Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромеханічний завод" про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням обов'язкових платежів, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що з 03.01.2012 року він працював у ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод" плавильником металу та сплавів 3 розряду у плавильно-заливальній дільниці. В зв'язку із скороченням штату, 17.09.2014 року його було звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Оскільки відповідач не провів з ним остаточний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромеханічний завод" на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату, з урахуванням обов'язкових платежів станом на день звільнення, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2014 року по день ухвалення рішення суду та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромеханічний завод" на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату з урахуванням обов'язкових платежів в сумі 4561 грн. 69 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 5107 грн. 33 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме заперечила тільки проти стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3000 грн., обгрунтовуючи свої заперечення тим, що на даний час підприємство перебуває у скрутному матеріальному становищі, а фонд заробітної плати підприємства не передбачає виплат на відшкодування працівникам моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що позивач з 03.01.2012 року перебував в трудових відносинах з ТОВ «Новокаховський електромеханічний завод», працюючи плавильником металу та сплавів 3 розряду у плавильно-заливальній дільниці. В зв'язку із із скороченням штату, 17.09.2014 року його було звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до довідок, виданих ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод", з якими погодився позивач, заборгованість відповідача перед [PERSON] по заробітній платі з урахуванням обов'язкових платежів складає 4561 грн. 69 коп., а заборгованість по середньому заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 5107 грн. 33 коп.. Відповідно до ст. 115 КзпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КзпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи те, що з позивачем не проведено остаточного розрахунку в день звільнення, а заборгованість по заробітній платі з урахуванням обов'язкових платежів та середньому заробітку за час затримки розрахунку становить 9669 грн. 02 коп., що підтверджується довідками ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод", суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями /бездіяльністю/ вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди суд приймає до уваги те, що позивач дійсно пережив моральні страждання внаслідок неправомірних дій відповідача по невиплаті заробітної плати. Проте, позивачем необґрунтовано вказаний розмір моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер та тривалість перенесених позивачем моральних страждань, істотність вимушених змін у життєвих і соціальних стосунках, час та зусилля необхідні для їх відновлення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає до відшкодування позивачу слід визначити в сумі 1000 грн. В решті позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. 116 КЗпП України,

Outcome: partial