Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредоцентр» про захист прав споживачів, визнання умов договору недійсним та стягнення коштів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав зазначених в позові, просить суд винести рішення, яким визнати недійсним пункт 9.3 статті 9 Додатку №2 до договору №131089 про надання послуг від 19 вересня 2013 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредо-Центр» та [PERSON], стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кредо-Центр» на користь позивача грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. а також стягнути судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, однак подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності на підставі доказів, що наявні в матеріалах справи. Проти задоволення позову заперечили, посилаючись на письмові заперечення , в задоволенні позову просять відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 19 вересня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредо-Центр» було укладено договір №131089 про надання послуг, предметом якого є надання відповідачем, який діє від свого імені в інтересах і за рахунок клієнта (позивача), фінансової послуги з адміністрування фінансових активів, тобто - системи послуг, спрямованих на придбання клієнтом (позивачем) товару, зазначеного в додатку №1, на умовах згідно додатку №2, клієнт оцінює вигідність придбання товару за попередньо накопичені ним кошти, можливість отримання у власність лише частково сплаченого майна з наступним погашенням його залишкової вартості протягом достатнього для клієнта періоду часу з мінімальними адміністративними витратами. Орієнтовну вартість товару клієнт (позивач) визначив у сумі 200 000 грн. За умовами договору відповідач зобов'язується виконувати адміністрування об'єднання клієнтів, вчиняти певні правочини, які сприяють виконанню умов цього договору, та здійснювати інші дії. Статтею 3 договору визначені зобов'язання клієнта (позивача). Пунктом 6.4 договору визначено за погодженням сторін термін дії договору з 19 вересня 2013 року по 19 вересня 2033 року. В додатку №1 до договору визначено розміри: реєстраційного платежу 10 000 грн.; адміністративні витрати - 400,00 грн., обов'язковий платіж - 833,33 грн., загальний платіж 1233,33 грн., комісійний платіж - 10 000 грн. В суді встановлено та підтверджено наданими документами та змістом письмових заперечень сторони відповідача, що позивачем на виконання умов договору 19 вересня 2013 року було здійснено оплату реєстраційного платежу - 10 000 грн. З позовної заяви та пояснень представника позивача слідує, що останній після підписання спірного договору, згодом з'ясував, що він виступив стороною договору про надання послуг, замість бажаного договору кредиту, і умови договору є такими, що порушують його права, як споживача, що визначено Законом України "Про захист прав споживачів". Встановлено, що позивач подав до відповідача заяву з проханням розірвати договір та повернути йому сплачені кошти. З листа відповідача від 16.10.2013 року № 10/021 вбачається, що відповідач виконав бажання позивача про припинення дії договору і спірний договір розірвано шляхом його припинення з ініціативи позивача. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача в частині визнання договору недійсним не підлягає задоволенню, договір вже не є діючим. Крім того, суд не може застосувати, як підстави до позовних вимог щодо визнання договору недійсним, вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки позивач з умовами договору, додатками №1 та №2 до договору знайомилася, про що свідчать її підписи на вказаних документах; є відмітки у кожному з цих документів про те, що позивач одержала усі коректно викладені пояснення та консультації від відповідача, підтверджує, що вся надана інформація відповідає змісту договору та додаткам та не суперечить їм. В п.9.5 договору зазначено, що сторони визначили, що умови договору, права та обов'язки сторін, порядок та терміни надання відповідачем послуг відповідають вимогам чинного законодавства України, а також Закону України "Про захист прав споживачів", не створюють дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду клієнта (позивача) як споживача, та є такими, що задовольняють інтереси клієнта (позивача). Крім цього, позивач після підписання спірного договору здійснювала дії на його виконання - сплатила реєстраційний платіж, протягом двох місяців здійснювала оплати по адміністративних витратах та чисті платежі. Відповідно до ст.ст.901, 907 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Договір про надання послуг може бути розірваний, в тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Пунктом 8.2 договору передбачено, що договір може бути розірвано достроково за ініціативою однієї із сторін, але згідно з Положеннями, викладеними в Програмі "Кредо-центр". При достроковому розірванні договору сторони зобов'язані виконати взаємні розрахунки в порядку, передбаченому Програмою в повному обсязі. Статтею 9, пункт 9.1 Загальних умов програми "Кредо-центр" передбачено, що тільки той клієнт, якому не здійснено виплату коштів на придбання товару, має право односторонньо розірвати договір не пізніше 14 календарних днів з дати його укладання. Клієнт зобов'язаний письмово повідомити про відмову від договору шляхом надсилання через відділення поштового зв'язку з повідомленням про вручення заяви та оригіналу договору про надання послуг до центрального офісу компанії. В заяві повинно бути чітко зазначено рішення клієнта щодо припинення дії шляхом розірвання підписаного договору; прохання про повернення суми, оплаченої на момент подання заяви та копію договору про відкриття банківського рахунку, згідно з яким компанія має здійснити повернення оплачених коштів. Тільки за таких умов компанія здійснює повернення оплачених клієнтом коштів не пізніше 30 банківських днів. В п.9.2 визначено, що повернення обов'язкових платежів, оплачених клієнтом, який відмовився від договору, здійснюється у спосіб, згідно з яким із загальної суми оплачених обов'язкових платежів утримується штраф у розмірі трьох обов'язкових платежів. Поверненню підлягає сума, яка отримана в результаті описаного розрахунку. Згідно п.9.3 за невиконання та/або неналежне виконання умов договору компанія має право односторонньо припинити дію договору. За таких умов компанія не відшкодовує клієнту сплачені ним реєстраційний платіж та адміністративні витрати. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктами 3.1 та 3.2 спірного договору про надання послуг визначено, що реєстраційний платіж є сплатою компанії (відповідачу) винагороди на оформлення всіх необхідних документів за проведення заходів, пов'язаних з виконанням умов договору, проведенням виплати коштів на придбання товару клієнтом (позивачем) та оформлення відповідної документації. Щомісячний обов'язковий платіж це сукупність періодичних платежів, за рахунок яких компанія здійснює оплату товару, розмір яких визначається шляхом ділення вартості товару на кількість платежів, зазначених у графіку платежів. Адміністративні витрати - плата за послуги компанії, пов'язані з організацією компанії. Таким чином, в суді встановлено, що договір про надання послуг був розірваний за ініціативою позивача та згодою відповідача, про що останні повідомили позивача в своєму листі. Розірвання договору передбачено як умовами самого договору, Загальними умовами програми "Кредо-центр", так і діючим законодавством. Пунктом 10.3 статті 10 «розірвання договору» додатку № 2 до договору про надання послуг , передбачено, що при розірванні договору товариство не відшкодовує клієнту сплачені ним реєстраційний платіж, комісійний платіж та адміністративні витрати ні за яких умов. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника) (пункт 2 ч. 3 ст. 18); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 ч. 3 ст. 18). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, вимоги позивача про стягнення коштів є обґрунтованими відповідно до чинного законодавства та доведеними доказами в справі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому судові витрати підлягають стягненню з відповідачів. На підставі 3,11,15,202-204,215,526,651,653,901,907 ЦК. України , ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вищевикладеного,

Outcome: partial