Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У жовтні 2021 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Аргументує свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому приміщенні зареєстрований її брат [PERSON] , який не проживає за вказаною адресою з 2013 року . В добровільному порядку не знявся з реєстрації за вищевказаним місцем проживання. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 26.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 09 год. 00 хв. 03 грудня 2021 року. У зв`язку з неявкою осіб в судове засідання розгляд справи відкладено до 09 год. 30 хв. 17 грудня 2021 року. ІІІ. Позиції сторін. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги. Позивач зазначила, що її брат [PERSON] з нею не проживає понад 10 років, адреса проживання брата їй не відоме, але зі слів знайомих він проживає в с.Валки. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, та не скористався на надання відзиву на позовну заяву. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідами позивача і знають особисто, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , ніколи не проживав. [PERSON] на праві приватної власності у відповідності до договору дарування від 17 грудня 2013 року належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7,8). Відповідно до акту комісії комітету саморганізації населення №2 за №024/2-09 №2413 про фактичне проживання (не проживання) та реєстрації осіб у житловому приміщенні [PERSON] не проживає за адресою : [ADDRESS] з 2013 року(а.с.5) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачеві належить житловий будинок розташований за адресою : [ADDRESS] на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вселення відповідача до будинку мало місце як члена сім`ї власника будинку. Відповідач на даний час фактично проживає за іншою адресою, а відтак позбавлення його права користування спірним житловим приміщенням не буде для нього обтяжливим. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які є предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірному житловому приміщенні. Згідно наданих в розпорядження суду доказів відповідач не проживає в належному позивачу житловому приміщенні з часу реєстрації. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Разом з тим відповідачем, всупереч процесуального обов`язку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо його фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачеві житловому приміщенні, об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла - позивача у справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved