Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач за основним позовом [PERSON] звернулася до суду з вимогами про - визнання заповіту, посвідченого 24.11.2015 року та складеного від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], недійсним (у зв'язку з порушенням вимог ст.ст.203, 215, 216, 1247, 1251, 1257 ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування); - встановлення факту спільного проживання з [PERSON], померлим [INFO] року, однією сім'єю з лютого 2008 року; - визнання спадкоємцем 4-ї черги на майно: квартиру [ADDRESS], гараж [ADDRESS], автомобіль ЗАЗ Sens 1.3, сірого кольору, № кузова [NUMBER] з посиланням на вимоги ст.1264 ЦК України, ст. 256 ЦПК України (в редакції 2003 року); та зобов'язання нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на вказане майно. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що починаючи з лютого 2008 року, після розлучення [PERSON] з [PERSON] (відповідач по справі) і до самої смерті [PERSON], тривали спільні взаємні стосунки між [PERSON] та нею - [PERSON], які ґрунтувалися на засадах взаємних почуттів та шлюбних відносин, вони разом проживали в квартирі [ADDRESS] піклувалися про стан здоров'я одне одного, разом вели спільне господарство та були пов'язані спільним побутом, отже мали взаємні права та виконували взаємні обов'язки щодо один одного. Після смерті [PERSON] вона ([PERSON].) прийняла на себе клопоти та витрати по його похованню. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги просили їх задовольнити. Зустрічні позови вважали безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню, оскільки заповіт на ім'я [PERSON] є нікчемний, а [PERSON] не довела спільне проживання з спадкодавцем [PERSON], не просила встановити факт спільного проживання, та шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний в 2008 році. Просили врахувати покази свідків та те, що саме [PERSON] має правоустановчі документи на майно, що належить спадкодавцю. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить визнати її спадкоємцем четвертої черги спадкодавця [PERSON], як особу, що проживала з ним однією сім'єю з 26.01.2008 по день його смерті - [INFO] року. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що з 20.05.1992р. по 26.01.2008р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], після розірвання шлюбу продовжували жити однією сім'єю, вели спільне господарство, проживали переважно за адресою реєстрації [PERSON] Вказує, що свою квартиру [ADDRESS] [PERSON] здавав в оренду. Також посилається на те, що нею було отримано від Київської міської прокуратури № 4 дозвіл на поховання померлого [PERSON], організовано поховання та оплачено відповідні витрати. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали свої позовні вимоги, просили їх задовольнити, врахувати покази їх свідків. Позовні вимоги [PERSON] підтримали в частині визнання недійсним заповіту на ім'я [PERSON], в інших частинах позов не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, просили відмовити і в задоволенні позовних вимог [PERSON] Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить визнати за ним право власності на: квартиру [ADDRESS], гараж [ADDRESS] що знаходиться у гаражно-будівельному кооперативі «Лівобережний-1», автомобіль ЗАЗ Сенс 1.3 сірого кольору № кузова [NUMBER], як спадкоємцем за заповітом від 24.11.2015р. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з покійним [PERSON] був знайомий протягом тривалого часу, покійний часто займав у нього гроші та одного разу передав йому заповіт на все майно, що залишиться після його смерті, та таким чином запевнив [PERSON], щоб він не переживав за позичені гроші. Після смерті спадкодавця, відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1269, 1270 ЦК України, [PERSON] як спадкоємець за заповітом в шестимісячний термін подав заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Габрієль\~Л.Є. про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса від 30.10.2016 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, з посиланням на ч. 1 ст. 1257 ЦК України, а саме: заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення і тому є нікчемним. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав їх позовні вимоги, просив їх задовольнити та врахувати їх обгрунтування, а саме те, що на їх думку спірний заповіт відповідає всім критеріям ч.1 ст.1257, ст.ст.1247, 1251 ЦК України, є дійсний і на підставі даного заповіту майно спадкодавця має перейти у власність [PERSON], оскільки така була воля останнього. Позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, вони є недоведені. Щодо позовних вимог [PERSON] зазначив, що не заперечує щодо їх задоволення та щодо визнання [PERSON] спадкоємицею 4-ї черги, це ніяким чином на впливає на успадкування [PERSON] майна померлого [PERSON] за заповітом. 13.12.2016 року судом було винесено ухвалу про відкриття провадження по справі за позовом [PERSON] 29.12.2016 року судом було направлено запит до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. на надання суду копії спадкової справи щодо померлого [PERSON]. [INFO] року суд отримав копію спадкової справи. В судовому засіданні 05.04.2017 року судом було задоволено клопотання представника [PERSON] про допит свідків та було прийнято та приєднано до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] В судовому засіданні 22.05.2017 року судом було задоволене клопотання представника [PERSON] про допит свідків, був прийнятий та приєднаний до спільного розгляду зустрічний позов [PERSON] та було залучено до участі у справі 3-ю особу - Безуглівську сільську раду. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Габрієль Лідія Євгенівна, Безуглівська сільська рада Згурівського району Київської області в судові засідання не з'явися? надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. В судовому засіданні 08.11.2017 року були допитані свідки зі сторони [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], зі сторони [PERSON] . - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В суді було встановлено, що [PERSON], [INFO], помер [INFO] року, до смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Спадковою масою, що залишилася після смерті [PERSON], є: квартира [ADDRESS], яка належить останньому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.01.1998 року, свідоцтва про право на спадщину від 07.07.2011 року; гараж [ADDRESS], який належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.07.2011 року; автомобіль ЗАЗ Sens 1.3, сірого кольору, № кузова [NUMBER]. Дані обставини підтверджені матеріалами справи. Встановлено, що до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини щодо майна померлого [PERSON] звернулися [PERSON], [PERSON], [PERSON] Спадкова справа заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є., номер справи 3-2016. Нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] (постанова від 15.09.2016 року) у зв'язку з тим, що остання не надала доказів родинних, шлюбних чи інших відносин із спадкодавцем; було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії і [PERSON] (постанова від 30.10.2016 року) у зв'язку з тим, що наданий останнім заповіт є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. [PERSON] також не надала нотаріусу відповідних доказів наявності родинних сімейних чи інших стосунків із спадкодавцем, що також позбавило нотаріуса вчинити нотаріальну дію. З матеріалів спадкової справи слідує, що інших спадкоємців нотаріус Габрієль Л.Є. не виявила, крім зазначених осіб більше ніхто не звертався до неї з заявами про прийняття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1216-1218, 1220 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно частини 1 статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право осіб на спадкування за законом регламентовано Главою 86 ЦК України, зокрема, відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до пп. 1.4 п. 1 Розділу ІІІ «Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадові особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Також, відповідно до пп. 1.10 п. 1 Розділу ІІІ Порядку, відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов'язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 491 "Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі". Відповідно до положень статті 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно вимог статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право на пред'явлення позову про недійсність заповіту виникає лише після смерті заповідача, а згідно з п. 22 даної Постанови, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. По даній справі встановлено, що 29 серпня 2016 року [PERSON] надав особисто до матеріалів спадкової справи дублікат заповіту, яким [PERSON] все своє майно заповів останньому, згідно до заповіту, посвідченого 24.11.2015 року секретарем Безуглівської сільської ради Згурівського району Київської області за р. № 12, дублікат якого виданий 22.08.2016р. [PERSON], секретарем Безуглівської сільської ради Згурівського району Київської області. Перевіривши надані документи, враховуючи вимоги законодавства України, суд повністю погоджується з висновками приватного нотаріуса Габрієль Л.Є. щодо підстав відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на все майно [PERSON] Зазначений заповіт, посвідчений 24.11.2015 року секретарем Безуглівської сільської ради Згурівського району Київської області за № 12, яким [PERSON] все своє майно заповів [PERSON], не може бути підставою для прийняття останнім спадщини, оскільки посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування не відповідає вимогам пп. 1.4 п. 1 Розділу ІІІ «Правила вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 3306/5 від 11.11.2011 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», а саме - заповіт складався посадовою особою органу місцевого самоврядування за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, а не у вигляді власноручно написаного заповідачем або складеного ним же за допомогою загальноприйнятих технічних засобів і наданого для посвідчення посадовій особі, у зв'язку з чим заповіт мав бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним же має бути зазначено у заповіті перед його підписом. На спірному ж заповіті такі записи відсутні. Крім цього, посвідчувальний напис посадової особи не відповідає формі, визначеній у Додатку № 1 до вказаного Порядку. Також невідповідним вимогам законодавства є те, що в тексті дублікатів заповіту відсутня вся інформація про особу, на ім'я якої складено заповіт, хоча в архівній фотокопії заповіту така інформація зазначена. Судом враховується і те, що до 29.08.2016 року інформація про посвідчення даного Заповіту (дата посвідчення - 24.11.2015 року, дата смерті спадкодавця - [INFO] року), всупереч вимогам Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, не була внесена до Спадкового реєстру. Враховується і те, що форма дублікату Заповіту, що надана [PERSON] до матеріалів спадкової справи, збігається із формою заповіту, що суперечить встановленій Додатком № 14 до Порядку «Посвідчувальний напис на дублікаті документа» формі дублікату Заповіту, при цьому дублікат заповіту додруковувався в частині посвідчувального напису посадовою особою місцевого самоврядування, про що свідчать два примірники дублікату заповіту, які містяться в матеріалах спадкової справи. Викладене вище свідчить про нікчемність вказаного заповіту. Оскільки, статтею 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, то в силу частини 2 статті 215 ЦК України, визнання такого правочину недійсним не вимагається. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Також, з урахуванням визнання заповіту нікчемним, не підлягає задоволенню і позовна вимога [PERSON] в частині визнання заповіту, складеного 24.11.2015 року від імені [PERSON], недійсним. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання її спадкоємцем четвертої черги спадкодавця [PERSON], суд приходить до наступного. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] надала свідоцтво про укладення шлюбу з [PERSON], згідно якого шлюб між ними був укладений 20.05.1992 року, та свідоцтво про розірвання їх шлюбу, згідно якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 26.01.2008 року. Дані документи свідчать про те, що вони перебували в шлюбі і їх шлюб припинив існувати в 2008 році, за вісім років до смерті [PERSON] Лист Київської місцевої прокуратури №4 від 29.02.2016 року, згідно якого останні не заперечують проти кремації тіла померлого [PERSON], адресований Директору Київського крематорію, не містить ніякої інформації про [PERSON], і ніяким чином не може бути визнаний судом як доказ спільного проживання [PERSON] з [PERSON] з 26.01.2008 року (дати розірвання їх шлюбу) до смерті [PERSON] Не враховується судом і довідка на одержання праху [PERSON], оскільки вона не містить ніякої інформації про особу, якій видано дану довідку; не є доказом спільного проживання померлого з [PERSON] чи з будь-якою іншою особою; не надано оригінал даної довідки. Товарні чеки від 01.03.2016 року та від 04.03.2016 року не містять печаток, містять написи "поминальний обід", різні дати, різні суми, різні особи в графі "продавець", на одному чеку написано "[PERSON]", накладна від 29.02.2016 року на оплату продукції на поховання, в якій зазначено прізвище [PERSON] та Додаток №1 до Договору замовлення товару, послуг, де вказано прізвище [PERSON] також не можуть бути визнані судом як належні та допустимі докази до позовних вимог [PERSON] щодо її проживання однією сім'єю з [PERSON] з 2008 року по день смерті останнього. Суд враховує те, що оригінали правовстановлюючих документів щодо майна померлого не знаходилися у [PERSON]; на запитання суду, які ставилися неодноразово судом в кількох судових засіданнях, пов'язаних з наявністю спільного бюджету, ведення господарства з [PERSON], [PERSON] жодного разу конкретної відповіді не надала, як і не могла пояснити де, коли, за які кошти придбавалося майно. Посилання на те, що їх розлучення в 2008 році мало фіктивний характер, і потрібно було для можливості оформлення кредиту, є безпідставне, недоведене і сама [PERSON] пояснила в суді, що кредит не брався. До показів свідків зі сторони [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд відноситься критично, оскільки вказані свідки не мали інформації, яка б могла підтверджувати про наявність чи відсутність між [PERSON] та [PERSON] факту спільного проживання, бюджету, ведення домашнього спільного господарства. Всі вказані обставини, факти, що були встановлені в суді, дають підстави для прийняття судом рішення про відмову [PERSON] в задоволенні її позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON], на думку суду, знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню. Так, в суді було встановлено, що спадкова справа до майна померлого [INFO] року [PERSON] була заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Габрієль Л.Є. на підставі заяви [PERSON] Оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно померлого [PERSON] знаходяться у [PERSON], яка надавала їх суду для звірки з долученими до справи їх ксерокопіями та для огляду. В судових засіданнях ніким із сторін не було спростовано пояснення [PERSON], пояснення останньої були послідовні, містили інформацію, пов'язану з спільним проживанням, бюджетом, придбанням речей, наявністю спільних знайомих. [PERSON] пояснила, що з [PERSON] вона була знайома ще з 90-х років, мали певні стосунки, потім тривалий час не спілкувалися, мали сім'ї (в подальшому кожен розлучився), в наприкінці 2007 року зустрілися у спільних знайомих і відновили стосунки, з початку 2008 року вона з [PERSON] почали проживати разом, спочатку проживали в його квартирі на Микільксько-Слобідській, в 2013 році проживали в її квартирі на вулиці Ревуцького, а квартиру [PERSON] здавали, гроші від оренди йшли в спільний бюджет, потім знову переїхали в квартиру [PERSON], а в її квартирі залишився проживати її син. Кожне літо вони їздили з [PERSON] відпочивати в Затоку, майже кожні вихідні разом їздили до її батьків, разом придбали холодильник, телевізор, пральну машинку. Документи на придбане майно, як і документи батьків [PERSON], та особисті документи самого [PERSON] знаходяться у неї. В 2013 році вони купили автомобіль для своїх сімейних потреб. З початку 2008 року проживали разом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Вона займалася похованням [PERSON] Суд приймає до уваги покази свідків зі сторони позивача [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які надавали послідовні покази, підтвердили ті факти, про які зазначала [PERSON], які стосуються предмету спору - проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю приблизно з 2008 року до смерті останнього. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом

Outcome: partial