Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до начальника відділу освіти Шпиківської селищної ради Джураєва Анатолія Юрійовича про визнання протиправними наказів про застосування дисциплінарного стягнення, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач працює директором Шпиківської ЗШ І-ІІІ ступенів з 01.09.2009. Згідно наказу №23-К відділу освіти Шпиківської селищної ради від 05.12.2018 позивачу було оголошено догану за невиконання службових обов`язків та за несвоєчасну державну реєстрацію Статуту опорного закладу "Шпиківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів" Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області. Позивач вважає даний наказ незаконним, належним чином необгрунтованим та таким, що суперечить ряду норм чинного законодавства. Так, 23.11.2018 позивачем було надані письмові пояснення, відповідно до яких він вказав, що порушень трудової дисципліни не допускав, посадові обо`язки виконував сумлінно. У зв`язку з його хворобою в період з 13.06.2018 по 21.06.2018 та з 23.06.2018 по 03.07.2018, а згодом і відпусткою, яка слідувала за лікарняним, він з рішенням 16 сесії Шпиківської селищної ради 7 скликання №280 "Про створення опорного закладу та освітнього округу на території Шпиківської селищної об`єднаної територіальної громади " від 20.06.2018 не був ознайомлений, запрошення на дану сесію не отримував. Окрім цього, відповідне рішення 16 сесії 7 скликання №280 від 20.06.2018 у вхідній документації Шпиківської ЗШ І-ІІІ ступенів не зареєстровано. Також, 06.12.2018 профспілкою працівників освіти Тульчинської районної ради було винесено припис про визнання наказу №23-К від 05.12.2018 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на директора Шпиківської ЗШ І-ІІІ ступенів [PERSON] безпідставним та таким, що підлягає скасуванню, з яким начальника відділу освіти Шпиківської селищної ради Джураєва А.Ю. було ознайомлено 19.12.2018. 08.01.2019 копію даного припису повторно було надіслано начальнику відділу освіти Шпиківської селищної ради Джураєву А.Ю. з проханням письмово повідомити про виконання вищевказаного припису, однак останній не відреагував та не надав ніякої відповіді. Він усіма методами намагається підірвати авторитет позивача для звільнення його із займаної посади. В зв`язку з даними обставинами позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати наказ №23-К відділу освіти Шпиківської селищної ради від 05.12.2018 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани до нього за невиконання службових обов`язків та за несвоєчасну державну реєстрацію Статуту опорного закладу "Шпиківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів" неправомірним та скасувати його, стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити в задоволенні позову. Суду пояснив, що наказ ним винесений правомірно, оскільки позивачем не було виконано вимог рішення 16 сесії Шпиківської селищної ради 7 скликання №280 щодо державної реєстрації Статуту опорного закладу "Шпиківська загальноосвітняї школа І-ІІІ ступенів" Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області. Чи перебував на роботі позивач під час винесення відповідного наказу №280 ним не перевірялось. З приписом профспілки він не був ознайомлений. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що позивач працює директором Шпиківської ЗШ І-ІІІ ступенів. Згідно копії наказу від 01.08.2017 №1а-К "Про прийняття педагогічних працівників із відділу освіти Тульчинської РДА у відділ освіти Шпиківської селищної ради" (а.с.81-83) вбачається, що відповідно до чинного законодавства України із 01.08.2017 працівника Шпиківської ЗШ І-ІІІ ступенів [PERSON] - директора школи, учителя трудового навчання прийнято порядком переводу на відповідну посаду із Тульчинської РДА у Шпиківську селищну раду. Згідно копії рішення 16 сесії 7 скликання Шпиківської селищної ради №280 від 20.06.2018 "Про створення опорного закладу та освітнього округу на території Шпиківської селищної об`єднаної територіальної громади " (а.с.8-9) селищна рада вирішила, зокрема: 1. Створити на базі Шпиківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів опорний заклад "Шпиківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів" Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області; 6. Затвердити Статут опорного закладу "Шпиківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів" Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області; 9. Доручити директору опорного закладу провести державну реєстрацію Статуту опорного закладу "Шпиківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів" Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області у новій редакції відповідно до чинного законодавства. З копії Додатку №1 до даного рішення (а.с.10) вбачається, що серед членів комісії зазначено [PERSON] - директора Шпиківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області. Згідно копії наказу №23-К відділу освіти Шпиківської селищної ради від 05.12.2018 (а.