Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог 02.10.2019 до Шполянського районного суду надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Свій позов позивач мотивує тим, що батько дітей з 2018 року не приймав жодної участі у вихованні та утриманні дітей, не виконував своїх батьківських обов`язків. Ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків виражається у тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, майже не спілкується з ним, не відвідує батьківські збори в навчальних закладах, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання освіти, що порушує його нормальний розвиток. [PERSON] написану заяву, засвідчену приватним нотаріусом, про згоду на позбавлення його батьківських прав відносно його малолітніх дітей. В зв`язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 07.10.2019 позовну заяву залише без руху. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 28.10.2019 відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 02.12.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання з`явилася та просила позов задовольнити. В судове засідання представник Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області з`явився, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ч.8 ст. 178 та ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 24.12.2013 серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області, зафіксовано факт народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , про що 24.12.2013 було зроблено відповідний актовий запис №160. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . (а.с.15). За даними свідоцтва про народження від 24.12.2013 серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області, зафіксовано факт народження [PERSON] , який народився [INFO] , про що 27.02.2007 було зроблено відповідний актовий запис №22. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . (а.с.16). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 21.08.2019 виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Черкаській області, [INFO] у віці 32 роки померла [PERSON] , [INFO] , про що 21.08.2019 складено відповідний актовий запис №318. (а.с.14). Відповідно до довідки виданої КЗ «Шполянська загальноосвітня санаторна школа - інтернат Черкаської обласної ради» від 06.09.2019 № 368, [PERSON] , батько учня школи [PERSON] , не підтримує зовсім контакту з сином, працівниками інтернату. До дитини не телефонує, не цікавиться його навчанням і вихованням, не поздоровляє з днем народження, матеріальної підтримки не надає. Адміністрація Шполянської загальноосвітньої санаторної школи - інтернату стурбована станом справ у цій сім`ї та вважає за потрібне позбавити [PERSON] батьківських прав. (а.с.10). Згідно довідки закладу дошкільної освіти №5 «Калинка» Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 09.09.2015 №25, яка видана [PERSON] про те, що її онука, [PERSON] , [INFO] , дійсно виховується в закладі дошкільної освіти №5 «Калинка», в групі «Полуничка». За період перебування [PERSON] в садочку тато не відвідував батьківські збори, не приводив та не забирав дитину з дитячого садка. (а.с.9). За змістом довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб від 06.09.2019 №6319 виданої виконавчим комітетом Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади, до складу зареєстрованих за адресою : [ADDRESS] , входять: [PERSON] (заявник) [INFO] , [PERSON] - син [INFO] .(а.с.8). Згідно заяви [PERSON] , [INFO] , справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Горбачем В.П., 04.09.2019, [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Нотаріусом роз`яснено зміст ст. 166 Сімейного кодексу України. (а.с.7). Відповідно до рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 30.09.2019 №404 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] », затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який відповідає інтересам дітей та є доцільним. (а.с.4). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських [PERSON] відносно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який є додатком до рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади від 30.09.2019 №404, комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади вивчено питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей: не допомагає матеріально, не цікавиться життям та здоров`ям дітей, нехтує своїми батьківськими обов`язками, не турбується про їх фізичний повний розвиток, не дбає про підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не дає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не забезпечує необхідним харчуванням, не відвідує дошкільні заходи за їх участю та не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального розвитку. [PERSON] написано заяву засвідчену приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу про те, що [PERSON] заявляє, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Комісія вважає за доцільне позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей. (а.с.5). Допитаний в судовому засіданні [PERSON] повідомив, що батько з ним інколи спілкується телефоном, однак допомоги не надає, весь час вживає алкогольні напої, та вказав що буде правильним позбавити його батьківських прав. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 (заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", №11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дітей у свідоцтвах про їхнє народження зазначена [PERSON] (а.с.15-16). [INFO] мати дітей [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с.14). Відповідач зробив письмову заяву 04.09.2019, про те зо він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , справу про позбавлення батьківських прав просив розглядати без його участі. Справжність підпису на заяві засвідчено приватним нотаріусом Шполянського районного нотаріального округу Горбачем В.П. (а.с.7). відповідач не підтримує стосунків зі своїми дітьми, не цікавиться їхнім навчанням і вихованням, не поздоровляє з днем народження, матеріальної підтримки не надає, що підтверджується довідками виданими: закладом дошкільної освіти №5 «Калинка» Шполянської міської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області від 09.09.2015 №25 (а.с.9), та довідкою КЗ «Шполянська загальноосвітня санаторна школа - інтернат Черкаської обласної ради» від 06.09.2019 № 368 (а.с.10). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду у справі №631/2406/15-ц від 13.03.2019. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XIІ, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином суд вважає, що в разі залишення дітей під опікою батька, діти страждатимуть через відсутність піклування, та будь-якого виховання, що становитиме загрозу фізичному та психічному здоров`ю дітей. За допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, дану проблему на даний час, вирішити не можливо. В даному випадку, втручання держави у виховання дітей є виправданим, а інтереси дітей, переважають над інтересами батька. Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідача від виконання його обов`язку по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення позивача батьківських прав. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів малолітніх дітей, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Нормою ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. За змістом ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.5. ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не надав доказів щодо його непрацездатності, а тому суд стягує з відповідача [PERSON] , аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 02.10.2019 до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] , щомісячно. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів з відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Аліменти стягувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Зобов`язати [PERSON] , відкрити особистий рахунок на дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн. на користь позивача, та 768,40 грн. на користь держави. На підставі ст. 60 ЦК України, п.2 ч.1 ст.164, ст. ст.165, 166, 180 -183, 191 СК України, ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XIІ,

Outcome: approved