Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

21 червня 2016 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ Приватбанк) звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 01 жовтня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNH4TP82760292. Своїм особистим підписом в заяві вона підтвердила свою згоду на те, що попередньо ознайомлена та погоджена з Умовами надання споживчого кредиту, які надані їй у письмовій формі та отримала повну інформацію про умови кредитування. Підписана нею заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складають кредитний договір. Так, умовами договору вказано, що з 01 жовтня 2006 року по 01 жовтня 2007 року (включно) банк надає [PERSON] строковий кредит у сумі 5094,60 грн. Відповідач зобовязалася повернути кредит та сплатити проценти. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати з 21 по 28 числа кожного місяця позичальник повинна надавати банку щомісячний платіж у сумі 485,27 грн., для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно Умов. При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, вона сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6% на місяць, які нараховуються від суми залишку непогашеної заборгованості. ПАТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобовязання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач своєчасно не надала грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка за період з 20 травня 2011 року по 20 травня 2016 року складає 17828,79 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 17828,79 грн. та судовий збір у сумі 1378,00 грн. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" не зявився, надав заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином: судовою повісткою. Вона письмово заявила клопотання про застосування до правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності, просить у позові відмовити. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що 01 жовтня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено строковий кредитний договір № DNH4TP82760292. Відповідно до Умов відповідач отримала кредит у сумі 5094,60 грн. строком на 12 місяців (до 01 жовтня 2007 року, включно) з відсотковою ставкою 2,09% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, обумовлених у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 485,27 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрати згідно Умов. Метою кредитування є купівля ТНС та сплата комісії банку та компанії. Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобовязання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Укладаючи договір, відповідач [PERSON] погодилася з зазначеними в ньому умовами, оскільки заява позичальника № DNH4TP82760292 від 01 жовтня 2006 року на оформлення кредиту, заява про відкриття рахунку і надання послуг з кредитування підписані нею, в тому числі і в графі щодо погодження з умовами і правилами надання банківських послуг. Відповідно до п. 5.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі-Умов), при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється у гривні (а.с.11). Відповідно до п. 5.3 Умов, у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням більше ніж на 30 днів він зобовязаний сплатити банку судовий штраф в розмірі 500 грн.+ 5% від суми заборгованості (а.с.11). Відповідно до п. 5.4 Умов, нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобовязань, передбаченої п.п.5.1, 5.2, 5.3 цих Умов, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобовязання повинно бути виконано позичальником (а.с.11). Позивач виконав свої договірні зобов'язання, надавши відповідачеві кредит, а відповідач порушила свої договірні зобов'язання, що проявилося у несплаті щомісячних платежів. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'являти вимогу про виконання зобов'язання. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Суд встановив, що позивач звертався до відповідача з позовом про стягнення заборгованості 23 січня 2013 року, що відповідно до ст. 264 ЦК України перериває сплив позовної давності. Пунктом 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі-Умов) терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові №6-16цс15 від 11 березня 2015 року. Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте, позивач не зазначив причини пропущення строку позовної давності. Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача до суду, а саме 21 червня 2016 року з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № DNH4TP82760292 сплинув строк позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а саме три роки з моменту попереднього звернення позивача до суду з позовом 23 січня 2013 року, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed