Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

В листопаді 2013 року Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення вартості навчання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.08.2004 року відповідно до наказу позивача відповідач [PERSON] була зарахована на 1 курс за спеціальністю "лікувальна справа". У зв'язку з зарахуванням на навчання на державне замовлення за рахунок коштів державного бюджету з відповідачем було укладено типову Угоду про підготовку лікаря № 394. Згідно вказаної угоди відповідач зобов'язалася прибути після закінчення вищого навчального закладу за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання. 24.06.2011 року відповідач успішно закінчила навчання та отримала диплом спеціаліста, отримала повну вище освіту за спеціальністю "лікувальна справа" та здобула кваліфікацію лікаря. Своїх зобов'язань щодо відпрацювання не менше трьох років за місцем направлення не виконала. У зв'язку з чим на її адресу було направлено лист -вимогу про погашення боргу з вартості навчання. Однак вона залишена відповідачем без відповіді та задоволення. Саме вказана обставина змусила позивача звернутися до суду з даним позовом, в якому він просить стягнути з відповідача на користь позивача 68 869 грн. 87 коп. в рахунок відшкодування витрат на навчання та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що відповідач здобула вищу освіту у позивача за спеціальністю "лікувальна справа". Однак після закінчення університету позивач видав їй направлення на роботу № 107 на посаду лікаря-патологоанатома", а не за спеціальністю, що є порушенням умов Угоди. Крім того вважає, що позивач не є розпорядником бюджетних коштів, а тому не може вимагати їх повернення. Також зазначив. що при направленні відповідача на робту позивачем не було враховано, що її батьку була встановлена перша група інвалідності, а отже їй повинна була надана можливість самостіного працевлаштування. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно заяви [PERSON] від 06.07.2004 року відповідно до наказу № 165 від 01.08.2004 року вона була зарахована на денне навчання медичного факультету за спеціальністю "лікувальна справа" за держзамовленням (а.с. 5). Також судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено та підписано угоду про підготовку лікаря № 394 відповідно до якої позивач зобов'язася забезпечити: навчання відповідача за спеціальністю "лікувальна справа", після закінчення навчання відповідачем та одержання відповідної кваліфікації - місцем працевлаштування в державному секторі народного господарства, де вона зобов'язана відпрацювати не менше трьох років. Відповідач в свою чергу взяла на себе зобов'язання прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку (а.с. 6). Згідно облікової картки випускника Вінницького медуніверситету 2011 року випуску встановлено, що [PERSON] закінчила навчальний заклад за спеціальністю "лікувальна справа", за державною формою навчання (а.с. 7). Відповідно до диплому спеціаліста [PERSON] закінчила у 2011 році Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова і отримала повну вищу освіту за спеціальністю "лікувальна справа" та здобула кваліфікацію лікаря (а.с. 8). З направлення на роботу № 107 вбачається, що [PERSON] направлена в розпорядження Обласного патологоанатомічного бюро для роботи на посаді лікаря-патологоанатома (а.с. 48). З доповідної декана медичного факультету № 1 на ім'я ректора Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова встановлено, що [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання згідно "Угоди про підготовку лікаря" і не з'явилася на роботу за місцем призначення (а.с. 9). Згідно довідки від 01.09.2013 року про стан заборгованості станом на 01.09.2013 року загальна сума заборгованості [PERSON] по оплаті вартості навчання складає 68869,87 грн. (а.с. 11). З листа Державної фінансової інспекції у Вінницькій області на адресу ректора ВНМУ і м. М. І. Пирогова вбачається, що університет зобов'язано забезпечити стягнення в дохід обласного бюджету із випускників університету, зокрема і [PERSON], вартості їхнього навчання (а.с. 10). Також судом встановлено, що 03.10.2013 року на адресу [PERSON] надіслано лист-вимогу про необхідність повернення 68869,87 грн. (а.с. 13), який залишено нею без відповіді та задоволення. В силу ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту», випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997р., № 367, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 1998 р. за N 246/2686, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. У відповідності до Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» № 77 від 23 січня 1996 року із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України № 342/96 від 16 травня 1996 року, особи які навчаються за рахунок державних коштів, укладають угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше, ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Згідно ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, а також у встановлений строк його виконання. А відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Посилання представника позивача на те, що відповідач була направлена на роботу за спеціальністю, яка не відповідала її бажанням та схильності, на думку суду, не є обставиною, яка свідчать про необгрунтвоаність позову, оскільки в угоді про підготовку лікаря, укладеній між сторонами, не було визначено, на якій саме посаді та в якій установі має відпрацювати відповідач. Також безпідставні посилання представника відповідача в судовому засіданні та відповідача у наданих суду запереченнях на те, що посада лікаря-патологоанатома не відноситься до спеціальності "лікувальна справа". Так, у направленні на роботу № 107 зазначено, що позивач [PERSON] закінчила факультет за спеціальністю "лікувальна справа" та направляється на посаду лікаря-патологоанатома. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача у судовому засіданні та відповідача у запереченнях проти позову, що позивач під час направлення на роботу [PERSON] не врахував, що її батько є інвалідом І групи. Дійсно відповідно до підпункту 9 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням № 367 у разі встановлення інвалідності І або ІІ групи у дружини (чоловіка) випускника, одного з батьків (або осіб, що їх замінюють) випускника, в такому випадку за рішенням комісії з працевлаштування випускників видається довідка про надання можливості самостійного працевлаштування (додаток № 4 до Порядку № 367). Однак відповідач [PERSON] на момент видачі їй направлення на робту не звернулась до позивача про розірвання угоди і надання їй довідки про можливість самостійного працевлаштування. Відповідач лише 30.12.2013 року (після відкриття провадження у даній справі) звернулася з листом до позивача про надання вищевказаної довідки (а.с. 54). З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути вартість навчання у вищевказаному навчальному закладі, яка складає 68 869 грн. 87 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved