Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу за кредитним договором, виселити відповідача та інших осіб зі спірного будинку зі зняттям з реєстраційного обліку, а також стягнути судові витрати. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що 12 жовтня 2007 року між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобов'язався надати грошові кошти у розмірі 17 000,0 доларів США, а відповідач зобов'язався використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення, сплату нарахованих відсотків у встановлений термін. Договір було укладено строком до 13 жовтня 2022 року, за користування кредитом була встановлена процента ставка у розмірі 11,04 %. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань по договору, сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме садовий будинок загальною площею 81,7 м2, розташований за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу, а у відповідності до ст. 6 ЗУ "Про іпотеку", іпотека за цим договором поширюється і на земельну ділянку, на якій розташований будинок, і яка належить відповідачу на праві власності. Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору, а відповідач, в порушення умов договору, не сплачує кошти за кредитом та відсотки, які він повинен сплачувати щомісяця, в результаті чого станом на 21 червня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 17 746,54 доларів США, що за курсом 7,99 грн. за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 червня 2013 року складає 141 794,88 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 14 493,14 доларів США, заборгованості по процентами за користування кредитом у розмірі 1 444,23 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 335,40 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 598,90 доларів США, суми фіксованої частини штрафу у розмірі 31,29 долару США, та суми процентної складової штрафу у розмірі 843,58 доларів США. Посилаючись на Закон України «Про іпотеку», позивач просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 746,54 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - садовий будинок загальною площею 81,7 м2 та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS], що належать відповідачу на праві власності, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо корегування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстрований та/або проживають у спірному будинку зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного будинку; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Згідно кредитного договору № DNZ0GА00000442 від 12 жовтня 2007 року, ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 17 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язався використати кредит на визначені договором цілі, забезпечити його повернення, сплату нарахованих відсотків у встановлений термін. Договір було укладено строком до 13 жовтня 2022 року, за користування кредитом була встановлена процентна ставка у розмірі 11,04 %. В забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань по договору, сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме садовий будинок загальною площею 81,7 м2, розташований за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, майно передається в іпотеку з невід'ємними приналежностями, що знаходяться в ньому. За умовами цього ж договору, у відповідності до ст. 6 ЗУ "Про іпотеку", іпотека за цим договором поширюється і на земельну ділянку загальною площею 590 м2, на якій розташований предмет іпотеки, і яка належить відповідачу. Садовий будинок належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу садового будинку, посвідченого 27 червня 2007 року нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області за реєстром № 659 та зареєстрованого 11 липня 2007 року у Новомосковському районному комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15187861, реєстраційний № 18986560. Земельна ділянка належить відповідачу на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 482382, виданого 26 вересня 2007 року Новомосковською райдержадміністрацією. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» зі своєї сторони виконало умови взятого на себе зобов'язання і надало [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі. У відповідності до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, що також передбачено умовами підписаного іпотечного договору від 12 жовтня 2007 року. У відповідності до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до нової редакції статуту Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк». Разом з тим, в порушення умов договору, [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за ним станом на 21 червня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 17 746,54 доларів США, що за курсом 7,99 грн. за 1 долар США відповідно до службового розпорядження НБУ від 21 червня 2013 року складає 141 794,88 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 14 493,14 доларів США, заборгованості по процентами за користування кредитом у розмірі 1 444,23 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 335,40 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором у розмірі 598,90 доларів США, суми фіксованої частини штрафу у розмірі 31,29 долару США, та суми процентної складової штрафу у розмірі 843,58 доларів США. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Про наявність заборгованості по кредитному договору відповідач повідомлявся листом від 11 травня 2013 року за вих. № 30.1.0.0/2-699. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмету іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до приписів ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Так, відповідачу банком направлялось повідомлення про невиконання ним умов договору кредиту, необхідності усунення таких порушень, намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення порушень, та пропонування добровільно виселитись з житлового приміщення, що є предметом іпотеки. Обставина щодо отримання відповідачем такого повідомлення сторонами не спростовувалась. Разом з цим, відповідач на пред'явлені вимоги, ані після отримання повідомлення, а ні після відкриття провадження по даній цивільній справі, не відреагував, порушення договору не усунув. На підставі викладеного, а також враховуючи розмір заборгованості, обставину, що борг відповідача за основним зобов'язанням є значним, наявна стабільна тенденція до збільшення суми заборгованості, яка не погашена тривалий час, а також невиконання відповідачем своїх зобов'язань по погашенню кредиту, суд доходить висновку, що позивач обґрунтовано порушив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Умовами договору іпотеки від 12 жовтня 2007 передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до п. 24 вказаного договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться у цьому договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, то дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. З укладеного між банком та позичальником (відповідачем по справі) договору іпотеки вбачається, що умовами договору іпотеки передбачено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу банком предмету іпотеки (п. 29 договору). Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України, яка підлягала застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 43 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Позивачем не надано суду доказів відмови від добровільного виселення [PERSON] із спірної квартири. Крім того, суд вважає, що позов в частині виселення будь-яких інших осіб із спірного будинку задоволенню не підлягає і через неконкретизованість позовних вимог та недоведеності предмету спору, що не позбавляє права позивача звернутись до суду окремо з такою вимогою до конкретних осіб при наявності спірних правовідносин між ними. Щодо вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з чим в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором слід звернути стягнення на вказаний будинок та земельну ділянку, а в решті позовних вимог слід відмовити. Крім того, позивачем не ставиться питання про стягнення заборгованості, а ставиться питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує, що позивачем при зверненні до суду сплачено судові витрати, його позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому із відповідача на користь позивача підлягають до стягнення документально підтверджені сплачені судові витрати в сумі судового збору в розмірі 1 417,95 грн., та 114,70 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial