Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

19 травня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до ДП "Нововолинський ремонтно-механічний завод" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги обґрунтовує тим, що 05 травня 1978 року, наказом № 48/к від 03 травня 1978 року її прийнято на роботу на в ДП "Нововолинський ремонтно-механічний завод". 01 березня 2013 року її було звільнено з роботи у зв'язку з скороченням чисельності працівників. На день звільнення з роботи ДП "Нововолинський ремонтно-механічний завод" не виплатило їй всі суми, належні для виплати при звільненні. Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 17 квітня 2013 року з відповідача на її користь було стягнуто 1245,50 грн. нарахованої але не виплаченої вихідної допомоги при звільненні. Дану допомогу, підприємством відповідачем було виплачено лише 17 квітня 2014 року. Таким чином, сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на її користь за час затримки розрахунку складає 20106,60 грн. Просить стягнути з ДП "Нововолинський ремонтно-механічний завод" на її користь 20106,60 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 березня 2013 року по 16 квітня 2014 року включно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених в позові підстав, просила позов задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково за період з 02 березня 2013 року по 19 листопада 2013 року. Вважає, що позов пред'явлено з порушенням строків позовної давності, яка встановлена строком у 3 місяці. Крім того, Зазначив, що вини власника у несвоєчасному розрахунку немає, оскільки у зв'язку з численними судовими справами, було відкрито виконавчі провадження, на підставі яких було накладено арешт на рахунки підприємства і тому, підприємство не мало змоги вчасно провести розрахунок. Просив в задоволенні позову за період з 19 листопада 2013 року по 16 квітня 2014 року відмовити. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення частково. З ст. 116 КЗпП України вбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З дослідженої в судовому засіданні копії трудової книжки [PERSON] (а.с. 4-5) вбачається, що [PERSON] працювала на підприємстві «Нововолинський РМЗ» з 05 травня 1978 року по 01 березня 2013 року. Наказом № 10/к від 01 березня 2013 року, [PERSON] звільнено з роботи в зв'язку з скороченням штату працівників (а.с. 40). Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 17 квітня 2013 року (а.с. 6) присуджено до стягнення з ДП «Нововолинський ремонтно-механічний завод» на користь [PERSON] 1245,50 грн. вихідної допомоги при звільненні. З довідки ДП «Нововолинський ремонтно-механічний завод» № 14/185 від 29 травня 2014 року (а.с. 41) вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 71,30 грн. Період затримки розрахунку розраховано з 02 березня 2013 року по 16 квітня 2014 року, середньоденний заробіток становить 71,30 грн. (а.с. 41), а саме: 282 робочих днів х 71,30 грн., вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача належить 20106,60 грн. середнього заробітку на час затримання розрахунку. Як вбачається з копії постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській області від 19 листопада 2013 року (а.с. 18), даною постановою накладено арешт на грошові кошти в сумі 4970457,82 грн., що знаходяться на: - р/р [NUMBER] у АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805; - р/р [NUMBER] у АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805. Як вбачається з договорів про розстрочення податного боргу від 27 серпня 2012 року № 91 та від 12 серпня 2013 року № 104/803/1155/13-а (а.с.19-22), підприємство-відповідач, уклало вищезазначені договори з Нововолинською ОДПІ у зв'язку з нестачею коштів. Згідно облікової картки на зведене виконавче провадження № ЄДРВП 28223724 (а.с. 23-39), стягнення за виконавчим листом №2/165/337/13 від 08 травня 2013 року на корить [PERSON] виконано 17 квітня 2014 року, після виконання сгягнення за виконавчими листами 29 інших стягувачів. Рішення виконується державною виконавчою службою у порядку черговості надходження виконавчого документу. Порядковий номер реєстрації надходження виконавчого документу - 101 (а.с. 33). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем [PERSON] ні в позовній заяві ні в судовому засідання не надано доказів щодо наявності у підприємства-відповідача рахунків, на які не накладено арешт і з яких була можливість провести з нею розрахунок. При прийнятті рішення, твердження представника відповідача про порушення позивачем строків звернення до суду з трудовим спором, суд до уваги не приймає, оскільки заборгованість підприємством було погашено 17 квітня 2014 року, а позов позивачем пред'явлено 19 травня 2014 року, тобто у встановлений Законом тримісячний строк. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач від сплати судвого збору звільнена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Таким чином, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача 12691,40 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 березня 2013 року по 19 листопада 2014 року, тобто по день накладення арешту на рахунки відповідача з розрахунку 71,30 грн. (середньоденний заробіток) х 178 (робочих днів) = 12691,40 грн. В задоволенні решти заявлених вимог суд відмовляє. Також до стягнення з відповідача ДП «Нововолинський ремонтно-механічний завод» в дохід держави підлягають судові витрати: 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved