Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

В березні 2007 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, який неодноразово уточнював, до [PERSON], Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, із залученням в якості третіх осіби, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON], Садово-виноградарського товариства "Колективний труд" (далі СВТ «Колективний труд») в якому він просив визначити межі земельної ділянки №48 у СВТ «Колективний труд» в натурі відповідно до плану розташування земельних ділянок. товариства. (а.с.3, 24-25, 78-79; т.1) В листопаді 2008 року позивач виклав свої позовні вимоги в остаточній редакції та просив суд визнати за ним право користування земельною ділянкою №48 у межах зазначених у плані розташування земельних ділянок «Укрземпроекта» у СВТ "Колективний труд". (а.с. 1,3-4; т.2) В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він є членом СВТ «Колективний труд» та відповідно до рішення правління зазначеного товариства від 16.03.1994 р. йому було виділено у користування земельну ділянку №48 загальною площею 7,15 соток, що знаходиться у колективній власності відповідно до державного акту на право колективної власності на землю. Суміжним землекористувачем його земельної ділянки є [PERSON], який відмовляється визнавати межі земельної ділянки позивача у кордонах, які були визначені у плані, виконаному «Укрземпроект», що не дає позивачу здійснити приватизацію своєї земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, пояснили суду, що з боку власника земельної ділянки №47 була порушена межа земельної ділянки, що знаходиться у користуванні [PERSON] Зазначене підтверджується архівними документами та землевпорядною документацією СВТ «Колективний труд», а також висновками судової будівельно-технічної експертизи від 20 жовтня 2014 року. Крім того, посилалися на те, що приватизація земельної ділянки №47 відбулася з порушенням порядку приватизації, встановленого законодавством України, що призвело до порушення його прав як землекористувача, так як [PERSON] не погоджувалися межі земельної ділянки, що передавалася у власність відповідачу. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив про поновлення позовної давності та задоволення його позовних вимог. Протокольною ухвалою суду від 13 лютого 2009 року третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору СВТ «Колективний труд» залучено в якості співвідповідача. (а.с.132; т.2) Протокольною ухвалою суду від 17 вересня 2009 року відповідача [PERSON] замінено на правонаступника [PERSON], замінено третю особу [PERSON] на її правонаступника [PERSON] (а.с. 194; т.2) Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, водночас направила до суду свого представника, яка заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що орган місцевого самоврядування попередньо не розглядав спору між сторонами щодо меж їх земельних ділянок, у зв'язку з чим звернення позиача до суду є передчасним. Крім того, звертала увагу, що [PERSON] не розробляв відповідну технічну документацію на земельну ділянку №48 у зв'язку з чим взагалі неможливо встановити її межі та площу. Водночас, план МФ Республіканського проектного інституту з землеустрою "Укрземпроект" не може бути взято до уваги, так як після цього площі та конфігурації земельних ділянок неодноразово змінювались. Також зазначала, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують відсутність згоди відповідача на здійснення позивачем приватизації. (а.с.36-37; т.4) Представник відповідача виконавчого комітету Миколаївської міської ради до судового засідання не з'явився, просив слухати справу без його участі за наявними в справі матеріалами та прийняти рішення на підставі діючого законодавства. (а.с.106; т.2) Представники відповідача СВТ «Колективний труд» в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до рішення правління від 03.10.2009 р., яке в подальшому було схвалено Загальними зборами товариства, була визначена площа земельної ділянки позивача, що склала 483,9 кв.м., у зв'язку з чим жодних прав позивача не було порушено. В подальшому, просили слухати справу без їх участі (а.с.57; т.4) [PERSON], діючи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив, що земельна ділянка №50, яка йому належить, не має спільної межі із ділянкою позивача. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] до судового засідання не з'явилася, заперечень та пояснень по суті позовних вимог не надала. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, судового експерта [PERSON], спеціаліста [PERSON], вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із архівної документацїї, яка була надана сторонами під час розгляду справи, 20.07.1971 р. рішенням виконкому Миколаївської міської Ради депутатів трудящихся №898 було створено садівниче-виноградарське товариство «Колективний труд», затверджено його статут, список його членів та план організації колективного садівництва. Зазначене товариство створено на земельній ділянці, що була відведена 04.04.1967 р. місцевому комітету профспілки автоколони №2209. (а.с. 202; т.2) Після цього Миколаївським філіалом Республіканського проектного інститут землевпорядкуванню «Укрземпроект» було розроблено план земельної ділянки СВТ «Колективний труд». (а.с. 207; т.2) Крім того, землевпорядником цього інституту була складена експлікація окремих садових ділянок в межах ділянки СВТ «Колективний труд» (а.с. 205-206; т.2) Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської Ради народних депутатів від 24.12.1997 р. №809 Садово-городньому товариству «Колективний труд» передано у колективну власність для ведення садівництва земельну ділянку площею 4,0157 по вул. Північній в раоні Варварівка, про що видано державний акт на право колективної власності на землю №1-МК №000116 від 15.05.2000 р. (а.с.125-127; т.2) Відповідно до постанов Верховної Ради України від 15.11.1996 р. №518/96-ВР «Про затвердження меж міста Миколаєва Миколаївської області» та від 22.12.1998 р. №339-XIV «Про зміну меж Жовтневого, Миколаївського та Новоодеського районів Миколаївської області» земельна ділянка СВТ «Колективний труд», яка розташована на території смт. Варварівка увійшла до меж Центрального району м. Миколаєва. (а.с.161; т.2) Відповідно до рішення Загальних Зборів від 09.07.2006 р., протокол №1, було затверджено нову редакцію статуту СВТ «Колективний труд», який було зареєстровано рішенням виконкому Миколаївської міської ради №1290 від 14.07.2006 р., про що видане реєстраційне свідоцтво за №491. (а.с. 129-130; т.2) Щодо права користування на земельну ділянку №48 та її розміру, судом встановлено, що батько позивача [PERSON], [INFO], був членом товариства з 1974 року. (а.с. 210; т.2) Відповідно до експлікації окремих садових ділянок в межах ділянки СВТ «Колективний труд», що була розроблено землевпорядником філіалом Республіканського проектного інститут землевпорядкуванню «Укрземпроект» та погоджено головою товариства, [PERSON] була надана у користування земельна ділянка площею 400 кв.м. в той час як у його фактичному користуванні знаходилася земельна ділянка площею 480 кв.м. (а.с. 205-206; т.2) Згідно списків членів садівничного товариства «Колективний труд» АТП 14664, затвердженого головою правління 28.01.1980 р. у фактичному користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 480 кв.м. (а.с. 208-210; т.2) Аналогічна площа була зазначена в списку членів СВТ «Колективний труд» станом на 01.03.1982 р. (а.с. 217-220; т.2) З вересня 1993 року позивач [PERSON] відповідно до рішення Загальних зборів, протокол №49 від 29 вересня 1993 року став членом СВТ «Колективний труд, що підтверджується членською книжкою садовода, що була видана у жовтні 1993 року. (а.с.8-9; т.2) При цьому позивач, в подальшому був включений до списку громадян членів товариства, який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю І-МК №000116 від 15.05.2000 р. Земельна ділянка [PERSON] на момент судового розгляду не є приватизованою, що підтверджується відповіддю Управління держкомзему у м. Миколаїв №311/751-5/1300 від 09.10.2008 р. (а.с.97; т.2) Під час розгляду спору в суді правлінням СВТ «Колективний труд» відповідно до протоколів від 27.09.2009 року та від 03.10.2009 року була визначена площа земельної ділянки згідно первісних документів та фактичних обмірів у розмірі 483,9 кв.м., також затверджена план схема розміщення земельних ділянок №1,2,50,47,48. (а.с.213-216; т.2) Відповідно до протоколу загальних зборів товариства було затверджено рішення правління від 03.10.2009 р. в частині відновлення меж земельної ділянки та визначення її площі в розмірі 483,9 кв.м. (а.с.150; т.3) Водночас, в матеріалах справи наявна довідка СВТ "Колективний труд" від 16 серпня 2006 р. №6 в якій зазначено, що відповідно до протоколу правління СВТ "Колективний труд" від 16.03.1994 року [PERSON] була передана земельна ділянка №48 загальною площею 715 кв.м. (а.с.4; т.1). При цьому сторонами, відповідне рішення правління не надано. Аналогічна площа зазначена у довідці СВТ "Колективний труд" від 07.06.2000 р. (а.с.5; т.1) В матеріалах справи також наявні 2 копії членської книжки садовода на ім'я позивача в одній із яких графа "розмір земельної ділянки" не заповнена (а.с.5; т.1), а в іншій зазначено "7 соток" (а.с.17; т.1). Крім того, в листі №21 від 24.09.2009 р. на ім'я міського голови м. Миколаєва правління товариства зазначає, що довідка видана [PERSON] не є дійсною так як частина землі захоплена ним та є проїздом для автотранспорту. (а.с.148;т.3) Таким чином, враховуючи вищенаведені документи, суд приходить до висновку, що [PERSON], починаючи із 1993 року отримав та здійснює право користування земельною ділянкою №48 у СВТ "Колективний труд". Відповідно до змісту ст.ст. 3, 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. При цьому право [PERSON] на користування земельною ділянкою випливає із його членства в СВТ "Колективний труд" та момент розгляду справи ніким не оспорюється. Більше того, воно було відновлено та підтверджено рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2009 року у справі №14-1579/09, яким було визнано неправомірним та скасовано рішення Загальних зборів СВТ "Колективний труд" від 14 вересня 2008 року про виключення позивача з членів товариства. (а.с.153-155; т.2) За такого, право користування земельною ділянкою [PERSON] не потребує додаткового визнання з боку суду, а тому позовна вимога в частині визнання за позивачем права на користування земельною ділянокю №48 в СВТ "Колективний труд" задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги [PERSON] про визначення меж його земельної ділянки відповідно до плану розташування земельних ділянок, розробленого Миколаївською філією Республіканського проектного інститут землевпорядкуванню «Укрземпроект», то слід зазначити наступне. Земельна ділянка [PERSON] безпосередньо зі східної сторони межує із земельною ділянкою №47. (а.с.223; т.2) З інших сторін вона не має безпосередніх меж з іншими землевласниками та межує із півдня із землями загального користування СВТ «Колективний труд» (дорога) , а з західною та північною сторони - землями Миколаївської міської ради (овражний масив), одночасно будучи межою садового товариства. (а.с.244,247; т.3) Починаючи із 2007 року у [PERSON] виник спір із користувачем земельної ділянки №47 щодо межі між ділянками, що був пов'язаний із відсутністю між ними будь-яких фізичних бар'єрів або межових знаків, а також незясованістю щодо розміру площі, яка була виділена позивачу у користування. Земельна ділянка №47, що перебувала у користуванні [PERSON] була приватизована нею відповідно рішення Миколаївської міської ради від 09.11.2007 р. №17/46 про що 20.03.2008 р. їй було видано державний акту на право власності на земельну ділянку площею 637 кв.м. В подальшому, 16.02.2009 року [PERSON] продала зазначену земельну ділянку [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №30. (а.с. 190-191;т.2) Відповідно до ухвали суду від 12.02.2013 р. була призначена судова будівельно-технічна експертиза на вирішення якої були поставлені питання щодо визначення границі (межі) СВТ Колективний труд на місцевості (в натурі) відповідно до плану зовнішніх меж державного акту на право колективної власності на землю серії І-МК №000116 від 15.05.2000 року згідно з лініями 63-68; встановлення фактичної площі, конфігураціі та розташування на місцевості земельної ділянки №48, що знаходиться в користуванні [PERSON], а також встановлення земельних ділянок, що безпосередньо межують з нею; визначення (у разі можливості) яка площа була передбачена та як повинні були проходити границі земельної ділянки №48 згідно плану земельної ділянки СВТ Колективний труд Миколаївської філії Республіканського проектного інституту з землеустрою Укрземпроект та чи відповідають вони фактичному її розміщенню; встановлення, чи має місце порушення межі земельної ділянки №48, що знаходиться в користуванні [PERSON]О з боку суміжних землекористувачів (якщо так), то в чому полягають зазначені порушення. Згідно п. 4 висновку судової будівельно-технічної експертизи №125-7 від 20.10.2014 р. було встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки №47 більше площі 637 кв.м., що встановлена у державному акті на право власності на земельну ділянку від 20.03.2008 р. На підставі цього експерт прийшов до висновку, що є факт самовільного захвату частини земельної ділянки №48 позивача по всій довжині суміжного землекористування шириною 2,98 м. у фасадній частині, 4,06 м. у середній частині та 3,63 м. у задній торцевій частині. При цьому на вказаній самовільно зайнятій частині знаходяться споруди власника земельної ділянки №47. Вказане свідчить про наявність між сторонами спору щодо усунення перешкод у здійсненні права користування, у зв'язку з чим позивачем застосовано неналежний спосіб захисту своїх прав. Так, частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3\~ст. 152 ЗК України\~шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). Згідно зі\~ст. 158 ЗК України\~виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Як роз'яснено у п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі\~ст. 158 ЗК України\~суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Відповідно п.п. 1.2, 2.1, 2.2 Інструкції встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою\~Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року №376, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки передбачає визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками. При цьому, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Отже існує законодавчо визначений порядок встановлення меж земельних ділянок. План розташування земельних ділянок, розроблений Миколаївською філією Республіканського проектного інститут землевпорядкуванню «Укрземпроект» не відноситься до документів на підставі яких можливо встановити межі земельної ділянки в натурі (на місцевості). Таким чином, встановлення безпосередніх меж земельної ділянки [PERSON] без наявності відповідної землевпорядної документації не відноситься до повноважень суду, у зв'язку з чим позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Слід також звернути увагу, що в ухвалах Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 травня 2007 р. (а.с.20; т.1) від 26 травня 2008 р. (а.с.75;т.1) зверталася увага позивача на відсутність у нього відповідної документації, що може підтвердити межі земельних ділянок, а також обрання ним належного способу захисту, проте, позивач не змінив своїх позовних вимог щодо визначення меж земельної ділянки на підставі плану, розробленого «Укрземпроект». За такого, у задоволенні зазначеної позовної вимоги, слід також відмовити. Зазначене не позбавляє [PERSON] права на звернення до суду із позовними вимогами про усунення перешкод у здійсненні права користування його земельною ділянкою шляхом звільнення її частини від самовільного захвату з боку третіх осіб, а також визнання незаконним державного акту на суміжну земельну ділянку, який на думку позивача, було видано без погодження відповідних меж. Відповідно до приписів ст.88 ЦПК України у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати сплачені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed