERSON] звернувся з позовною заявою до Виконавчого кмітету Металургійної районної у місті ради, в подальшому яку уточнив, в якій зазначає, що [PERSON] майже все життя проживає в буд. [ADDRESS] , а місце реєстрації його зареєстроване там з вересня 1988 року. На терперішній час позивач на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Кривого рогу від 16.10.2018 року є власником 8/20 частки зазначеного житлового будинку. Вказані 8/20 часток [PERSON] отримав у спадщину від своїх тіток [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , яка померла [INFO] , з якими позивач мешкав після смерті матері, рідної сестри колишніх власниць. Після оформлення документів дізнався, що тіткам належав не весь будинок, а лише його частка 8/20, а кому належать 12/20 часток йому відомо не було. Згідно відповіді БТІ, яка надійшла на виконання ухвали про витребування доказів співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] , право власності на Ѕ частку житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.12.1971 року № 2-3763, 2/20 частки знаходилися у власності [PERSON] , згідно рішення народного суду Дзержинського району м. Кривого Рогу від 13.12.1966 року визнано право власності по 1/20 частки домоволодіння за [PERSON] , [PERSON] в КП ДОР «Криворізьке БТІ» не перереєстровано. Особа [PERSON] , яка є співвласником Ѕ частки домоволодіння позивачу невідома у вказаному будинку вона не мешкала. Співвласники 2/20 часток [PERSON] - мати позивача, померла [INFO] , [PERSON] - тітка позивача, померла [INFO] . Позивач зареєстрований в будинку з 13 вересня 1988 року і по теперішній час, утримує будинок в належному стані, сплачує необхідні платежі, тощо. Вважає, що у позивача є всі відповідні підстави для набуття права власності на 12/20 часток житлового будинку з господарчими спорудами по [ADDRESS] за набувальною давністю. Аргументи учасників справи Позивач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та без фіксації технічними засобами, позов підтримав, просив задовольнити. Під час судового розгляду позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Надав пояснення, згідно яких він вже понад 20 років мешкає у будинку за адресою: [ADDRESS] . В одній із частин будинку проживав чоловік [PERSON] , як зараз відомо [PERSON] . Він помер. Після його смерті кому належав будинок - йому не відомо. Однак до будинку ніхто не навідувався, та він почав за ним доглядати, оскільки друга частина належить йому. Жінка [PERSON] , [PERSON] після його смерті будинком не цікавилась, однак не заперечувала, щоб він, позивач здійснював поточний ремонт, догляд за будинком та користувався ним. Він хотів придбати цю частину, однак письмової угоди так і не уклали, оскільки [PERSON] залишила Україну та виїхала з країни приблизно в 2003 році. З цього часу, оскільки в другій половині почали селитись особи без визначеного місця проживання, влаштовували там притони, він почав ремонт, повністю все змінив - перекрив кришу, стіни, відремонтував кімнати, сплачує комунальні послуги, про що долучив квитанції. Допитана в судовому засіданні 07.09.2021 року свідок [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , показала, що вона [PERSON] знає з молодості, навіть з дитинства. Коли його тітка померла [PERSON] став власником її частини будинку, а згодом прочав облаштовувати й другу частину домоволодіння, а саме частину [PERSON] за власні кошти. Частина будинку, яка належала [PERSON] була перебудована позивачем, було зроблено ремонт. Письмових угод між [PERSON] та [PERSON] не було. [PERSON] там фактично не проживала, та взагалі виїхала, а її чоловік помер. Допитана в судовому засіданні 07.09.2021 року свідок [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , показала, що їй відомо про те, що у другій частині будинку, за адресою [ADDRESS] , колись жив [PERSON] . В нього було дві дружини. Другу дружини позбавили всіх прав щодо дітей. Коли помер [PERSON] , його дві дочки все залишили, та роз"їхалися, оскільки не мали наміру залишатись. Навіть за життя [PERSON] догляд за будинком, як за своєю частиною, так і за частиною [PERSON] здійснював Позивач. Які були домовленості між ними - свідок не обізнана, однак письмові договори купівлі продажу відсутні. [PERSON] був непутьовим. Після його смерті [PERSON] (2002 рік), [PERSON] проживав у своїй частині будинку, а згодом привів до тями частину домоволодіння, яке належало [PERSON] , відремонтував все, фактично зробив нове домоволодіння, сплачує комунальні платежі за весь будинок. з 2004 року у тій частині ніхто з родичів [PERSON] не з"являвся, там почались притони, однак Позивач взяв цю частину під свою опіку та повністю все відремонтував, перекрив краши, недопустив відмикання світла. Представник відповідача Виконавчого комітету Металургійної районної у місті Кривому Розі ради, який згідно рішення Криворізької міської ради діє від імені та в інтересах територіальної громади, в судовому засідання присутній не був, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. При прийнятті рішення покладався на розсуд суду. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом подачі оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відзив на позовну заяву відповідач не надала. На виконання ухвали від 17 вересня 2020 року до суду були надані копії спадкових справ після померлої [INFO] [PERSON] , померлої [INFO] [PERSON] , дані з архівної справи та дані з Єдиного реєстру речових прав, щодо співвласника 12/20 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що рішенням народного суду Дзержинського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.10.1966 року визнано право власності по 1/20 частки домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.59-62). [INFO] померла [PERSON] , про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області зроблено запис № 989, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.08.1999 року. (а.с.49) За життя, 24 березня 1987 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1417, відповідно до якого все своє майно вона заповіла [PERSON] . (а.с.50) Згідно інформаційної довідки № 64 від 18.01.2018 року, складеної Відділом реєстрації місця проживання громадян, на момент смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.51). [INFO] померла [PERSON] , про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради міста Кривого Рогу Дніпропетровської області зроблено запис № 286, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.03.1995 року. (а.