Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ТОВ „Кристал" на свою користь 2284 грн. 31 коп. заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2014 року по 24.07.2014 року у зв'язку з несвоєчасною видачею трудової книжки, зобов'язати відповідача змінити формулювання причини звільнення із „звільнити в зв'язку з втратою довіри п. 2 ст. 41 КЗпП України" на „звільнити за власним бажанням на підставі п. 4 ч.1 ст. 36 КЗпП України", а також змінити дату звільнення із 01.07.2014 року на 24.07.2014 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що з 14.08.2004 року вона працювала продавцем у магазині „Ясен" ТОВ „Кристал". Наказом № 5 від 01.07.2014 року була звільнена з роботи за п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри, незважаючи на те, що нею подавалась заява про звільнення за власним бажанням. Трудова книжка була отримана 24.07.2014 року, тому остаточною датою звільнення, на думку позивача, є саме ця дата. Позивач вважає, що відповідач повинен провести з нею розрахунок за час вимушеного прогулу, пов'язаного з несвоєчасною видачею трудової книжки, змінити формулювання причин та дати звільнення. Рішенням Ічнянського районного суду від 05 грудня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з ТОВ „Кристал" на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі при звільненні в розмірі 2284 грн. 31 коп., середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки з 01.07.2014 року по 24.07.2014 року в сумі 1021 грн. 66 коп., змінено в трудовій книжці [PERSON] запис під № 8 щодо підстави звільнення зі «звільнити в зв'язку з втратою довіри п.2 ст. 41 КЗпП України" на „звільнити за власним бажанням на підставі п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України", стягнуто з ТОВ „Кристал" на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі ТОВ „Кристал", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати дане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт посилається на те, що з позивачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, що дає підстави для звільнення її на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри. Апелянт зазначає, що подання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням не є перешкодою для звільнення її за п. 2 ст. 41 КЗпП України. На думку апелянта, позовна вимога [PERSON] про зміну дати звільнення не узгоджується із нормами трудового законодавства. Також апелянт зазначає, що відповідачем надсилались позивачу листи про необхідність отримання наказу про звільнення та трудової книжки, проте ці вимоги були залишені поза увагою, тому вина підприємства в затримці видачі трудової книжки відсутня. Представники відповідача в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу, вважали, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що позивач порушувала правила проведення операцій з матеріальними цінностями, зокрема продавала товар без оплати в кредит без погодження з відповідачем, вказували, що саме ця обставина була підставою для втрати до неї довіри. Тому просили скасувати судове рішення та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Позивач просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити. При цьому не заперечувала, що мали випадки продажі товару з відстрочкою оплати, але потім покупці їй гроші повертали. Вона працювала на протязі 10 років, проте жодного разу не було в магазині нестач. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Розглядаючи справу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в справі відсутні докази, які підтверджують винні дії позивача, що стало підставою для втрати довіри до неї з боку адміністрації, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Апеляційний суд частково погоджується із даними висновками, враховуючи наступне. Судом встановлено, що згідно наказу № 12 від 14 серпня 2004 року [PERSON] прийнята на роботу продавцем магазину „Ясен" ТОВ „Кристал" смт. Парафіївка, Ічнянського району, Чернігівської області (а.с.5). В той же день між «ТОВ „Кристалл» та [PERSON] було підписано договір про матеріальну відповідальність. Відповідно до п.9 цього [PERSON] несе матеріальну відповідальність за збереження ввірених їй товаро - матеріальних цінностей (а.с.79) 01 липня 2014 року в магазині „Ясен" ТОВ „Кристал" було проведено інвентаризацію товаро-матеріальних цінностей у присутності позивача, директора магазину [PERSON], бухгалтера [PERSON] та продавця [PERSON] За результатами інвентаризації в магазині встановлена нестача на загальну суму 40 4513 грн. 65 коп.(а.с.138-141) Наказом № 5 від 01 липня 2014 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку з втратою довіри (а.с.6). Як вбачається з матеріалів справи, продавець магазину [PERSON] відмовилась підписувати інвентаризаційний опис товаро - матеріальних цінностей та порівняльну відомість результатів інвентаризації, пояснюючи це тим, що вона не згодна з висновками комісії, про що свідчать записи на цих документах (а.с.138-139). Відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України, крім підстав передбачених ст..40 цього кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Під час розгляду справи в апеляційному суді представники відповідача на підтвердження своїх тверджень щодо наявності підстав для звільнення позивача за п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із втратою довіри надали інвентаризаційний опис товаро - матеріальних цінностей, порівняльну відомість результатів інвентаризації та висновок експерта судово-економічної експертизи від 18.11.2014 року. Із змісту цих документів вбачається, що в магазині відповідно до бухгалтерських документів рахується товару на суму 53233.60 грн., фактичний залишок товару складав 12719.95грн., слід нестача виявлена у сумі 40.513.65грн.. Наданим апеляційному суду представником відповідача висновку експерта судово-економічної експертизи від 18.11.2014 року підтверджується нестача товаро-матеріальних цінностей за актом інвентаризації по магазину «Ясен» ТОВ «Кристал» за період роботи з 02.12.2013 року по 30.06.2014 року у розмірі 40 513.65 грн. Крім того, по факту недостачі товарно-матеріальних цінностей в магазині „Ясен", що допущена продавцем [PERSON], порушено кримінальне провадження за № 120142701200000282 від 03.09.2014 року; 21.03.2015 року [PERSON] повідомлено про підозру в скоєння цього кримінального правопорушення (а.с.179). Відповідач, як на підставу звільнення позивача, посилався на результати проведеної 01 липня 2014 року інвентаризації товарно-матеріальний цінностей в магазині „Ясен", згідно з якими виявлено нестача на суму 40513 грн. 65 коп. Як роз'яснено у п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 (з наступними змінами і доповненнями), звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст.41 КЗпП України) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Втрата довір'я може бути не тільки результатом скоєння певних дій, а й такого проступку, який дає підстави зробити висновок про те, що подальше залишення такого працівника на роботі з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей може призвести до втрати цих цінностей. В разі наявності спору власник зобов'язаний довести і факт порушення, і вину працівника. Оскільки, [PERSON] була працівником, до обов'язів якої входило виконання функцій з безпосереднього обслуговування грошових та матеріальних цінностей, тобто матеріально відповідальною особою, з якою укладено договір про повну матеріальну відповідальність, допустила порушення правил проведення операцій з товаром, що спричинило недостачу, є всі підстави вважати її звільнення з роботи у зв'язку з втратою довіри відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України таким, що відбулося з дотриманням вимог закону. Апеляційний суд не може прийняти до уваги пояснення [PERSON], що нестача в магазині виникла внаслідок пожежі в ніч на 01.07.2014 року, оскільки вказане не підтверджено доказами. Факт пожежі в магазині «Ясен» спростовується листом начальника Ічнянського РВ Управління ДСНС України у Чернігівській області. Із змісту цього листа вбачається, що 01.07.2014 року надходило повідомлення про пожежу в магазині «Ясен» за адресою вул. В. Сенчика,9. Проте виїздом на місце було встановлено задимлення приміщення, яке спричинено коротким замкненням тимчасової електромережі магазину, без подальшого горіння. Отже, відповідачем належними доказами доведено факт порушення з боку позивача [PERSON] правил проведення операцій з матеріальними цінностями та вчинення нею проступку, що стало підставою для втрати до неї довіри з боку роботодавця, а тому позовні вимоги про зміну причини звільнення задоволенню не підлягають. Що стосується незгоди апелянта із рішенням суду про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то апеляційний суд, переглядаючи рішення в цій частині, виходить з наступного. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України, частина 1 якої передбачає відповідальність працедавця за затримку розрахунку при звільненні працівника, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Представниками відповідача ТОВ „Кристал" не було надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій докази того, що перешкоджало йому 01 липня 2014 року, в день звільнення позивача, видати їй належним чином оформлену трудову та провести розрахунок належних їй при звільненні сум, враховуючи, що позивачем в позовній заяві визнавалось, що з наказом про звільнення вона ознайомилась 01 липня 2014 року, про що свідчить її підпис на наказі. Надані відповідачем службові записки (а.с.63-65) не можуть бути визнані належними доказами відсутності вини роботодавця у затримці видачі трудової книжки, оскільки не підтверджено факт належності телефонного номеру саме [PERSON] та сам факт здійснення дзвінків. Заперечень щодо сум заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки видачі трудової, які були визначені судом першої інстанції, апеляційна скарга не містить. Відсутні заперечення апелянта і щодо самого факту існування заборгованості по заробітній платі. Підсумовуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог [PERSON] до ТОВ "Кристал" щодо внесення змін до запису під №8 в трудову книжку про звільнення [PERSON] і ухвалення нового рішення в цій частині про відмову в позові, та залишення рішення суду першої інстанції без змін в іншій частині, у зв'язку з чим апеляційна скарга ТОВ „Кристал" підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial