Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, мотивуючи тим, що 02.03.16 р. він уклав договір фінансового лізингу (далі - договір) № 003 572 з відповідачем, предметом якого був транспортний засіб марки «Kia Sprortage FL», модифікація рrestige, 1.7 diesel. В момент укладення договору він повідомив представників відповідача, що у договорі невірно вказано модель автомобіля і не вказано року його випуску (він замовляв акційне авто 2014 р. в.), тобто, зазначено не той автомобіль, що він обрав. На це йому було повідомлено, що це не принципово, головним є підписання договору і йому буде надано автомобіль той, якого він усно узгодив з представниками відповідача, а саме: марки «Kia Sprortage», 2014 р. в. з відповідною комплектацією. За умовами договору він мав сплатити платежі, передбачені п. п. 1.7, 9.7, 12.1 договору, а сааме: 130 000 грн., що він 02.03.16 р. і зробив. Одразу по оплаті він звернувся до працівників офісу відповідача з проханням внести зміни у договір, що б реально відповідало його волевиявленню. Цього не сталося, йому було повідомлено, щоб він уважно читав договір, і що він вже підписався під машиною. Вказане його насторожило, виявилося, що таким чином шляхом маніпулювання, відверненням його уваги від суті договору, працівники відповідача прописали у договорі іншу машину, що йому на таких умовах не потрібна. Віддразу по тому він повідомив, щоб йому повернули вже сплачені ним гроші, на що отримав відповідь, що є умови договору і що він має їх виконувати, коштів не побачить. Згодом, детально проаналізувавши умови договору, він зрозумів, що вказаний договір він ні за яких умов не уклав би, якщо б йому працівники відповідача роз'яснили б його реальний механізм та те, скільки він грошей сплатить за те, що йому на таких умовах не є потрібним; та що, фактично, довгий час він не буде власником авто і, головне, що його обманули з предметом договору - зазначили інший автомобіль. Листом від 13.04.16 р. він звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору, на що отримав відповідь про розірвання договору та про те, що гроші в сумі 46 680 грн. (авансовий платіж) йому буде повернуто. На момент подання позову вказаних грошей йому відповідач не повернув, під час спілкування у телефонному режимі працівники відповідача всіляко вказували йому, що гроші скоро будуть на його рахунку, однак, це виявилося затягування часу і, фактично, його обманом відповідачем. За таких обставин він вважає, що відповідачем було грубо порушено законодавство України з питань захисту прав споживачів, договір має бути визнаний недійсним, а йому має бути повернуто всю, сплачена ним відповідачеі грошову суму у розмірі 130 000 грн.. Свої вимоги обґрунтовуємо наступним. Зазначає, що умови договору, а саме: п. п. 1.3, 2.1, 2.2, 2.4, 3.2.1, 3.2.2, 3.2.3, 3.2.4., 3.3, 4.3, ст. 5, зрештою, більшість пунктів договору, є несправедливими, оскільки договір забезпечує максимальний захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін. Нечітко визначено розмір зміни вартості платежів, предмета лізингу, порядок перерахунку з одночасним правом зміни в односторонньому порядку цих умов - надано лише одному учаснику правовідносин - лізингодавцю. Право достроково здійснювати платежі за лізингоодержувачем не закріплено. Лізингоодержувач позбавлений можливості будь - яким чином впливати на зміну істотних умов договору, валютний ризик покладений на лізингоодержувача. Фактично, договір виключно закріпляє права лізингодавця в беззаперечному порядку. Покликається на ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначає, що п. 9.4 договору передбачено, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання договору та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 50 % від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмета лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобов'язаний одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту підписання додатку № 3 до договору та до моменту купівлі предмета лізингу та передачі його лізингоодержувачу; п. 10.5. договору передбачено, що у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів, лізингодавець має право вимагати зміни розміру платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни; п. 10.10. договору передбачено порядок зарахування коштів, які доплачуються лізингоодержувачем; п. 10.14 передбачено, що дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 кал. міс. після підписання акта приймання - передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів у термін до 12 міс. з моменту підписання акта приймання - передачі предмета лізингу, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10 % від суми дострокового погашення. Зазначає, що ці та інші умови договору, договір вцілому, прописано на користь лізингодавця. Умови договору є несправедливими, оскільки договір забезпечує максимальний захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін. Покликається на ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначає, що аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору, що містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Покликаючись на ст. 808 ЦК України, зазначає, що вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як з договору лізингу вбачається, що відсутні будь - які конкретні відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, тому пункти договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та інше суперечить положенням закону. Покликаючись на п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч. 1 ст. 227 ЦК України, зазначає, що у відповідача немає ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб. Вважає, що договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі - продажу транспортного засобу. Покликаючись на ст. ст. 628, 799 ЦК України, зазначає, що договір нотаріально не посвідчений. Покликаючись на ч. 1 ст. 220 ЦК України, ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг», зазначає, що у договорі не вказано, в кого саме лізингодавець придбає автомобіль, не визначено конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу, тощо. Вище перелічені умови є обов'язковими, але у самому договорі вони відсутні. Покликаючиь на ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг", ч. 1 ст. 236 ЦК України, зазначає, що договір є нікчемним з моменту вчинення. Покликаючись на ст. 216 ЦК України, просить позов задовольнити та визнати договір недійсним, стягнути з відповідача на його користь всі, сплачені ним за договором суми. У судове засідання позивач не з»явився, хоча належно оповіщений. Про причини неявки суду не повідомив. У судовому засіданні представник позивача адвокат позов підтримав повністю, обґрунтувавши його вищенаведеними доводами, просить позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду прави відповідно до положень ст. ст. 224 - 228 ЦПК України. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, хоча відповідач належно оповіщений. Про причини неявки свого представника суду не повідомив. Письмового заперечення проти позову до суду не подав. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності осіб, які не з»явились. Суд, заслухавши пояснення представника позивача - адвоката, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення у повному обсязі. Судом встановлено, що 02.03.16 р. між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 003 572 з додатками № № 1, 2, за умовами якого відповідач зобовязався придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді автомобіля марки «Kia Sprortage FL», модифікація рrestige, 1.7 diesel, та передати цей автомобіль у користування позивачеві, який, у свою чергу зобовязався сплачувати за користування автомобілем періодичні лізингові платежі згідно з договором. Договір передбачав право позивача отримати автомобіль у власність за умови повної сплати вартості авто та інших витрат і платежів у певні строки. П. п. 1.7, 9.7, 12.1 договору, дійсно, було передбачено обов»язковість сплати позивачем, вцілому, грошової суми, що вираховувалась за умовами договору у відсотках до вартості предмета лізингу, з врахування курсу валют, а саме: суми у розмірі 130\~000 грн.. Згідно з копією квитанції, наданої суду позивачем, він 02.03.16 р. на виконання умов договору, сплатив на запропонований відповідачем рахунок, згідно з умовами договору, вказану вище суму як таку, що складає суму: вартості адміністративного платежу, авансового платежу та комісії. Відповідно до ст. ст. 4,5 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час замовлення, придбання товарів, які реалізуються на території України, мають право на захист своїх прав державою, на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції чи вільного вибору продукції. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлення будь - яких обмежень споживачу не допускається. Забороняється примушувати споживача придбати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту. Відповідно до ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець не повинний включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, якими є: виключення або обмеження прав стосовно продавця у разі повного або часткового невиконання продавцем договірних обов'язків. Однак, суд враховує, що ні позивачем, ні його представником адвокатом не доведено суду тієї обставини, що позивач мав намір за договором отримати у користування не той автомобіль, про який сторони зазначили у договорі як про предмет договору. Як слідує із змісту ст. ст. 538, 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем, покупець її повинен здійснити в строк, а сторона продавця, яка не зможе виконати свого обов'язку, повинна повідомити про це завчасно. У разі невиконання зобов'язань однією стороною, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитись від нього частково або в повному обсязі. Як що продавець отримав суму попередньої оплати товару, але не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати повернення оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Судом встановлено, що на час розгляду справи предмет лізингу позивачеві переданий не був. Прзивач сплатив 130 000 грн. за договором до отримання автомобіля. Договір за погодженням між сторонами було розірвано у подальшому та питання повернення коштів виявилось спірним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Встановлено, що у порушення вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач включив у договір із споживачем умови, які можна вважати несправедливими, сформулювано договір в односторонньому порядку, відсутні відомості про роз'яснення позивачеві його прав та обов'язків як сторони договору; умови поставки та прийому - передачі предмета лізингу, умов переходу права власності на предмет лізингу, відповідальність сторін і порядок повернення предмета лізингу, що суд оцінює як створення істотного дисбалансу між правами та обов'язками сторін за договором на користь відповідача без врахування при цьому інтересів позивача, що свідчить про недотримання вимог, передбачених Цивільним Кодексом. Суд вважає такими, що заслуговують на увагу посилання позивача на те, що вищевказані неправомірні дії відповідача ввели його як споживача в оману, що спричинило неправильність сприйняття ним змісту договору, завдало матеріальної шкоди в сумі 130\~000 грн. Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Судом першої інстанції встановлено, що аналіз змісту оспорюваного договору дає підстави прийти до висновку, що у договорі відсутні та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, що передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, що суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, про представництво позивача перед третіми особами в частині виконання оспорюваного договору (п. 3.14) тощо. За змістом ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, як встановлено судом, вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь - які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то договір суперечить положенням ст. 808 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь - яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У договорі не міститься посилання на наявність у відповідача відповідної ліцензії. Тому посилання позивача в цій частині також є підставними. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю - продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою такий договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі - продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судоми встановлено, що договір нотаріально посвідчено не було. Відповідно до ч. 1 ст. 1 166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оспорюваний договір слід визнати недійсним з моменту його вчинення на підставі вищевикладеного. Сплачена позивачем грошова сума підолягає стягненню з відповідача у повному обсязі як сплачена за недійсним правочином та на його виконання. З відповідача на доход держави підлягає стягненню сума судового збору у повному обсязі.

Outcome: approved