Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[INFO] померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на майно у вигляді будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, площею 0, 1 га, що розташовані у [ADDRESS], яку прийняла [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Іншим спадкоємцем є [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, оскільки померла [PERSON] за життя склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті призначила спадкоємицею всього належного їй на праві особистої власності майна, в тому числі жилого будинку з господарсько-побутовими спорудами та приватизованої земельної ділянки, що знаходяться у [ADDRESS], [PERSON], що народилась [INFO] в м. Золотоноші. Позивач [PERSON] не може оформити право на спадщину, так як існує заповіт і згоди між спадкоємцями не було досягнуто, тому вона звернулась до суду з даною позовною заявою, а нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину і [PERSON], яка змушена була звернутись до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після померлої її матері, а [PERSON] відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У судовому засідані позивач за первісним позовом [PERSON] просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину жилого будинку з господарсько-побутовими спорудами та 1/2 частину приватизованої земельної ділянки, що знаходяться у [ADDRESS], так як вважає, що заповіт складений її матір`ю на ім`я [PERSON] є недійсним, бо складений всупереч волевиявленню спадкодавця. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, посилаючись на обставини та доводи, зазначені у зустрічній позовній заяві, просив відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обємі. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] - задовольнити у повному обсязі. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщиниправо на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У судовому засідані встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 16.07.2013 року). Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 20.06.1950 року) та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 09.03.2016 року за № 00016406787 [PERSON] є дочкою [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 12.02.1958 року) та свідоцтва про укладення шлюбу (серії [NUMBER] від 24.02.1979 року) [PERSON] є дочкою [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно із заповітом від 18.01.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу за зареєстровим № 116, [PERSON] на випадок своєї смерті призначила спадкоємицею всього належного їй на праві особистої власності майна, в тому числі жилого будинку з господарсько-побутовими спорудами та приватизованої земельної ділянки, що знаходяться у [ADDRESS], [PERSON], що народилась [INFO] в м. Золотоноші. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 квітня 1991 року, що зареєстровано 24.04.1991 року Золотоніським відділком ЧООБТІ в реєстровій книзі № 46 за реєстровим № 7164, [PERSON] на праві особистої власності мала за життя жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться у [ADDRESS]. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим 02.09.2009 року, [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1 га, що розташована у [ADDRESS]. Як вбачається з рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.10.2015 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним заповіту (справа № 695-2017/14-Ц, провадження № 2-695-2/15) заповіт від 18 січня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу за зареєстровим № 116, є чинним. Як вбачається з копії спадкової справи № 209/2013 після смерті [PERSON], що померла [INFO], заяву про прийняття спадщини після її смерті подали: 07.10.2013 року - [PERSON] та 13.12.2013 року - [PERSON]. Вирішуючи питання щодо права [PERSON] на обов`язкову частку спадщині, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Проте Рішенням Конституційного Суду України від 11.02.2014 р. у справі № 1-рп/2014 "У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов'язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця)", визначено: "Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний". Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року N 966-XIV (далі - Закон N 966), абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV з наступними змінами (далі - Закон N 1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку. На підставі аналізу наведених положень Конституції України, Кодексу, Сімейного кодексу, Закону N 966, Закону N 1058 Конституційний Суд України дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту право на обов'язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами I, II чи III групи. Враховуючи викладене та

Outcome: approved