Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою в якій вказує, що 23 липня 2012 року між ним та [PERSON](далі Відповідач) було укладено кредитний договір № б/н, на підставі якого Відповідач отримала кредит в розмірі 30000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. У порушення норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав. Станом на 30 квітня 2016 року Відповідач має перед банком заборгованість в розмірі 19198 (девятнадцяти тисяч сто девяносто вісім) гривень 19 копійок. Позивач зазначає, що на даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач просить, стягнути з Відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 23 липня 2012 року в розмірі 19198 (девятнадцяти тисяч сто девяносто вісім) гривень 19 копійок, судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень. Позивач в судове засідання не зявився в позовній заяві просив справу слухати за відсутності їх представника. Відповідач в судових засіданнях позовні вимоги не визнав, надав до суду письмове заперечення проти позову. Посилаючись на те, що після служби у Збройних Силах України він ніде не працює, на його утриманні знаходиться дружина, яка перебуває у декретній відпустці та двох малолітніх дітей (акт обстеження сімї [PERSON] від 26 березня 2017 року та копія трудової книжки серія АА № 657217)), а тому вважає, що є всі підстави для зменшення розміру боргу. Представник Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, з підстав викладених в запереченні. Суд, заслухавши представника Відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на Публічне акціонерне товариство "Приватбанк" (надалі - Банк), про що зазначено у пункті 1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк". 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Довідкою АА № 241170 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Банківською ліцензією № 22 від 05 жовтня 2011 року, Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А 01 № 054809 та Статутом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачено, що вищевказаний банк є юридичною особою зареєстрованою в передбаченому Законом порядку. Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 23 липня 2012 року на отримання кредиту [PERSON] заповнив дану анкету на отримання кредиту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua. складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, і [PERSON] з «Умов та правил надання банківських послуг» та [PERSON] з «Тарифів Банку». Умовами та правилами надання банківських послуг передбачені всі умови користування платіжною карткою та строки погашення кредиту. Згідно п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, та Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідно до Розрахунку заборгованості за кредитним договором від 23 липня 2012 року, Відповідач станом на 30 квітня 2016 року має заборгованість перед банком в розмірі 19198 (девятнадцяти тисяч сто девяносто вісім) гривень 19 копійок, яка складається з: - заборгованості за кредитом 6384 гривні 85 копійок; - заборгованості за процентами 10129 гривень 95 копійок; - заборгованість за пенею та комісією 1293 гривні; в тому числі: - штраф (фіксована частина) 500 гривень; - штраф (процентна складова) 890 гривень 39 копійок. Відповідно до п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 витягу з Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість по Кредиту, відсоткам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених Договором, у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання по поверненню Кредиту (в тому числі Простроченого кредиту та Овердрафта), сплатити винагороду Банку. Відповідно статей \~526,\~527,\~530,\~1054 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного Кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач в своєму запереченні зазначає, що в період з 19 березня 2014 року він був призваний у Збройні Сили України по 09 березня 2015 року, на підставі Указу Президента України № 303/1014 від 17 березня 2014 року, на що надав у підтвердження копію військового квитка. А тому, вважає, що за вказаний період тобто з 18 березня 2014 року та по 09 березня 2015 року банк не повинен нараховувати штрафні санкції, пені та відсотки за користування кредитом. Щодо перерахунку заборгованості за час мобілізації, Відповідач проходив військову службу в лавах Збройних Сил України з 18 березня 2014 року по 09 березня 2015 року. Згідно частині пятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобовязаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Врахування «особливого періоду», міститься в статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім пільгової) або доведення його до викон6авців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремої її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ, особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обовязку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. В свою чергу мобілізація - це комплекс заходів, здійснених з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводитися відкрито чи приховано. Отже, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. Дія особливого періоду, під час якого штрафні санкції, пеня за невиконання зобовязань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, обмежуються строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізацію, чи закінчення строків, встановлених для мобілізації, особливий період не діє. За час дії особливого періоду банком здійснено перерахунок заборгованості та повернено нараховані відсотки, штрафні санкції та пеню, що підтверджується випискою з карткового рахунку в якій зазначені операції. Повернення нарахованих процентів, пені та штрафних санкцій врахована в розрахунку заборгованості. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно частини першої статті 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань в галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд, згідно зі статтею 143 ЦПК, призначає експертизу. Належним доказом на спростування розрахунку заборгованості банку є висновок економічної експертизи. Розрахунок, який здійснив Відповідач не є належним доказом, тому що [PERSON] не має спеціальних знань для здійснення розрахунку. Більш того, при здійсненні розрахунку Відповідачем не було враховано, що згідно до п. 2.1.1.12.6.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено нарахування відсотків на фактичну суму використаних кредитних коштів. А також, згідно до наказу банку СП-2014-6635230 від 02 квітня 2014 року при виникненні прострочених зобов'язань нараховуються подвійні відсотки на всю суму заборгованості. Отже, розрахунок Відповідача не можна брати до уваги, як доказ для спростування заборгованості по процентам. У відповідності зі статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплати неустойки. Згідно статті 627 ЦК України свобода договору включає вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Укладаючи Договір Позичальник не ставив під сумнів розумність і справедливість його умов, навпаки, укладаючи договір сторони розумно оцінювали умови, за яких він буде виконуватися, зокрема, зважувати відповідальність, яка настає, згідно з умовами Договору, при його невиконанні чи неналежному виконанні. При укладанні Договору сторони досягли згоди щодо його умов відповідно до статті 638 ЦК України. Таким чином, розумною вважається сума неустойки (штрафу та пені), яку сторони визначили та погодили при укладенні Договору. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Отже, згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений при одночасній наявності обох умов, зазначених у згаданій нормі. Судова практика Верховного Суду України "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин" (2010р.) містить наступне: "хоча зазначене положення закону є правом, а не обов'язком суду, однак, якщо є такі обставини, то вони повинні враховуватися судом у разі, якщо на це посилається боржник і просить зменшити розмір неустойки. При цьому на виконання вимог статті 215 ЦПК України суд повинен в обов'язковому порядку мотивувати свій висновок. Істотними обставинами в розумінні статті 551 ЦК України можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та відсотків, доведений матеріалами справи важке майновий стан боржника, інші інтереси сторін (а не тільки боржника), які заслуговують на увагу. Згідно з пункту 1 статті 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Стаття 611 ЦК України містить перелік правових наслідків, які можуть застосовуватися до порушника в сукупності або окремо, залежно від умов, передбачених договором або законом. Чинне законодавство не містить заборон щодо застосування такого виду правових наслідків у разі порушення зобов'язання як неустойка. Отже, пеня за неналежне виконання зобов'язань за Договором в частині погашення сум кредиту та відсотків кредиту підлягає стягненню з Відповідача. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Істотними обставинами згідно зі статтею 551 ЦК України можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, наприклад, дострокове погашення кредиту та відсотків, доведений матеріалами справи важке майновий стан боржника, інші інтереси сторін (а не тільки боржника), які заслуговують на увагу. Відповідач здійснював погашення кредиту з порушенням термінів і термінів повернення, підтверджується розрахунком заборгованості, наданим Позивачем, що підтверджує наміри Відповідача про злісне ухилення від виконання зобов'язань за кредитним договором. Відповідач не надав суду жодного доказу важкого фінансового становища з моменту першого порушення умов кредитного договору, а саме прострочення сплати кредиту. Судом встановлено, що Позивачем ПАТ КБ "ПриватБанк" застосовано до Відповідача два види відповідальності за порушення зобов'язань у вигляді заборгованості за пенею та комісією 3942 гривні 34 копійки; та штраф (фіксована частина) в розмірі 500 гривень, штраф (процентна складова) у розмірі 3208 гривень 24 копійки. За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. Крім того, кредитним договором сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по одному із грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів. Враховуючи зазначене, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року (справа №6-2003цс15). Відповідно до частини першої\~статті 360-7 ЦПК України\~висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої\~статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. В свою чергу Відповідачем 18 січня 2017 року сплачено 500 гривень в рахунок суми основної заборгованості. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення Відповідача заборгованості за кредитом 5884 гривні85 копійок;- заборгованості за процентами 10129 гривень95 копійок;- штраф (фіксована частина) 500 гривень;- штраф (процентна складова) 890 гривень 39 копійок, підлягають задоволенню, а вимога про стягнення - заборгованість за пенею та комісією 1293 гривні не підлягає задоволенню у зв'язку з її безпідставністю. Відповідно до частини першої \~статті 88 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1249 гривень 30 копійок (1378 гривень х 17405 гривень 19 копійок / 19198 гривень19 копійок).

Outcome: partial