с.65) За життя, 02 квітня 1987 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1591, відповідно до якого все своє майно вона заповіла [PERSON] . (а.с.69) [INFO] помер [PERSON] , про що Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено актовий запис № 597, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00019797964 від 21.03.2018 року. (а.с.72) Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Ямпільською селищною радою Білогірського району Хмельницької області від 12 травня 2009 року, [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 23. (а.с.105) 26 серпня 1999 року [PERSON] подав до Третьої Криворізької державної нотаріальної контори заяву № 656 про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , пмерлої [INFO] , однак 21 березня 2018 року державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В., постановою №360/02-14/02-31 було відмовлено у видачі свідоцтва [PERSON] , посилаючись на те, що при огляді документів було виявлено відсутність документів, які б підтверджували родинні відносини між померлими [PERSON] та [PERSON] , як між рідними сестрами та відсутні документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. (а.с. 73-74) Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року встановлено факт володіння за життя на праві приватної власності [PERSON] , померлою [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , 8/20 частинами житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] , який в цілому складається з: житловий будинок А-1 загальною площею 60,6 кв.м., житловою 32, 40 кв.м., літня кухня «Г», вбиральня «Е», вбиральня «Ж», водопровід "І"; огорожа №1-2. Визнано за [PERSON] , (р.н.к.о.п.п. [NUMBER] ), право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових справ після смерті рідної сестри [PERSON] , яка померла раніше [INFO] , на 8/20 частини житлового будинку з господарчими спорудами за адресою: [ADDRESS] , який в цілому складається з: житловий будинок А-1 загальною площею 60,6 кв.м., житловою 32, 40 кв.м., літня кухня «Г», вбиральня «Е», вбиральня «Ж», водопровід "І"; огорожа №1-2 (а.с. 5-8). Згідно довідки № 1106 від 10.11.2020 року виданої Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за підписом начальника КП ДОР «Криворізьке БТІ» Ільченко А.А., за архівними даними станом на 21.12.2012р. Ѕ частки житлового будинку зареєстроване в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.12.1971 року Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 2-3763, 2/20 частки житлового будинку, які знаходились у власності [PERSON] та згідно рішення народного суду Дзержинського району м. Кривого Рогу від 13.12.1966 року визнано право власності по 1/20 частки домоволодіння за кожним на ім`я [PERSON] , [PERSON] , в КП ДОР «Криворізьке БТІ» не перереєстровано (а.с. 85). В той же час, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 149219150 за [PERSON] зареєстровано право власності на 8/20 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок А-1, заг. площею 60,6 кв.м, житлова - 32.4 кв.м, літня кухня Г, вбиральня Е, вбиральня Ж, водопровід 1, огорожа 1-2, рішення про державну реєстрацію прийнято на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 210/1420/18 (а.с. 9) Позивач [PERSON] поза межами судового засідання 08.09.2021 року надав до суду копію довіреності від 06 липня 2004 року, відповідно до якої [PERSON] передала [PERSON] право прийняти спадщину після її смерті та вести справи по оформленню її спадкових прав на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 153). Також [PERSON] дано копії квитанцій про оплату комунальних послуг за адресою [ADDRESS] , в наданих копіях квитанцій платником вказаний позивач [PERSON] (а.с.154-157). З метою встановлення місця перебування та реєстрації відповідача [PERSON] , судом направлено запити, з відповідей на які, встановлено, що [PERSON] за спірною адресою в [ADDRESS] - не значиться. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю, визначені у статті 344 ЦК України. Так згідно із частиною першою та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, ціні папери набувається за рішенням суду. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно. При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном». Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Вказані висновку узгоджується з постановами Верховного Суду від 29 березня 2018 року у справі № 175/4741/16-ц, від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 9, 10 Постанови за № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). За змістом статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли до 1 січня 2004 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше чим з 01 січня 2004 року. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає,що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. З досліджених матеріалів справи, з урахуванням пояснень позивача, показів допитаних під присягою свідків встановлено, що частина домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на яку претендує позивач, набута ним відкрито та добросовісно. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , домоволодіння залишилось без догляду, а дружина померлого, після оформлення прав на частину домоволодіння, залишила його без догляду, не несла витрати по його поточному та капітальному ремонту, по сплаті комунальних послуг, не продала його, не цікавилася його долею понад 20 років, тобто фактично відмовилася від нього, залишивши на руйнування. У свою чергу позивач добровільно та відкрито почав володіти частиною домоволодіння, що залишилос без нагляду, відремонтував його, змінив перекриття, вікна, здійснював оплату житлово-комунальних послуг як за свою частину, так і за частину, що залишилась без фактичного власника. Оскільки факт добросовісного, відкритого, безперервного володіння більше ніж 10 років та до теперішнього часу [PERSON] спірною часткою у домоволодінні [ADDRESS] підтверджується зібраними у справі доказами, показами свідків, що є послідовними та узгодженими між собою, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на 12/20 частини житлового будинку [ADDRESS] . Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а, отже, підлягають задоволенню. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) На підставі викладеного,

Outcome: approved