с.5) вбачається, що позивачу було оголошено догану за невиконання службових обов`язків та за несвоєчасну державну реєстрацію Статуту опорного закладу "Шпиківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів" Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області у новій редакції відповідно до чинного законодавства, де підставами вказано: 1. Невиконання п.9 рішення 16 сесії Шпиківської селищної ради 7 скликання №280 "Про створення опорного закладу та освітнього округу на території Шпиківської селищної об`єднаної територіальної громади " від 20.06.2018. 2. Пояснювальна записка [PERSON] . Таким чином, підставою для оголошення позивачу догани, стало неналежне виконання ним службових обов`язків, а саме: несвоєчасна державна реєстрація Статуту опорного закладу "Шпиківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів" Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області. Вважаючи даний наказ незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами трудового законодавства, зокрема норми КЗпП України. Положеннями статті 3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Згідно ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно з ч.1 ст.147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано такий захід стягнення як догана. Порушення трудової дисципліни це невиконання чи неналежне виконання працівником, без поважних причин, обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до ст.149 цього ж Кодексу, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Відповідно до ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Згідно до роз`яснення, що містяться в п. 3 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», за загальним правилом індивідуальні трудові спори вирішуються судами безпосередньо або після їх попереднього розгляду комісією по трудових спорах (КТС). У будь-якому разі, безпосередньо в районних (міських) народних судах розглядаються спори з питань накладення дисциплінарних стягнень. З огляду на вищевикладене, порушення працівником трудової дисципліни, невиконання або неналежне виконання покладених на нього трудових обов`язків є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Закон не вимагає, щоб таке порушення обов`язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності досить, щоб був зафіксований сам факт порушення. Крім того, цілком необхідною умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є вина. В трудовому законодавстві не розкривається зміст категорії вини, не визначаються її види. У відповідних випадках орган, який розглядає трудовий спір, може застосовувати за аналогією норми інших галузей вітчизняного права. При цьому, за правилами трудового законодавства працівник вважається невинуватим доти, доки роботодавець не доведе, що він винен у невиконанні чи неналежному виконанні прийнятих на себе обов`язків. Презумпція невинуватості викликана тим, що працівник виконує свою роботу за договором з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а роботодавець зобов`язаний забезпечувати йому умови праці, необхідні для виконання, тоді як останній зобов`язаний своєчасно і точно їх виконувати. Презумпція невинуватості є заходом захисту трудового правовідношення, прав працівника від суб`єктивної оцінки його дій, поведінки з боку роботодавця і безпідставного притягнення його до дисциплінарної відповідальності. В свою чергу, до компетенції суду належить перевірка додержання передбачених законом підстав та порядку застосування до працівників дисциплінарного стягнення, тобто законність наказу. З матеріалів справи, а саме копії листа №01-15-130 від 21.11.2018 (а.с.4) вбачається, що начальник відділу освіти Шпиківської селищної ради Джураєв А.Ю. запропонував позивачу в термін до 23.11.2018 надати письмові пояснення щодо причин невиконання рішення 16 сесії 7 скликання Шпиківської селищної ради №280 від 20.06.2018 "Про створення опорного закладу та освітнього округу на території Шпиківської селищної об`єднаної територіальної громади ". Згідно копії пояснення директора школи [PERSON] від 23.11.2018, наданих начальнику відділу освіти Шпиківської селищної ради Джураєву А.Ю. (а.с.6), позивач вказав, що у зв`язку з хворобою і відпусткою, що слідувала за ліканяним він з рішенням 16 сесії 7 скликання Шпиківської селищної ради №280 від 20.06.2018 "Про створення опорного закладу та освітнього округу на території Шпиківської селищної об`єднаної територіальної громади " ознайовлений не був. Копіями листків непрацездатності від 13.06.2018 серія АДД №614151 (а.с.16) та від 23.06.2018 серія АДД №568975 (а.с.17) підтверджується, що позивач з 13.06.2018 по 21.06.2018 та з 23.06.2018 по 03.07.2018 перебував на лікарняному. Копією заяви від 21.06.2018 (а.с.80) та копією наказу №10-К від 22.06.2018 "Про надання щорічної відпустки [PERSON] (а.с.79) підтверджується, що позивач з 27.06.2018 по 22.08.2018 перебував у щорічній відпустці. Окрім цього, як вбачається з копії книги вхідної та вихідної кореспонденції (а.с. 18-29), оригінал якої було надано в судовому засіданні, рішення 16 сесії 7 скликання Шпиківської селищної ради №280 від 20.06.2018 "Про створення опорного закладу та освітнього округу на території Шпиківської селищної об`єднаної територіальної громади " у вхідній документації Шпиківської ЗШ І-ІІІ ступенів не зареєстровано. Відтак, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що позивач не був ознайомлений з рішенням 16 сесії 7 скликання Шпиківської селищної ради №280 від 20.06.2018 "Про створення опорного закладу та освітнього округу на території Шпиківської селищної об`єднаної територіальної громади " і в членах комісії, як це вказано у Додатку №1 до рішення 16 сесії 7 скликання від 20.06.2018 №280 (а.с.10) не міг бути зазначеним, так як знаходився в цей день на лікарняному. Також судом встановлено, що 19.12.2018 головою Тульчинської районної ради Профспілки працівників освіти було винесено припис про порушення трудового законодавства при накладенні адміністративного стягнення на директора Шпиківського ЗЗСО І-ІІІ ст. [PERSON], де зазначено, що накладення адміністративного стягнення на директора Шпиківського ЗЗСО І-ІІІ ст. Шпиківської селищної ради є неправомірним та таким, що підлягає скасуванню (а.с.33). 08.01.2019 копію даного припису повторно було надіслано начальнику відділу освіти Шпиківської селищної ради Джураєву А.Ю. з проханням письмово повідомити про виконання вищевказаного припису (а.с.32). Відповідач заперечив отримання вищевказаного припису. В свою чергу, в матеріалах справи відсутні докази протилежного. Відмітки про ознайомлення з вищевказаним приписом Джураєва А.Ю. та отримання ним його копії ні припис, ні направлення його копії не містять. Відтак, посилання позивача на отримання відповідачем вищевказаного припису 19.12.2018 є недоведеним. Окрім цього, відповідно до копії наказу відділу освіти Шпиківської селищної ради №47 від 22.06.2018 "Про проведення необхідних заходів та забезпечення функціонування опорного закладу "Шпиківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів" Шпиківської селищної ради Тульчинського району, Вінницької області та її філії" (а.с.7), в.о. директора Шпиківського ЗЗСО І-ІІІ ст. Шпиківської селищної ради Дець О.А. зобов`язано зареєструвати Статут опорного закладу "Шпиківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів" Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області у державного реєстратора. Таким чином, саме на в.о. директора Шпиківського ЗЗСО І-ІІІ ст. Шпиківської селищної ради Дець О.А. був покладений обов`язок зареєструвати даний Статут, а не на позивача. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засідання не знайшло своє підтвердження неналежне виконання позивачем своїх службових обов`язків, оскільки обов`язок провести державну реєстрацію Статуту опорного закладу "Шпиківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів" Шпиківської селищної ради Тульчинського району Вінницької області покладено на іншу особу. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на встановлені обставини, аналіз наведених норм матеріального і процесуального права, суд приходить до висновку, що позивач був неправомірно притягнутий відповідачем до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. В даному випадку відповідач не мав законних і достатніх підстав для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а тому відповідний наказ №23-К від 05.12.2018 є незаконними і підлягає скасуванню. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Щодо розподілу судових витрат, суд встановив наступне. Відповідно до вимог ч.1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 59 Конституції України гарантується кожному право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 вказаної постанови Кабінету Міністрів України, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічний висновок зробив ВС у постанові від 17.10.2018 у справі №301/1894/17. У постанові від 03.05.2018 в справі №372/1010/16-ц ВС дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Таким чином, з огляду на вищевикладене, витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договір про надання правничої допомоги, а також відповідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Між тим, позивачем та його представником на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу було надано лише ордер від 14.01.2019 серія ВН №049485 (а.с.34) та копію квитанції до прибуткового касового ордера б/н від 14.01.2019 (а.с.53) про сплату [PERSON] адвокату Бондарчуку В.В. 5000 грн, згідно договору б/н від 03.01.2019. В свою чергу, сам договір про надання правничої допомоги б/н від 03.01.2019, а також докази, які б підтверджували обсяг наданої правничої допомоги, її вартість, детальний опис робіт (наданих послуг), зокрема, будь-який розрахунок на підтвердження обсягу виконаних роботи (фіксований розмір, погодинна оплата), ні позвачем, ні його представником суду не надано. Відтак, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved