Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

представник позивачки звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства "Державне спеціалізоване видавництво "Вища школа" та збільшивши розмір позовних вимог, остаточно просив стягнути з Державного підприємства "Державне спеціалізоване видавництво "Вища школа" на користь позивачки [PERSON] борг по заробітній платі у розмірі 9453,70 грн.. В позовних вимогах посилається на те, що позивачка [PERSON], працювала на посаді провідного редактора у Державного підприємства "Державне спеціалізоване видавництво "Вища школа". Згідно наказу № 23-К від 14.08.2009 р. була звільнена з роботи у зв'язку з скороченням штату. За час роботи у відповідача виникла заборгованість перед позивачкою по заробітній платі, яка на момент звільнення не була погашена та складала відповідно до довідки наданої бухгалтерією Державного підприємства "Державне спеціалізоване видавництво "Вища школа" у розмірі 2448,96 грн.. Також зазначив, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19.06.2012 року позов [PERSON] до ДП «Вища Школа» задоволено та стягнуто з ДП «Вища Школа» середній заробіток у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 14.08.2009 року по 17.05.2012 року, в розмірі 38839,90 грн. проте на день подання вказаного позову заборгованість повністю не погашена. Також позивач зазначив, що кількість днів просточки виплати заборгованості становить 166 днів та відповідно до ст. 117 КЗпП підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що на теперішній час становить 9453,70 грн.. При звільненні відповідач, в порушення вимог ст. 47 КЗпП України не провів розрахунок та не виплатив всіх належних позивачці сум. За таких обставин представник позивачки просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] середній заробіток у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що разом становить 9453,70 грн. за період з 24.02.2014 року по 18.06.2014 року. В судовому засіданні представник позивачки свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявсь належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON] працювала у відповідача на посаді провідного редактора та згідно наказу № 23-К від 14.08.2009 р. була звільнена з роботи у зв'язку з скороченням штату. Вимоги ст. 47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,установи, організації, провадиться в день звільнення. Встановлено, що заборгованість ДП "ДСВ "Вища школа" перед [PERSON] становить на день видачі довідки 2448,96 грн., а заробітна плата позивачки за один робочий день становить 56,95 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою б/н від 14.09.2011 року (а.с.11). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19.06.2012 року позов [PERSON] до ДП «Вища Школа» задоволено та стягнуто з ДП «Вища Школа» середній заробіток у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 14.08.2009 року по 17.05.2012 року, в розмірі 38839,90 грн. (а.с.26-27). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Відповідно до копії листа ВДВС у Шевченківському РУЮ в м.Києві від 11.04.2014 року, вбачається, що позивачці частково виплачено заборгованість по ВП № 35668311 відкритим за рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19.06.2012 року по затримці з виплати заробітної плати в розмірі 29969,68 грн. та залишається не виплаченою сума, в розмірі 8870,22 грн., а також за ВП № 39477501 погашення боргу із нарахованої та невиплаченої заробітної плати у сумі 2448,96 грн. не відбулось (а.с.9). Таким чином, фактична виплата грошових коштів, належність їх позивачу та винність в їх невиплаті була встановлена рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.06.2012 року, (а.с.8-9). Судом встановлено, що в період часу з 24 лютого 2014 року по 26 вересня 2014 року з боку відповідача допускалось продовження затримки виплати належних позивачеві грошових сум. Щодо розміру середньоденної заробіної плати, необхідно зазначити, що останній встановлений рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19.06.2012 року та становить 56,95 грн. і є таким що не доказується при розгляді інших справ, відповідно до ст. 61 ЦПК України. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що оскільки за період з 24 лютого 2014 року по 26 вересня 2014 року права позивача не були відповідачем поновлені, порушення права не було припинене, а виплата належних позивачу грошових сум не здійснена, - тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за період затримки з 24 лютого 2014 року по 26 вересня 2014 року в розмірі 9453,70 грн. (56,95 грн. х 166 дні = 9453,70 грн.) є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню. Нормами ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно вимог ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказів того, що відповідач станом на день звернення до суду в повному розмірі розрахувався по основному боргу невиплаченої заробітної плати позивачці - суду надано не було. Враховуючи те, що судом достовірно встановлено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 19.06.2012 року заборгованість перед позивачкою погашена відповідачем частково в сумі 29969,68 грн., що підтверджується листом ВДВС у Шевченківському РУЮ в м.Києві від 11.04.2014 року та по суті не заперечувалось сторонами, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача середній заробіток у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, в розмірі 9453,70 грн. за період з 24.02.2014 року по 26.09.2014 року = 166 днів (кількість днів затримки) х 56,95 (середньоденний заробіток позивачки). Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved