Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивачі заявили позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Великокісницьке» про повернення в натурі безпідставно набутих земельних ділянок. Зазначили, що вони є власниками земельних ділянок на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Місцерозташування та розміри належних їм земельних ділянок підтверджується викопіровками із землекористування, виготовленими землевпорядником Великокісницької сільської ради, а також планами меж земельних ділянок, які є невід'ємною частиною Державних актів про право власності на земельні ділянки. Незважаючи на наявність у них прав власників земельних ділянок, на теперішній час позивачі не мають можливостей повною мірою реалізовувати їх, так як вказаними земельними ділянками користується ТОВ ..Великокісницьке". Воно аргументує наявність правової підстави щодо реалізації правомочностей користувача укладеними з позивачами договорами оренди. Насправді ж, жодного договору з відповідачем вони не укладали, акту прийому-передачі, за яким згідно із ст. 17 ЗУ „Про оренду землі" здійснюється передання земельної ділянки, також не підписували. Враховуючи те, що договору про оренду належної позивачам земельної ділянки у них не було, а також те, що відповідно п. 43 Типового договору оренди землі, затвердженої постановою КМУ від 03 березня 2004 року №220, такі договори укладаються в трьох примірниках, один з яких знаходиться в орендодавця, другий - орендаря, а третій - в органі, який провів її державну реєстрацію, кожен із них звернувся з проханням надати копію договору оренди до відділу Держземагенства в Ямпільському районі Вінницької області. Листами від 05 березня 2014 року №05-36/474 на ім.»я [PERSON], №05-36/495 та №05-36/ 496 на ім.»я [PERSON], №05-36/466 на ім.»я [PERSON], №05-36/468 на ім'я [PERSON], №05-36/473 на імя [PERSON] надійшла відповідь про відсутність у відділі Держземагенства у Ямпільсьму районі Вінницької області «оригіналу договорів оренди земельних ділянок, які мають кадастрові номери належних їм на праві власності земельних ділянок». Таким чином, жодних доказів, які б вказували на наявність між позивачами та ТОВ „Великокісницьке" правових відносин щодо належних їм земельних ділянок нема, а отже вказані земельні ділянки набуті відповідачем безпідставно. Тому, позивачі змушені звернутись до суду за захистом їх порушеного права на користування належними їм на праві власності земельними ділянками шляхом постановлення рішення про повернення їх відповідачем як таких, що були ним набуті безпідставно. 24 липня 2014 року позивачі надали заяву про збільшення позовних вимог, а саме: просять суд винести рішення, яким визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, укладених між позивачами та відповідачем. Представник позивачів адвокат [PERSON] зазначив, що позивачі є власниками земельних ділянок, які стали предметом договорів оренди (далі -договір), укладених із ТОВ „Великокісницьке". Проте вказані договори були укладені з порушенням норм чинного законодавства, а тому їх зміст суттєво обмежує права позивачів. Однією із підстав недійсності правочинів, є невідповідність змісту правочину Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Зазначені вище договори не містять такої істотної умови, як порядок передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Це вказує на наявність підстави для визнання правочину недійсним. Адже, незважаючи на те, що договори, які укладались у липні-вересні 2008 року не могли включати істотну умову, якою як такою була доповнена ст. 15 закону України „Про оренду землі" лише у жовтні 2008 році, тобто після формулювання умов договорів, реєстрація останніх проводилась уже в 2012 році, що не заважало включити вказану умову до договорів оренди. Проте, зміст вказаних правочинів переважно встановлювався без ознайомлення їх з умовами договору, тому відповідальність за дефекти у фомулюванні умов договорів у формі невключення істотної умови чи нечіткого та суперечливого викладення їх окремих положень лежить на орендарі - ТОВ „Великокісницьке". Недодержання вимог щодо повноти та чіткості формулювання істотних умов договору оренди обумовило порушення їхніх законних прав та інтересів. Так, внаслідок невключення до договору оренди земельних ділянок істотної умови щодо надання чи ненадання дозволу на передачу в заставу чи до статутного фонду, вони не мають змоги в повній мірі реалізувати правомочність розпорядження належними їм земельними ділянками, що зумовлює виникненння ризиків щодо втрати їх корисних властивостей та позбавляє механізмів запобігання негативних наслідків недобросовісного землекористування. В судовому засіданні представник позивачів - адвокат [PERSON] та позивачі позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Великокісницьке» Долінська Л.О. та адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнали, зазначили, що між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договори оренди земельних ділянок, відповідач користувався земельними ділянками, нараховував і виплачував орендну плату позивачам, що не заперечується самими позивачами. Договори оренди земельних ділянок відповідають вимогам ЦК України. Представники відповідачів визнають ту обставину, що дійсно в змісті оспорюваних договорів наявні не всі істотні умови, передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі», форма договорів за стилем викладення не відповідає типовій формі, затвердженій КМУ України, однак, ці договори узгоджені сторонами, на їх укладення було волевиявлення позивачів саме на тих умовах, про які домовилися сторони. Крім цього, ТОВ «Великокісницьке» не укладало договорів оренди з позивачами [PERSON] та [PERSON]. На їх земельні ділянки ніяких даних та документів про їх місцезнаходження на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області не має, а тому повернути їх в натурі, як таких не має можливості. Просять суд відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог відділу Дерземагенства у Ямпільському районі Вінницької області пояснив, що дійсно між позивачами та відповідачем було укладено договори оренди земельних ділянок. Відповідач користувався даними земельними ділянками, за що відповідач нараховував орендну плату позивачам, сплачував їх або видавав продукцією, а також сплачував податкові платежі. Ніяких претензій за ці роки користування земельними ділянками позивачами не заявлялись, а тому твердження позивачів не ґрунтується на доданих позивачами доказах. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із копії Державного акту серії ЯЕ №682192 (а.с.31) встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області з призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва. Із копії Державного акту серії ЯЛ №339628 (а.с.34) встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області з призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва. Із копії Державного акту серії ЯЛ №339627 (а.с.37) встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області з призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва. Із копії Державного акту серії ЯЕ №682489 (а.с.39) встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області з призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва. Із копії Державного акту серії ЯЕ №682477 (а.с.42) встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області з призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва. Із копії Державного акту серії ЯО №553661 (а.с.46) встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області з призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва. Із копії Державного акту серії ЯЕ №683615 (а.с.50) встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області з призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва. Із копії Державного акту серії ЯК №081795 (а.с.53) встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області з призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва. Із копії договору оренди землі №1646 від 10 листопада 2008 року встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Великокісницьке» було укладено договір оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із копії договору оренди землі №1521 від 13 жовтня 2008 року встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Великокісницьке» було укладено договір оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із копії договору оренди землі №1266 від 05 вересня 2008 року встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Великокісницьке» було укладено договір оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із копії договору оренди землі №1686 від 24 жовтня 2008 року встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Великокісницьке» було укладено договір оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із копії договору оренди землі №2193 від 25 листопадаа 2008 року встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Великокісницьке» було укладено договір оренди землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Із довідки виданої ТОВ «Великокісницьке» від 19 травня 2014 року №25 встановлено, що [PERSON] було нараховано та виплачено орендну плату за паї за 2008-2013 роки в сумі 4597 гривень 91 копійка. Із довідки виданої ТОВ «Великокісницьке» від 19 травня 2014 року №23 встановлено, що [PERSON] було нараховано та виплачено орендну плату за паї за 2008-2013 роки в сумі 4597 гривень 91 копійка. Із довідки виданої ТОВ «Великокісницьке» від 19 травня 2014 року №26 встановлено, що [PERSON] було нараховано та виплачено орендну плату за паї за 2008-2013 роки в сумі 4597 гривень 91 копійка по договору №1266 від 05 вересня 2008 року та нараховано та виплачено орендну плату за паї за 2008-2013 роки в сумі 4597 гривень 91 копійка за договором №1266/1 від 05 вересня 2008 рік. Із довідки виданої ТОВ «Великокісницьке» від 19 травня 2014 року №22 встановлено, що [PERSON] було нараховано та виплачено орендну плату за паї за 2008-2013 роки в сумі 4597 гривень 91 копійка по договору №1687 від 13 листопада 2008 року та нараховано і виплачено орендну плату за паї за 2008-2013 роки в сумі 4597 гривень 91 копійка за договором №1688/1 від 13 листопада 2008 рік. Із довідки виданої ТОВ «Великокісницьке» від 19 травня 2014 року №24 встановлено, що [PERSON] було нараховано та виплачено орендну плату за паї за 2008-2013 роки в сумі 4597 гривень 91 копійка. Оцінюючи усі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності та враховуючи, що відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Великокісницьке» про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити з наступних міркувань. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Великокісницьке» взагалі не укладались договори оренди земельних ділянок. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Тому, позовні вимоги, не підлягають задоволенню, оскільки вони в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України не підтверджені доказами і не доведені під час судового розгляду справи. Суду не надано доказів того, що між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Великокісницьке» виникли правовідносини. Не знайшло свого підтвердження те, що саме між [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Великокісницьке» було укладено договори оренди земельних ділянок, таким чином, даний позов пред'явлений позивачами [PERSON] та [PERSON] не доведений про порушення їх прав та інтересів відповідачем ТОВ «Великокісницьке». Беручи до уваги вищенаведене та з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи те, що вимога позивачів [PERSON] та [PERSON] полягає у розірванні договору оренди земельних ділянок, в задоволенні позову слід відмовити, оскільки суду не надано документального підтвердження укладення між сторонами договорів оренди земельних ділянок. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачами [PERSON] та [PERSON] судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають згідно ч.1 ст.88 ЦПК України. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Великокісницьке» про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити з наступних міркувань. Із матеріалів даної цивільної справи судом встановлено ( копій Державний актів, копій договорів оренди земельних ділянок, довідок про нарахування та виплату орендної плати за земельні паї), що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками земельних ділянок, які розташовані на території Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області з призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва. Між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та ТОВ «Великокісницьке» було укладено договори оренди вказаних земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вчасно та у повному обсязі було виплачену плату за оренду землі. Суд вважає недоведеними обставини, на які посилаються позивачі про те, що вони не підписували вказані договори оренди земельних ділянок, а під підписували лише чисті бланки, самих договорів оренди вони не бачили. Як встановлено зі змісту оспорюваних правочинів, в договорах наявні відомості про номера належних позивачам земельних ділянок, їх розмір та реквізити виданих на ім'я позивачів державних актів на право власності на землю. Відповідно до чинної на момент укладення договору Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом N 43 від 04.05.99 р. Державного комітету України по земельних ресурсах - видача державного акту на право власності на вказану земельну ділянку була здійснена виключно позивачу, а не будь-якій іншій особі, тобто, під час укладення договору оренди земельної ділянки позивачі особисто надали відповідачу вказані правовстановлюючі документи та уклали договори оренди земельних ділянок, передали вказані земельні ділянки відповідачу на правах оренди та отримували орендну плату за весь час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договором. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством, як істотні. Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», яка діяла на час укладення договору оренди, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 15 вказаного Закону встановлено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. При цьому відповідно до вимог статті З ЦПК України та статті 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. За змістом ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року № 6-94 цс 13, предметом якої був спір про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого однією з обов'язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв'язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону у суду немає правових підстав для задоволення позову. Так, відповідно до ч.5 ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки може відчужуватись, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного фонду власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом. Зі змісту зазначеної статті цього Кодексу вбачається, що правом на відчуження права оренди земельної ділянки наділений лише власник земельної ділянки, а тому навіть, якщо у оспорюваному договорі оренди земельної ділянки відсутні умови щодо передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, то права орендодавця щодо розпорядження своїм правом оренди гарантовані і захищені нормою закону. З огляду на викладене вище суд вважає, що позивачі не надали суду переконливих доказів того, що сама-по-собі відсутність у тексті договору істотної умови свідчить про порушення їх прав, адже відповідач не вчинив жодних дій, які б свідчили про передачу ним в заставу чи внесення до статутного фонду права оренди земельних ділянок без згоди власників цих земельних ділянок. Твердження позивачів про наявність беззаперечних підстав для визнання договорів недійсним через відсутність умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки є хибним, поза як захист права орендодавців у цьому випадку може бути здійснено у спосіб, передбачений ст.651 ЦК України, а не в порядку ст.215 ЦК України. Беручи до уваги вищенаведене та з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи те, що вимога позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] полягає у розірванні договору оренди земельних ділянок, в задоволенні позову слід відмовити, оскільки суду не надано доказів, про те що права позивачів було порушено у зв»язку з відсутністю в договорах оренди зазначеної умови, наведені ними мотиви щодо порушення їх прав є лише припущенням, яке не грунтується на вимогах закону і не є підставою для визнання вказаних правочині недійсними. При вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст.88 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовлено, суд не має підстав для присудження позивачам судових витрат за рахунок відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.ст. ст..ст.203, 215, 217, 626, 638 ЦК України, законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України.

Outcome: dismissed