Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" про стягнення страхового відшкодування. Просила стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай" на користь [PERSON] страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою та витрат на поховання у розмірі 31919 грн. 00 коп. та судові витрати. Свою вимогу до відповідача обґрунтувала наступними доводами. 06.08.2018 р. приблизно о 04.40 год. водій [PERSON] керуючи автомобілем "Renault Scenic", д/н [NUMBER] рухався по автодорозі Північний під`їзд до м. Рівне та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , в результаті якої пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди. Даний факт підтверджується: Постановою про закриття кримінального провадження від 31.10.2018 р. Свідоцтвом про смерть [PERSON] . Враховуючи наслідки ДТП, Позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода. Спричинена матеріальна шкода проявилася у витратах понесених Позивачем на поховання загиблого сина [PERSON] . Моральна шкода проявилася у душевних стражданнях та переживаннях, які Позивач переніс через загибель сина. На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у Відповідача за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АМ/3938434, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди. Відповідно до ч. 27.4 ст. 27 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати. На підтвердження понесених витрат на поховання, Позивачем через представника було надано товарний чек № 15 від 07.08.2018 р. на загальну суму 5 730,00 грн., Виписку з СДР ФОП [PERSON] , товарний чек № 922 від 06.08.2018 р. та квитанцію до прибуткового касового ордера № 922 від 06.08.2018 р. на загальну суму 10 550,00 грн., Виписку з СДР ФОП [PERSON] , фіскальний чек від 06.08.2018 р. на загальну суму 2 882,59 грн., договори на організацію та проведення поховання від 06.08.2018 р. Позивач поніс витрати на поховання сина [PERSON] в розмірі 19 162,59 грн. У відповідності до свідоцтва про народження [PERSON] , виданим Відділом ЗАГС м. Рівне, його батьками були [PERSON] та [PERSON] . Батько загиблого [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть. Мати загиблого [PERSON] - [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, видане Відділом ЗАГС м. Рівне 20.04.1982 р. Виходячи з норми п. 27.3 ст. 27 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" та як випливає з вищезазначених документів до числа осіб, яким належить компенсація від Відповідача моральної шкоди входить мати загиблого [PERSON] . У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік" від 07.12.2017 р. розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 3 723,00 грн. Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання компенсації від Відповідача моральної шкоди, належна до виплати Позивачу частка по відшкодуванні моральної шкоди становить 1/1 розміру страхового відшкодування, що в грошовому еквіваленті становить: 12 : 1/1 х 3 723,00 грн. = 44 676,00 грн. Розмір належного Позивачу страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою становить 44 676,00 грн. Враховуючи вищевикладене, 23.01.2019 р. Відповідачу було подано представником Позивача Мелех Д.О., який діє на підставі Довіреності ННР 559070 від 23.11.2018 p., Повідомлення про ДТП від 17.01.2019 р. та Заяви на виплату страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання від 17.01.2019 р. з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Заяви на виплату окрім обгрунтування вимог до страховика містили і відомості про визначення їх розміру. Таким чином до Відповідача, як до відповідальної особи за відшкодування спричиненої шкоди його страхувальником, були пред`явлені вимоги сплатити страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 44 676,00 грн. та страхове відшкодування витрат на поховання в розмірі 19 162,00 грн., а все разом - 63 838,00 грн. Подані заяви на виплату страхового відшкодування містять необхідну інформацію, що визначена ч. 35.1 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", а також до них були додані необхідні документи, що визначені ч. 35.2 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" для підтвердження кожної із заявлених вимог. Листом № 51-1582 від 24.04.2019 р. Відповідач повідомив представника Позивача про те, що в ході досудового розслідування встановлено, що в діях водія [PERSON] не вбачається порушень вимог Правил дорожнього руху України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП та її наслідками у вигляді загибелі потерпілого [PERSON] . Посилаючись на положення ч. 1 п. 36.3 ст. 36 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", які передбачають, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, Позивач прийняв рішення щодо виплати Позивачу моральної шкоди та витрат на поховання в розмірі 31 919,00 гри. Позивач не погоджується з вищевикладеним трактуванням положень п. 36.3. ст. 36 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" та виплаченим розміром страхового відшкодування та вважає, що цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду покладається у повному обсязі виключно на водія забезпеченого транспортного засобу "Renault Scenic", д/н [NUMBER] [PERSON] та підлягає до відшкодування Відповідачем на умовах договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/3938434. У судовому засіданні представник позивача адвокат Стефківський В.І. підтримав позов у межах його доводів та просив задовольнити стягнувши з відповідача на користь позивачки 31 919,00 грн. страхового відшкодування, яке пов`язане із заподіяною моральною шкодою та витрат на поховання та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн., документи про оплату якої, в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК, будуть надані суду протягом п`ять днів днів після ухвалення рішення суду, про що ним була зроблена відповідна заява подана до суду 05.12.2019 року. Представник відповідача Головащенко К.Г. у судовому засіданні 18.11.2019р. позов не визнала. Підтримала поданий до суду відзив згідно якого вважає, що позов до задоволення не підлягає. Так, 06 серпня 2018 року приблизно о 04 годині 40 хвилин на автодорозі Північний під`їзд в м. Рівне водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Renault Scenic» д.р.н. [NUMBER] допустив наїзд на пішохода [PERSON] . Внаслідок наїзду, пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. По факту зазначеного ДТП було порушено кримінальне провадження № 12018180000000455, яке було внесене 06.08.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 31.10.2018 року ТУ Національної поліції у Рівненській області кримінальне провадження № 12018180000000455 було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки було встановлено, що в даній дорожній ситуації водій транспортного засобу «Renault Scenic» д.р.н. [NUMBER] не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, поблизу повороту до міського сміттєзвалища, вийшов на проїзду частину автодороги та в момент наближення автомобіля «Renault Scenic» д.р.н. [NUMBER] , знаходився на смузі руху останнього. В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Renault Scenic» д.р.н. [NUMBER] , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається. Таким чином, в ході досудового розслідування встановлено, що в діях водія [PERSON] не вбачається порушень вимог правил дорожнього руху України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП та її наслідками у вигляді загибелі потерпілого [PERSON] . Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 27.4. статті 27 Закону, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до пункту 27.3. статті 27 Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Під час визначення розміру страхового відшкодування Страховик керувався пунктом 36.3. статті 36 Закону ( у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.) При цьому пункт 36.3 статті 36 Закону не суперечить частині 2 статті 1193 Цивільного кодексу України, де чітко зазначено: «Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.» Позивач в позовній заяві зазначає: «За змістом п. 36.3. ст. 36 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Такими особами у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» є власники наземних транспортних засобів, страхування цивільно-правової відповідальності яких є обов`язковим. Виходячи з того, що у дорожньо-транспортній пригоді 11 лютого 2018 року брав участь тільки один забезпечений транспортний засіб, положення п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» у вказаному випадку застосуванню не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність застрахована». П. 1.3. статті 1 Закону встановлено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного. Відповідно до пункту 1.12. статті 1 Закону, дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Аналізуючи зазначені правові норми чітко видно, що дорожньо-транспортна пригода - це не обов`язково взаємодія декількох джерел підвищеної небезпеки і Відповідач застосовував, під час поділу суми страхового відшкодування, спеціальні норми Закону, адже згідно пункту 1 статгі 2 Закону, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми нього Закону передбачають інше, між положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. У судові засідання, призначені на 12.12.2019 р., 20.01.2020 р., 03.03.2020р., представник відповідача будучи належним чином не з`явилася, відтак, враховуючи думку представника позивача, наявний письмовий відзив та надання пояснень представником відповідача у судовому засіданні 18.11.2019р., суд визнав за можливе закінчити розгляд справи у відсутність представника відповідача на підставі заслуханих пояснень та досліджених письмових матеріалів справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 06.08.2018 р. приблизно о 04.40 год. водій [PERSON] керуючи автомобілем "Renault Scenic", д/н [NUMBER] рухався по автодорозі Північний під`їзд до м. Рівне та допустив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , в результаті якої пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці пригоди, відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.(а.с.7) Постановою про закриття кримінального провадження від 31.10.2018 р. ТУ Національної поліції у Рівненській області кримінальне провадження № 12018180000000455 було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, оскільки було встановлено, що в даній дорожній ситуації водій транспортного засобу «Renault Scenic» д.р.н. [NUMBER] не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, поблизу повороту до міського сміттєзвалища, вийшов на проїзду частину автодороги та в момент наближення автомобіля «Renault Scenic» д.р.н. [NUMBER] , знаходився на смузі руху останнього. В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Renault Scenic» д.р.н. [NUMBER] , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди, не вбачається.(а.с.9-10). З оглянутого судом свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 06.08.2018р. складено відповідний актовий запис № 1257, зареєстрований Рівненським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Рівненській області (а.с.11). У відповідності до свідоцтва про народження на ім`я [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 1717, зареєстрований Відділом ЗАГС м. Рівне, його батьками були [PERSON] та [PERSON] . (а.с.12). Мати загиблого [PERSON] - [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, актовий запис № 359, зареєстрований відділом ЗАГС м.Рівно 20.04.1982 р. (а.с.13). Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про смерть, батько [PERSON] [PERSON] помер [INFO] , про що складено актовий запис № 38, зареєстрований ЗАГС Кировского района Казахской ССР. (а.с.14). Вставлено, що на поховання сина позивачкою були понесені витрати, які підтверджуються оглянутими судом наступними документами: товарний чек № 15 від 07.08.2018 р. на загальну суму 5 730,00 грн., Випискою з ЄДР ФОП [PERSON] , товарний чек № 922 від 06.08.2018 р. та квитанцію до прибуткового касового ордера № 922 від 06.08.2018 р. на загальну суму 10 550,00 грн., Випискою з ЄДР ФОП [PERSON] , фіскальний чек від 06.08.2018 р. на загальну суму 2 882,59 грн., договори на організацію та проведення поховання від 06.08.2018 р., а всього позивачка понесла витрати на поховання сина [PERSON] в розмірі 19 162,59 грн.( а.с.15-22). На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у Відповідача за спричинену шкоду майну, життю та/або здоров`ю третіх осіб, відповідно до полісу АМ/3938434, що діяв станом на дату спричинення такої шкоди. (а.с.25). Відповідно до ч. 27.4 ст. 27 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати. Виходячи з норми п. 27.3 ст. 27 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" та як випливає з вищезазначених документів до числа осіб, яким належить компенсація від Відповідача моральної шкоди входить мати загиблого - [PERSON] . У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2018 рік" від 07.12.2017 р. розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 3 723,00 грн. Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання компенсації від Відповідача моральної шкоди, належна до виплати Позивачу частка по відшкодуванні моральної шкоди становить 1/1 розміру страхового відшкодування, що в грошовому еквіваленті становить: 12 : 1/1 х 3 723,00 грн. = 44 676,00 грн. Розмір належного Позивачу страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою становить 44 676,00 грн. 23.01.2019 р. на ім`я ТДВ "СК"Ю.Ес.Ай" було подано представником Позивача Мелех Д.О., який діє на підставі Довіреності ННР 559070 від 23.11.2018 p., Повідомлення про ДТП від 17.01.2019 р. (а.с.7) та заяву на виплату страхового відшкодування моральної шкоди - 44 676,00 грн. та витрат на поховання у сумі 19 162,00 грн. з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Заяви на виплату окрім обгрунтування вимог до страховика містили і відомості про визначення їх розміру (а.с.8). Таким чином, до відповідача, як до відповідальної особи за відшкодування спричиненої шкоди його страхувальником, були пред`явлені вимоги сплатити страхове відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою в розмірі 44 676,00 грн. та страхове відшкодування витрат на поховання в розмірі 19 162,00 грн., а всього - 63 838,00 грн. (а.с.8). Як встановлено судом, відповідачем було прийняте рішення та виплачено позивачці моральну шкоду та витрати на поховання у розмірі 31919,00 грн., що становить половину заявленої позивачкою суми на відшкодування. Подані заяви на виплату страхового відшкодування містили необхідну інформацію, що визначена ч. 35.1 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", а також до них були додані необхідні документи, що визначені ч. 35.2 ст. 35 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ" для підтвердження кожної із заявлених вимог. Листом № 51-1582 від 24.04.2019 р. Відповідач повідомив представника Позивача про те, що в ході досудового розслідування встановлено, що в діях водія [PERSON] не вбачається порушень вимог Правил дорожнього руху України, які б перебували у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП та її наслідками у вигляді загибелі потерпілого [PERSON] . Посилаючись на положення ч. 1 п. 36.3 ст. 36 ЗУ "Про ОСЦПВВНТЗ", які передбачають, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, Позивач прийняв рішення щодо виплати Позивачу моральної шкоди та витрат на поховання в розмірі 31 919,00 гри. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Тобто правила статей 1187, 1188 ЦК України діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об`єкта, завдяки яким діяльність з ними визнається джерелом підвищеної небезпеки. При цьому шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (частина перша статті 1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України. Відповідно до положень частини другої статті 1188 ЦК України іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини. Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. За змістом п. 36.3 ст. 36 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» " у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Такими особами у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 7 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є власники наземних транспортних засобів, страхування цивільно-правової відповідальності яких є обов`язковим. Виходячи з того, що у дорожньо-транспортній пригоді , яка мала місце 11 лютого 2018 року брав участь тільки один забезпечений транспортний засіб, положення п. 36.3 ст. 36 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у вказаному випадку застосуванню не підлягають, оскільки у ній йдеться про тоділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність застрахована. Відтак, суд прийшов до висновку про безпідставність відмови відповідачем провести повне відшкодування позивачці матеріальної та моральної шкоди, відповідно до листа відповідача від 24.04.2019р. за вих № 51-1582. Отже, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду покладається у повному обсязі виключно на водія забезпеченого транспортного засобу "Renault Scenic", д/н [NUMBER] [PERSON] та підлягає до відшкодування Відповідачем на умовах договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/3938434 у повному об`ємі, відтак позовна заява підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved