Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

13.06.2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним\~\~позовом про визнання неправомірним наказу про звільнення від 06.06.2016 року №108-к, поновлення на роботі на посаді контролера 1 класу ВОХР державного підприємства " Суднобудівний завод ім. 61 комунара", стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 33807,30 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 06.06.2016р. на підставі наказу №108-к, позивача звільнено із займаної посади контролера 1 класу ВОХР державного підприємства " Суднобудівний завод ім. 61 комунара", на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України, за появу на роботі у нетверезому стані. Із вказаним звільненням позивач не згоден, так як з його сторони не було порушення трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку. При звільненні, у порушення норм ст. 149 КЗпП України, у позивача адміністрація не витребувала письмових пояснень, крім того, після звільнення, йому не видана трудова книжка та не проведено розрахунок при звільненні. Заборгованість по заробітній платі складає 33807,30 грн. У судове засідання сторони не з'явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, заперечень проти позову не надав. Справа розглядалась судом у заочному порядку відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що [PERSON] працював у ДП "Суднобудівний завод ім. 61 комунара" на різних посадах з 1997 року, з 01.12.2015 року переведений контролером 1 категорії ВОХР /а.с. 3/. Згідно наказу від 06.06.2015р. №108-к [PERSON] звільнено за п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані 03.06.2016 року /а.с. 4/. Згідно довідок, заборгованість по заробітній платі станом на 28.04.2016 року складає 28790,58 грн. (за період з листопада 2014 року по березень 2016 року), заборгованість за квітень 2016 року у розмірі 2608,67 грн., заборгованість за травень 2016 року 2408,05 грн. /а.с. 5-7/. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного. Відповідно до\~ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Згідно п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів", вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Тобто, факт появи особи на роботі в нетверезому стані повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, обов'язок доказування появи працівника на роботі в нетверезому стані покладено на власника. При цьому відповідач, отримавши позов ще 11 липня 2016 року, будь-яких заперечень проти позову не надав, як не надав доказів на спростування доводів позивача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивача про безпідставність його звільнення за п.7 ст. 40 КЗпП України, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому наказ про його звільнення є неправомірним, а він підлягає поновленню на роботі. Згідно ч.1,2,5,7 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог\~Закону України\~"Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, тобто з 04.06.2016 року по 19.10.2016 року. Відповідач довідку про розмір середньої заробітної плати суду не надав. Згідно постанови КМУ від 08.02.1995р. №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). За останні два місяці\~\~роботи позивача, що передували звільненню (квітень, травень 2016 року) середня заробітна плата склала : 2608,67+2408,05 грн. = 5016,72 грн. За цей календарний період\~\~кількість робочих днів складає 21+19 = 40 робочих днів. Отже середньоденний заробіток в такому випадку складає 125 грн. 42 коп. (5016,72 : 40). Кількість робочих днів за період: з дня звільнення до дня постановлення рішення суду, тобто з 06 червня 2016 року по 19 жовтня 2016 року складає - 95 робочих днів (червень 2016 року - 17 днів, липень 2016 року - 22 дні, серпень 2016 року - 22 дні, вересень 2016 року - 22 дні, жовтень 2016 року - 95 днів). Таким чином, розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача за час затримки розрахунку складає\~\~11914,90 грн. (125,42 х 95), які і підлягають\~\~стягненню з відповідача. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як слідує із наданих позивачем довідок, заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2014 року по червень 2016 року складає 33807,30 грн. /а.с. 5-7/, яка підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про неправомірність звільнення позивача на підставі п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України, в зв'язку із чим, позивач підлягає поновленню на роботі, а також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення суду підлягає негайному виконанню. Судові витрати відповідно до\~ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню із відповідача на користь держави у розмірі 1102,40 грн.

Outcome: approved