Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-182/10 виданий 22.04.2010 року Сихівським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь ТзОВ «Український промисловий банк» 487702 грн. 86 коп. заборгованості по кредитному договору №107/ВКФ 07 від 14.09.2007 р., судовий збір у розмірі 1700 грн. та 252 грн. В обґрунтування заяви посилається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 16 березня 2010 року солідарно стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь ТзОВ «Український промисловий банк» 487702 грн. 86 коп. заборгованості по кредитному договору №107/ВКФ 07 від 14.09.2007 р., судовий збір у розмірі 1700 грн. та 252 грн. і в подальшому судом видано виконавчий лист №2-182/10. Зазначає, що після закінчення виконавчого провадження постановою державного виконавця повторно відкрито нове виконавче провадження №41118481 з виконання зазначеного виконавчого листа. Кредитний договір №107/ВКФ 07 від 14.09.2007 р. був забезпечений іпотекою, яка за ініціативи банку реалізована, а тому після реалізації квартири банк задоволив свої вимоги і виконавче провадження було завершене. Враховуючи наведене, сума солідарного боргу у новому виконавчому провадженні №41118481 примусово стягується повторно. Крім цього, даний виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню в силу положень п.2 ч.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відповідно до якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); іншою, самостійною підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є те, що перед новим кредитором строк виконання зобовязань за кредитним договором із врахуванням ст. 530 та ч.2 ст.517 ЦК України не настав, оскільки боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. [PERSON] та заінтересовані особи [PERSON], ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому, згідно ст.369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 16 березня 2010 року задоволено позов ТзОВ «Український промисловий банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто солідарно з відповідачів на користь ТзОВ «Український промисловий банк» 487702 грн. 86 коп. заборгованості по кредитному договору №107/ВКФ 07 від 14.09.2007 р., судовий збір у розмірі 1700 грн. та 252 грн. На виконання даного рішення суду 22 квітня 2010 року Сихівським районним судом м.Львова видано виконавчий лист №2-1821/10. Згідно ухвали Сихівського районного суду м.Львова від 13.05.2011 р. замінено сторону у виконавчому провадженні ТОВ «Український промисловий банк» на ПАТ «Дельта Банк». З акту державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна (предмет іпотеки) від 22.02.2012 р. вбачається, що під час примусового виконання виконавчого листа №2-1821/10 реалізовано арештоване нерухоме майно квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності боржнику [PERSON] Дане нерухоме майно придбано за 331000,00 грн., з яких 16550,00 грн. винагорода спеціалізованої організації, 314450 грн. надійшли на депозитний рахунок Сихівського ВДВС ЛМУЮ. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Із змісту зазначених норм вбачається, що суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню лише тоді, якщо: 1) його було видано помилково 2) якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою 3) з інших причин, внаслідок чого на боржника було покладено обов'язок не встановлений рішенням суду. Матеріалами справи встановлено, що Сихівський районний суд м.Львова видав виконавчий лист №2-1821/10, який відповідав вимогам встановленим Законом України «Про виконавче провадження». Посилання [PERSON] на те, що після реалізації квартири банк задоволив свої вимоги і сума солідарного боргу у новому виконавчому провадженні №41118481 примусово стягується повторно не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається з матеріалів справи, стягувач лише частково задоволив свої вимоги за рахунок реалізації нерухомого майна боржника, а тому не позбавлений права повторно предявити виконавчий документ до виконання в межах суми боргу, що залишилась не погашеною. Згідно з пунктом 1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон України "Про мораторій") не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті. Поняття "мораторій" у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом України "Про мораторій", не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника), а тому в випадку поширення на спірні правовідносини положень п.2 ч.1 ЗУ "Про мораторій", дана обставина не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Твердження боржника про те, шо перед новим кредитором строк виконання зобовязань за кредитним договором із врахуванням ст. 530 та ч.2 ст.517 ЦК України не настав, оскільки боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні, є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 13.05.2011 р. замінено сторону у виконавчому провадженні ТОВ «Український промисловий банк» на ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутні підстави передбачені ч.4 ст.369 ЦПК України для визнання виконавчого листа №2-182/10 від 22.04.2010 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки судове рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, на момент видачі і відкриття виконавчого провадження набрало законної сили, а відтак підлягало до виконання в обсязі, встановленому судом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з поданої заяви, [PERSON] не навів будь-яких доводів щодо відсутності в нього обов'язків боржника та доказів про виконання ним або іншою особою рішення суду. З огляду на вищенаведене, правових підстав для визнання вказаного виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, передбачених ст.369 ЦПК України, суд не вбачає, а тому заява [PERSON] не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed