Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення витрат на лікування та поховання спадкодавця. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що позивач є рідним братом [PERSON], який помер [INFO]. Протягом життя у нього з братом були міцні стосунки, позивач підтримував його, постійно надавав матеріальну допомогу, в останні роки перед смертю доглядав його. З 2003 року [PERSON] постійно хворів на тяжкі захворювання, тому [PERSON] поміщав його до медичних закладів та оплачував його лікування. Поскільки відносини у покійного [PERSON] з його дружиною [PERSON] були погані, тому остання не доглядала за ним, не надавала сімейні кошти на його лікування. 1.10.2012 року він виявив брата в його квартирі у дуже важкому стані, тому для надання кваліфікованої медичної допомоги [PERSON] позивач помістив його до приватної клініки „Борис", де за перебування брата з 1.10.2012 року по 4.10.2012 року включно позивач заплатив 34 507 грн. 82 коп. Потім він перевів брата до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, де той проходив курс лікування з 5.10.2012 року по день смерті [INFO], і заплатив за його перебування 9 897 грн. 54 коп. Всі витрати на поховання брата позивач взяв на себе, сплативши за похоронні послуги 5 676 грн. 62 коп. Таким чином, просить стягнути з відповідача на його користь 44 405 грн. 36 коп. витрат позивача на лікування його рідного брата [PERSON] та 1 476 грн. 62 коп. витрат позивача на поховання останнього, так як [PERSON] отримав 4200 грн. державної допомоги на поховання. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29.04.1992 року по день смерті останнього, вони були зареєстровані та проживали в одній квартирі [ADDRESS]. Відносини у відповідачки з чоловіком були прекрасні. З 2003 року [PERSON] дійсно хворів, а відповідачка перенесла 2 онкологічні операції та тривале лікування, тому вказане подружжя вирішило надати позивачу нотаріальну довіреність, якою уповноважили його зняти з депозитного банківського рахунку 19600 грн. і використовувати для їх лікування. Як в подальшому відповідачка дізналась, позивач закрив депозитний рахунок, знявши вказані кошти, але грошей ні їй, ні [PERSON] не передав. Крім того, позивач користується та розпоряджається 1/4 частини будинку [ADDRESS], яка належала покійному чоловіку відповідачки. З 2012 року він надає її в оренду, а отримані кошти витрачає на свої потреби, не передавши відповідачці та її покійному чоловіку жодної копійки. Таким чином, позивач витратив кошти на лікування та поховання свого брата, що належали її сім'ї. Крім того, поміщаючи [PERSON] до приватної клініки „Борис", позивач не узгодив цієї дії з відповідачкою, тому ці витрати є нерозумними. За таких обставин в задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі. Заслухавши сторони, представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Як встановлено судом позивач [PERSON] є рідним братом [PERSON], про що свідчать їх ксерокопії свідоцтв про народження (а.с.7-8). Останній перебував в шлюбі з відповідачкою [PERSON] з 29.04.1992 року (а.с.99; 138, зворот. бік) і по день його смерті. З 21.09.2005 року [PERSON] був визнаний інвалідом 2 групи загального захворювання довічно (а.с.10). Згідно медичної карти амбулаторного хворого та виписки-епікриз [PERSON] страждав на гіпертонічну хворобу ІІІ ст., гіпертензивний криз ДЕ ІІ-ІІІ ст., залишкові явища ГПМК, ІХС: кардіосклероз атеросклеротичний, цукровий діабет, тип ІІ (а.с.11-19). 1.10.2012 року [PERSON] був поміщений до приватної клініки ТОВ „Борис", де позивач уклав договір №2490 про надання медичних послуг (а.с.20), за лікування та перебування брата з 1 по 4.10.2012 року включно позивачу було пред'явлено до оплати розрахунок 34 507 грн. 82 коп. (а.с.21-38). Однак відомості про оплату [PERSON] вказаного рахунку відсутні. Далі, з 5.10.2012 року по [INFO] [PERSON] перебував на лікуванні в Олександрівської міській клінічної лікарні м. Києва. Для підтвердження своїх витрат на лікування брата в даній лікарні позивач надав фіскальні чеки на придбані медичні препарати датовані за період з 5.10.2012 року по 19.10.2012 року (а.с.59-74), вказавши, що їх покупка відбувалась на підставі вказівок лікарів, які були викладені на папірцях (а.с.40-58). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується довідкою про причини смерті №328 від 22.10.2012 року (а.с.39) та ксерокопією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.9). Як зазначає п.16, ч.1, ст.2 Закону України „Про поховання та похоронну справу" поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Згідно ч.1-2, ст.12 Закону України „Про поховання та похоронну справу" особа, яка зобов'язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб'єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом. Отримавши свідоцтво про смерть [PERSON], позивач здійснив необхідні похоронні та ритуальні замовлення, оплативши 5 676 грн. 62 коп. (а.с.75-82). За змістом ч.3, ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 28.01.2014 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про заміну черговості одержання права на спадкування, визнання права власності на спадкове майно, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за законом було відмовлено (а.с.94-95). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.03.2014 року вказане рішення було залишене без змін (а.с.96-97). Судовим рішенням апеляційної інстанції було зроблено висновок, що розпорядження позивачем щомісячною пенсією [PERSON] дає право зазначити, що придбання ліків, оплата комунальних та ритуальних послуг здійснювалась за рахунок коштів спадкодавця [PERSON] (а.с.97). Вказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Як передбачено ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як вбачається з повідомлення ПАТ „Державний ощадний банк України" на ім'я [PERSON] був відкритий депозитний рахунок „Динамічний" на суму 19 000 грн. 7.07.2011 року вказаний рахунок на суму 19 000 грн. було закрито довіреною особою [PERSON] (а.с.166). Зазначене підтверджує, що позивач отримав вказану грошову суму, але не передав її родини спадкодавця [PERSON] Його ствердження, що він передав їх в руки брату, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і не ґрунтуються на доказах справи, а позиція відповідачки, що позивач приховав навіть обставини зняття цих коштів з банківського рахунку і не повідомлення її та її чоловіка про вказану подію не спростовується матеріалами справи. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що витрати позивача на лікування брата у ТОВ „Борис" на суму 34 507 грн. 82 коп. не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, поскільки ним не надано будь-якого платіжно-фінансового або бухгалтерсько-видаткового документу оплати таких послуг. Тим більше вказана сума розрахована за 4 дні лікування у вказаному медичному закладі не співвідноситься з диспозицією ч.1, ст.1232 ЦК України як розумні витрати, сплачені за лікування спадкодавця, з урахуванням відсутності згоди іншого спадкоємця - відповідачки по справі. За правилами п.3.1 Методичних рекомендацій щодо виписування рецептів на лікарські засоби, на які поширюється дія пілотного проекту №64.12/136.12, затверджених МОЗ України рецепт - це важливий медичний і юридичний документ, на підставі якого відпускається з аптеки й застосовується хворими більшість ЛЗ. У випадках відпуску ЛЗ безкоштовно або з частковою оплатою рецепт є фінансовим документом і становить основу для розрахунків між аптекою і відповідним суб'єктом. Рецепти на ЛЗ і вироби медичного призначення виписуються лікарями, фельдшерами, акушерками (далі - медичні працівники) ЗОЗ незалежно від форм власності та підпорядкування, згідно з видами медичної практики, на які було видано ліцензію МОЗ. Рецепти на ЛЗ, вироби медичного призначення, які відпускаються на пільгових умовах чи безоплатно, дозволяється виписувати лікарям державних та комунальних закладів охорони здоров'я, завідувачам фельдшерських, фельдшерсько-акушерських пунктів за узгодження з органами охорони здоров'я місцевих державних адміністрацій. Що стосується витрат на лікування [PERSON] у Олександрівській міській клінічній лікарні, то позивач не надав суду докази, похідними від яких стали зазначені вище фіскальні чеки, а саме: виписка з історії хвороби померлого, виписка-епікриз з переліком необхідних або рекомендаційних препаратів для лікування, рецепти для пред'явлення до аптек, виданих медичною установою, тощо. За таких обставин, а також з урахуванням судового висновку суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в повному обсязі в зв'язку описаними вище обставинами та лікуванням та похованням позивачем брата за рахунок грошових коштів останнього. Згідно ст.79; 88 ЦПК України поскільки суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі, тому судові витрати, від яких був звільнений позивач при зверненні до суду (а.с.6), відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed