Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує наступним: в 2014 році вона розпочала навчання у медичному коледжі в м.Могилів-Подільський Вінницької області, де в 2015 році познайомилась із відповідачем та вони почали підтримувати близькі стосунки. В жовтні 2018 року вона завагітніла від відповідача та дізнавшись про свою вагітність повідомила [PERSON] .. Спершу відповідач сприйняв новину добре, підтримував її, вони продовжували бути разом як хлопець і дівчина. Після народження дитини планували укласти шлюб. Однак коли до народження дитини залишилось кілька місяців, відповідач почав уникати з нею спілкування та відмовлявся від зустрічей. Пізніше вона довідалась, що у відповідача є інша дівчина. [INFO] вона народила сина [PERSON] . З пологового її забрали батьки, а відповідач в свою чергу не цікавився нею та дитиною. 24 липня 2019 року відомості про батька дитини записані за її прізвищем на підставі ч.1 ст.135 СК України, а по батькові за іменем відповідача. Позивач впевнена, що саме [PERSON] є біологічним батьком дитини. Просить суд визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із чим внести зміни до актового запису про народження №115 від 24 липня 2019 року складений Ямпільським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на [PERSON] , [INFO] , де в графі батько вказати [PERSON] . Відповідач відсторонився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини та самоусунувся від його виховання та утримання, хоча має таку можливість, оскільки є військовослужбовцем за контрактом та отримує заробітну плату. Дитина [PERSON] проживає разом із нею та зареєстрований за її місцем проживання. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки від заробітку (доходу) батька, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, просить суд стягувати з відповідача на її користь кошти на її утримання в розмірі 1000 гривень, щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] - трьох років. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Вітвіцький О.Ю. діючи на підставі ордеру серії ВН №090170 в судове засідання не з`явились, надали суду заяви вх.№4408 від 28.07.2020 року та вх..№4667 від 05.08.2020 року про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням №2143000014403 з відміткою про «вручення особисто [PERSON] ». Про причини неявки відповідач суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутність чи перенесення розгляду справи до суду не надійшло, заперечень не подав. Представник відповідача адвокат Гримайло К.Л. діючи в суді на пдставі ордеру серії ВН № 127967 в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи у її відсутність чи перенесення розгляду справи до суду не надійшло. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи те, що відповідач та його представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи та повторно не з`явились в судове засідання, не повідомили суд про причини своєї неявки, тому вважаю за можливе провести судове засідання за відсутності відповідача та його представника. Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. З досліджених судом письмових доказів встановлено, [INFO] народився [PERSON] , матір`ю якого є [PERSON] , відомості про батька записані зі слів матері та вказано [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, згідно з ч.1 ст. 135 СК України (а.с.5- 6). З копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] зареєстровані в одній квартирі (а.с.7-11). З фотознімків та відеозапису DVD+R диск «Perfeo» 16х4.7 GB встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були знайомі та проводили разом час (а.с.17-21). З висновку експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №1233 від 24 лютого 2020 року встановлено, [PERSON] , [INFO] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , ймовірність даної події складає 99,9999% (а.с.66-82). Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження батьком дитини [PERSON] - записаний громадянин України [PERSON] , запис про батька вчинено у відповідності до ст. 135 СК України. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст.128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року N 3, постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень cт. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. За клопотанням позивача ухвалою суду у дані справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу для визначення питання про те, чи являється відповідач по справі [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку експерта № 1233 від 24 лютого 2020 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , ймовірність даної події складає 99,9999%. Оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, суд вважає встановленим факт батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] . Відповідач у свою чергу не спростував своє батьківства щодо дитини, народженою позивачем. З урахуванням вищевикладеного, суд знаходить підстави для визнання відповідача батьком дитини [PERSON] , [INFO] , що тягне за собою внесення змін до до актового запису №115 від 24 липня 2019 року про народження [PERSON] . Згідно ст.134 Сімейного кодексу України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Що стосується позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітнього сина та на утримання позивача до досягнення дитиною трьохрічного віку, суд виходить із наступного: Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 цього Кодексу одним із способів виконання батьками свого обов`язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні було встановлено, що малолітній [PERSON] , проживає разом із матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина не надає. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України При визначенні розміру аліментів суд враховує:- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових кошті; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;- інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд констатує, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч.2 ст.186 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище малолітньої дитини, яка є здоровою та у певній мірі матеріально забезпеченою. Матеріальне становище платника аліментів, який працює військовослужбовцем та отримує заробітну плату, не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, так як ніхто із сторін про це не заявив, враховуючи вищевикладене, суд має підстави для стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Приймаючи до уваги вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, розмір прожиткового мінімуму, який встановлений на даний час, можливість відповідача працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання сина, суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів, який необхідний для забезпечення мінімальних потреби дитини становить 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки позивач звернулась до суду із позовом 17 вересня 2019 року, тому суд має підстави для стягнення аліментів із відповідача з 17 вересня 2019 року. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення коштів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років . Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, суд вважає доведеним той факт, що малолітня дитина - проживає разом із позивачем, між сторонами не досягнуто домовленостей щодо розміру матеріальної допомоги, яку має надавати відповідач на утримання жінки з якою він не перебуває у зареєстрованому шлюбі, однак з нею проживає їх спільна дитини, яка не досягла трирічного віку, тому у сукупності наведених обставин з урахуванням положень ст.ст.84, 91 Сімейного кодексу України є підстави для стягнення аліментів на утримання дружини. Виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", який становить 2102 гривні, суд вважає заявлений позивачем розмір коштів - 1000 (одна тисяча) гривень, на її утримання до досягнення дитиною трьох років таким, що забезпечить мінімальні прожиткові потреби [PERSON] , а тому визнає його обґрунтованим та доведеним. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову, а відтак він підлягає повному задоволенню. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду за заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів та коштів на її утримання, а тому у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 1536 гривень 80 копійок. Окрім цього, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір за заявлену позовну вимогу немайнового характеру у сумі 768 гривень 40 копійок, яку необхідно стягнути з відповідача на користь відповідача. За проведення судової молекулярно-генетичної експертизи позивачем сплачено кошти у сумі 7614 гривень відповідно до рахунку до висновку експерта №1233 від 24 лютого 2020 року. Враховуючи вищевикладене, суд у порядку ст.141 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати у загальній сумі 8382 гривні 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved