Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

24 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до приватного підприємства «Агротех» Казанківського району Миколаївської області про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між [PERSON] та відповідачем ПП «Агротех» 15.04.2003 року (далі Договір). Позовна заява обґрунтована тим, що 15 квітня 2003 року між [PERSON] та приватним підприємством «Агротех» Казанківського району Миколаївської області строком на 10 років укладений договір оренди земельної ділянки, площею 8.29 га, яка розташована на території Веселобалківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області та належить позивачу на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 25.09.2012 року. Зазначено, що договір оренди землі не містить всіх істотних умов передбачених Законом «Про оренду землі», та відсутні необхідні додатки до нього, які є невідємною частиною Договору відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема: акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), плану (схеми) земельної ділянки, виплану (схеми) земельної ділянки. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та у доповненні до нього. Зазначила, що відсутність обовязкових додатків до договору, істотних умов та інформації про обєкт оренди порушує право позивача на самостійне користування земельною ділянкою та в даному випадку порушуються вимоги закону, а на підставі незаконного договору не може виникати право користування землею. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, вказавши, що спірним договором не порушуються права позивача, посилання на невідповідність Договору вимогам закону є формальним. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши надані у справі докази, прийшов до наступного висновку. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 8.29 га. (адлі - Земльна ділянка), розташованої на території Веселобалківської сільської ради Казанківського району Миколаївської області за № 170 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-МК № 018944 від 01.11.2001 року. 15 квітня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] підписано договір оренди землі, за яким належна позивачу земельна ділянка передана на умовах оренди строком на 10 років в користування орендарю. В розділі вказаного договору як «Орендар» зазначено ПП «Агротех» та мається печатка зазначеної юридичної особи. Державна реєстрація вказаного Договору відбулась 26.02.2007 року за № 040701600637, тобто з цього часу він набрав чинності. 01 липня 2008 року померла [PERSON]. Спадщину після її смерті на все майно прийняла її онука [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Земельну ділянку 25 вересня 2012 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯК № 942699, площею 8.29 га. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, а саме станом на 15.04.2003 року, що відповідає часу підписання сторонами договору) істотними умовами договору оренди землі були: 1)об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); 2) термін договору оренди; 3) орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); 4) цільове призначення, умови використання і збереження якості землі; 5)умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; 6) існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки; 7) сторона (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; 8) відповідальність сторін. Частиною третьою ст.14 зазначеного закону у вказаній редакції передбачено, що відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди згідно зі статтею 18 цього Закону, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України. Аналогічна норма міститься в вказаному законі в редакції, яка почала діяти з 05 січня 2003 року (ст.15). Статтею 13 зазначеного закону у вказаній редакції передбачено, що договір оренди земельної ділянки укладається у письмовій формі, невід'ємною частиною договору оренди є план (схема) земельної ділянки. Статтею 16 Закону України «Про оренду землі» (в редакції яка діяла до 05.11.2003 року) та статтею 18 вказаного Закону, в редакції, що діяла з 05.11.2003 року, встановлено, що Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Тобто на час підписання договору (15.04.2003 року) - план (схема) земельної ділянки, а не тих, на відсутність яких посилається позивач. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін чи інших осіб, що беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням наведених норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Статтею 360-7 ЦПК України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. 25 грудня 2013 року у цивільній справі № 6-94 цс 13 Верховним Судом України викладена наступна правова позиція "Виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав." Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в позовній заяві та в судовому засіданні посилався лише на відсутність обовязкових додатків до Договору та невідповідність Договору вимогам Закону України "Про оренду землі", однак жодним чином не обґрунтував та не довів чим саме відсутність певних істотних умов та додатків до Договору порушує його права як орендодавця та власника. При цьому слід відмітити, що позивачем не доведено існування на момент підписання договору обмежень (обтяжень), сервітутів щодо використання земельної ділянки. Згідно пояснень сторін, позивачу сплачується орендна плата в сумі не менш ніж 3 відсотки від грошової оцінки земельної ділянки (з відрахуванням податків та зборів від цієї суми), яка визначена у національній валюті. Спору щодо розміру, форми, строків отримання орендної плати у позивача не має. Земельна ділянка передана позивачем в користування відповідачу, спору стосовно її меж в натурі (на місцевості) не має, умови використання та збереження якості стану об'єкта оренди, як істотної умови договору, визначені в пунктах 3.4.1 - 3.4.3 Договору оренди. Також відмічається, що позивач, вказуючи на відсутність таких додатків до Договору оренди, як плану-схеми земельної ділянки, не вносив пропозиції про їх складення та визначення шляхом укладення додаткового договору чи внесення змін до договору. 26.02.2007 року Договір оренди пройшов державну реєстрації, як укладений між позивачем та відповідачем, і виконується сторонами до цього часу. Представники позивача не заперечували, що з самого початку отримували орендну плату по Договору саме від ПП «Агротех» та вказане підприємство використовувало спірну земельну ділянку. Таким чином, за результатами розгляду справи факту порушення прав орендодавця не встановлено, спірний договір відповідає волі сторін, позивач посилається на формальне порушення закону, тому у суду немає правових підстав для визнання його недійсним та витребування земельної ділянки.

Outcome: dismissed