Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

У жовтні 2018 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини - [PERSON] , який народився [INFO] , встановити опіку над [PERSON] та призначити її, [PERSON] , його опікуном, стягувати з [PERSON] на її, [PERSON] , користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття сина, посилаючись на те, що [PERSON] не виконує батьківських обов`язків щодо сина - [PERSON] , останній перебуває на її, [PERSON] , утриманні та проживає разом з нею. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзив не надходив. Судом з`ясовано, що [PERSON] є матір`ю дитини - сина [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.01.2015 р. (а. с. 5). [PERSON] відвідував Дошкільний навчальний заклад - Центр розвитку дитини № 7 з 01.09.2015 р., дитину виховує та доглядає баба - [PERSON], мати не приймає участі у його вихованні для догляді за ним, що підтверджується характеристикою від 15.04.2018 р. та довідкою від 17.04.2018 р. № 14, виданими цим закладом (а. с. 15, 20). На профілактичні медичні огляди та лікування [PERSON] з`являвся з бабою - [PERSON], мати дитини постійно була відсутня, що підтверджується довідкою від 13.03.2018 р. лікаря [PERSON] Комунального закладу "Бердичівський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" (а. с. 16). Відповідно до пояснень від 25.05.2019 р. [PERSON] , остання є сестрою [PERSON] , яка доглядає свого онука [PERSON] , після смерті свого сина, який помер у 2014 р. Мати дитини - [PERSON] , після смерті батька дитини не виконує обов`язків матері та веде аморальний спосіб життя, дитину покинула на бабу та за п`ять років не з`являлась, не цікавилась життям своєї дитини, матеріально дитину не утримує. Дитину доглядає баба, купує їй необхідні речі, годує його, виховує достойною і розумною людиною (а. с. 64). Згідно з поясненнями від 04.06.2019 р. [PERSON] остання знає [PERSON] більше десяти років, може охарактеризувати її як безвідповідальну мати, алкогольно-залежну людину. З самого народження сина - [PERSON] , [PERSON] не доглядала за ним, дитина зростала в антисанітарних умовах, дивилась на п`яну матір та її п`яних друзів. Більшу частину життя дитина знаходиться зі своєю бабою. [PERSON] місяцями не з`являється до дитини, не допомагає їй. Розвитком і доглядом за дитиною займається баба (а. с. 65). У поясненнях від 25.05.2019 р. [PERSON] зазначено, що остання проживає по сусідству з [PERSON] , яка доглядає онука з лютого 2014 р., після смерті його батька. З 2014 р. [PERSON] знаходиться з [PERSON] , а матір - [PERSON] , вона жодного разу не бачила, матір у вихованні [PERSON] участі не приймає, фінансової допомоги не надає, не цікавиться сином та не телефонує (а. с. 66). У висновку від 20.05.2019 р. № 02-16/794 Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , встановлення опіки над малолітнім та призначення опікуна вказано, що, зокрема, [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України . Відповідно до інформацій Дошкільного навчального закладу - Центру розвитку дитини № 7 м. Бердичева та Комунального загальноосвітнього навчального закладу "Школа І ступеня № 12 м. Бердичева" мати малолітнього [PERSON] , [PERSON] , жодного разу до закладів не приходила, не цікавилась навчанням та вихованням сина, не відвідувала батьківські збори, святкові заходи. Згідно з довідкою КЗ "Бердичівський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" на медичні огляди до лікарів з дитиною приходить баба - [PERSON] , яка забезпечує лікування та профілактичні огляди дитини. [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, ніякої допомоги на утримання дитини не надає, матеріально сина не утримує, не цікавиться станом його здоров`я, вихованням та навчанням, повністю самоусунулася від ви конання батьківських обов`язків. [PERSON] неодноразово запрошувалась до служби у справах дітей з метою роз`яснення їй наслідків позбавлення батьківських прав на засідання комісії з питань захисту прав дитини, проте проігнорувала всі запрошення. [PERSON] проживає з бабою - [PERSON] , вона займається його вихованням та утриманням, створила належні умови для проживання та розвитку дитини, цікавиться його успіхами, турбується про стан його здоров`я (а. с. 51 - 53). У вказаному висновку Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо сина - [PERSON] . Суд, оцінивши наведене вище, приходить до висновку, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме - не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, не створює належних умов для розвитку її природних здібностей, не готує до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини першої статі 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частинами першою - третьою статті 150 Сімейного кодексу України встановлено що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частинами першою та другою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Враховуючи викладені вище обставини та зазначені норми законодавства України, Суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських права відносно дитини - [PERSON] . Згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Абзацом шостим статті першої Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовились батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Частиною третьою статті 60 Цивільного кодексу України визначено, що суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Тобто над дитиною - [PERSON] , має бути встановлено опіку як над дитиною, яка залишилась без піклування батьків у зв`язку з позбавленням його матері батьківський прав та записом відомостей щодо його батька у відповідності до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області у висновку від 20.05.2019 р. № 02-16/794 вважає за доцільне призначити опікуном [PERSON] [PERSON] , яка народилась [INFO] (а. с. 37). Докази існування обставин, які у відповідності до статті 64 Цивільного кодексу України та статті 212 Сімейного кодексу України перешкоджають [PERSON] бути опікуном [PERSON] , у матеріалах справи відсутні. При цьому у зазначеному висновку вказано, що, зокрема, [PERSON] проживає з бабою - [PERSON] , остання відповідно до висновку про стан здоров`я може виконувати обов`язки опікуна, за обліками МВС України вона на території України до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває, перебуває на пенсії за віком та отримує пенсію за віком при повному стажі, але продовжує працювати, за її місцем проживанням у помешканні зроблено ремонт та облаштовано необхідними меблями та побутовою технікою, відведено окреме місце для [PERSON] для сну та відпочинку, робочий стіл для підготовки уроків, ігровий куточок та інше. Зважаючи на викладені вище обставини та наведені норми законодавства України Суд вважає, що позов [PERSON] в частині вимоги про встановлення опіки над [PERSON] та призначення її його опікуном підлягає задоволенню. Відповідно до частини другої статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином [PERSON] зобов`язана утримувати свою дитину - [PERSON] , який народився [INFO] , до досягнення ним повноліття. Частинам першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи на те, що [PERSON] просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дочкою повноліття, проти чого [PERSON] не заперечила, та, як зазначалось вище, позов визнала, Суд вважає, що аліменти можуть бути визначені у вказаному розмірі. При цьому Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням, про що зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2018 р. у справі № 459/2181/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76596523). Відповідно до частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення аліментів від дня пред`явлення позову, тобто від 26.10.2018 р. Пунктом 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тобто рішення в частині стягнення аліментів підлягає допуску до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 704,80 грн., а в дохід держави - судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved