Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Бедевлянської сільської ради, де третя особа Тячівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадковий будинок, посилаючись на те, що [INFO] року у віці 83 роки померла його тітка [PERSON], [INFO], яка проживала в [ADDRESS]. При житті його тітка зробила на нього заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Бедевлянської сільської ради за реєстром № 126 від 15.08.2008 року, яким заповіла йому [PERSON] все майно, яке належало їй на момент смерті. До спадкового майна належить житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами в [ADDRESS], на даний час в зв'язку з зміною нумерації № 19. Після смерті тітки він у встановлений законом строк звернувся з заявою до Тячівської державної нотаріальної контори але він не може вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування вказаного житлового будинку через відсутність правовстановлюючого документу, яким би посвідчувалось право власності [PERSON] на це майно. Вважає, що суд може визнати за ним право власності на вище зазначене нерухоме майно з таких підстав: Його тітка [PERSON] залишила на нього заповіт, ним було виготовлено технічний паспорт на житловий линок [NUMBER] від 03 листопада 2015 року, також за проханням його тітки ним у 2012 році було виготовлено кадастрову справу на земельну ділянку площею 0,1486 га, на якій розташований будинок. Окрім того ним було взято на себе всі витрати що до поховання померлої. Факт належності спадкового майна померлій [PERSON] підтверджується наступними документами: довідкою з сільської ради про зміну нумерації, довідкою про коло спадкоємців, довідкою про належність будинку померлій. До спадкового майна належить житловий будинок загальною площею 67,70 кв.м. та прибудови; підвал, сарай, літня кухня, господарська будівля, пральня, господарські споруди та земельна ділянка площею 0,1486 га, на якій розташоване спадкове майно, інвентаризаційна вартість якого становить 86671 гривень. Тому просить суд визнати за ним право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Бедевлянської сільської ради в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. Представник третьої особи відповідача Тячівської райдержнотконтори в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], згідно даних по господарській книзі Бедевлянської сілької ради №37, особливий рахунок [NUMBER] є власником дворогосподарства [ADDRESS], що стверджується довідкою Бедевлянської сільської ради № 2059 від 29.12.2015 р. [PERSON] [INFO] року померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 24.04.2015 р. При житті [PERSON] зробила на позивача заповіт, яким заповіла [PERSON] все майно, яке належало їй на момент смерті, який посвідчений секретарем виконкому Бедевлянської сільської ради за реєстром № 126 від 15.08.2008 року. Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2014 року N 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст. З вищевказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року") Як вбачається з технічного паспорту спадковий будинок побудований в 1958 році і право власності на нього в той час підтверджує: особливі рахунки в господарських книгах, довідки сільської ради про належність будинків конкретним власникам, про сплату податків на будівлю та обов'язкової їх страховки , що стверджується аб. 5 п.1.2. « Рекомендаций по вопросам удостовирения договоров об отчуждении жилого дома ( части дома ) либо квартири в доме жилищно- строительного коллектива индивидуальних застройщиков» від 22.12.1986 року, де зазанчено, що «в сельской месности подтверджением приднадлежности дома могут служить соответствующие справки исполкомов поселков селького Совета. Аналогічні приписи наявні в абз. 4 п.62 « Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР». від 31 жовтня 1975 року та п. 45 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських селищних , сільських Рад народних депутатів» від 19 січня 1976 року. Таким чином, виходячи з вище наведених норм Законів, суд вважає, що [PERSON] на час своєї смерті була власником вище вказаного будинку та надвірних споруд під [ADDRESS]. Згідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, інших осіб. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS]

Outcome: approved