Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому з урахуванням уточнень просив визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON], та зареєстрований на Харківській товарній біржі 24.02.1995 року за №Н-6-134, дійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на наступне. 24.02.1995 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] Даний договір був підписаний та зареєстрований на Харківській товарній біржі. Відповідно до даного договору відповідач продав, а позивач купив домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Крім того, зазначений договір купівлі-продажу позивач зареєстрував у Дергачівському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності 26.04.1995 року за реєстровим №11. Всі умови договору сторонами були виконані. Зазначений договір не був нотаріально посвідчений, оскільки згідно ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Крім того, згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення виконкому Одноробівської ради Золочівського району Харківської області №174 від 28.10.1996 року позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,30 га, переданої йому у приватну власність для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку з надвірними будівлями. Проте, при вирішенні питання про розпорядження спірним будинком він дізнався, що укладений між ним та відповідачем договір потребує обов'язкового нотаріального посвідчення. На теперішній час позивач бажає продати цей житловий будинок, проте нотаріусом відмовлено у реєстрації будь-яких правочинів щодо цього житлового будинку, посилаючись на недійсність договору купівлі-продажу №Н-6-134, оскільки така угода потребує обов'язкового нотаріального посвідчення. Оскільки позивач позбавлений можливості посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально, просить суд визнати договір купівлі - продажу №Н-6-134 від 24.02.1995 року, укладений між ним та [PERSON], про купівлю-продаж житлового будинку "А-1" з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS], дійсним. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON], та зареєстрований на Харківській товарній біржі 24.02.1995 року №Н-6-134 дійсним. Пояснив, що [PERSON] ухиляється від явки в нотаріальну контору для посвідчення договору купівлі-продажу вищезазначеного домоволодіння, він неодноразово отримував запрошення звернутися до нотаріальної контори, останні рази в 2016 році та перед подачею позову до суду. Належність вищезазначеного домоволодіння саме позивачеві ніхто не оспорює. Крім того, неможливо посвідчити договір купівлі-продажу ще з тих причин, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок, де зазначено про його належність [PERSON], так як домоволодіння зареєстровано в БТІ за [PERSON] згідно вищезазначеного договору купівлі-продажу. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечував, зазначив, що дійсно 24.02.1995 року на Харківській товарній біржі відповідно до Закону України «Про товарну біржу» позивач [PERSON] у нього за договором купівлі-продажу №Н-6-134 придбав за 200 000 000 карбованців житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] За даний будинок він отримав обумовлену суму в повному обсязі. Крім того, [PERSON] неодноразово отримував від [PERSON] пропозицію про посвідчення даного договору у нотаріальному порядку, так як під час укладання ним кредитного договору під заставу цього будинку, начебто в нього виникли проблеми. На дані запрошення до нотаріуса [PERSON] не з'являвся, так як не мав такого бажання. Від представника третьої особи - директора Харківської товарної біржі [PERSON], надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що разом з представником позивача - [PERSON], їздив до [PERSON] у вересні 2016 та у березні 2017 року із пропозицією звернутися до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] категорично відмовився від даної пропозиції, відмову нічим не обґрунтував, про те, що це на даний цей будинок належить йому не говорив, визнав що він продав будинок [PERSON], за що отримав гроші, дійсність цього договору не оспорював. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 24.02.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу №Н-6-134, відповідно до якого позивач придбав у відповідача житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Договір було зареєстровано на Харківській товарній біржі 24.02.1995 року під №Н-6-134. Домоволодіння зареєстроване 26.04.1995 року в Дергачівському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за [PERSON], реєстровий №11 (а. с.6-7). Згідно інформаційної довідки від 25.07.2017 року за №92790394 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна інформація щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за [PERSON] відсутня (а.с.61). Згідно запису погосподарської книги №2 на 2016-2020 роки, домоволодіння [ADDRESS] числиться за [PERSON], особовий рахунок [NUMBER]. За даним домоволодінням числиться земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,2500 га, що вбачається з наданої суду інформації КП «АІБ Золочівського району» Харківської області від 12.02.2017 року (а.с. 13). З наданої суду копії Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] вбачається, що [PERSON], на підставі рішення виконкому Одноробівської сільської Ради народних депутатів від 28.10.1996 року №174 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,30 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Одноробівської сільської ради с. Одноробівка Золочівського району Харківської області. Землю передано для обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 0,25 га, та для ведення особистого підсобного господарства - 0,05 га (а.с.11). Згідно архівних матеріалів КП «АІБ Золочівського району» (інвентаризаційна справа №11) станом на 31.12.2012 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстрований за гр. [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 24.02.1995 року, посвідченого Харківською товарною біржею, реєстровий №Н-6-134, що вбачається із наданою суду інформції КП «АІБ Золочівського району» Харківської області від 13.02.2017 року (а.с.14). В ході інвентаризації КП «Архітектурно-інвентаризаційним бюро Золочівського району» встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 82,1 квадратні метри, житловою площею 41,3 квадратні метри, складається з приміщень: житлових кімнат площею 28,9 квадратні метри та 12,4 квадратні метри відповідно, топочної площею 5,6 квадратні метри, кухні площею 12,6 квадратні метри та господарських будівель: веранди літ. «а», тамбуру літ. «а1», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», огорожі №1-4 що підтверджується даними наданого суду технічного паспорту на будинок виготовленого на замовлення [PERSON] (інвентаризаційна справа №294) (а.с.24-26). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання вимог частини 2 статті 227 ЦК УРСР (1963 року) 26 квітня 1995 року договір купівлі-продажу будинку був зареєстрований у Дергачівському міжміському бюро технічної інвентаризації. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов'язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України "Про товарну біржу" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК). Реєстрація Дергачівським міжміським бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Харківською товарною біржею, а не нотаріусом, станом на квітень 1995 року не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єктив нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 року за № 1952-ІVправо власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визначаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) майна. Оскільки покупець, тобто позивач, повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, сплатив за придбане майно 200 000 000 карбованців, договір відповідно до частини 2 статті 227 ЦК УРСР зареєстрований в Дергачівському міжміському БТІ, у передбаченому законом порядку, угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалася недійсною, сторонами досягнуто згоди зі всіх його істотних умов, позивач на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України "Про власність", який діяв на той час, набув право власності на спірний будинок і правомірно володіє ним. З огляду на зазначені обставини суд дійшов до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірного житлового будинку, оскільки відповідач відмовляється врегулювати дане питання в добровільному порядку, ухиляється від нотаріального оформлення договору. З огляду на зазначені вимоги закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення уточнених позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved