Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до відповідача Державного підприємства " Стрийський вагоноремонтний завод " та, уточнивши позовні вимоги, просить суд визнати його звільнення з роботи на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України незаконним та поновити його на роботі в державному підприємстві " Стрийський вагоноремонтний завод " на посаді першого заступника директора підприємства. Стягнути з Державного підприємства " Стрийський вагоноремонтний завод " на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20541,46 гривень; Стягнути з Державного підприємства " Стрийський вагоноремонтний завод " на його користь компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 3 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05 серпня 2014 року він був прийнятий на роботу на посаду першого заступника директора державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" по переводу з локомотивного депо "Львів Захід" Львівської залізниці. 28 жовтня 2014 року на підставі наказу (розпорядження) № 321, виданого директором підприємства, головою комісії з реорганізації Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" - [PERSON] , він звільнений із займаної посади першого заступника директора на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудової дисципліни. Вважає звільнення незаконним та безпідставним, оскільки у відповідності до п. 1 ст. 41 КЗпП України додатковими підставами розірвання трудового договору є - одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Так у наказі (розпорядженні) № 321 від 28.10.2014 року про припинення трудового договору, вказується що причиною звільнення є п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків. Обставинами вчинення правопорушення є те, що [PERSON] 20.10.2014 р. дав команду економісту ВЗК [PERSON] підготувати договір на реалізацію металобрухту з ПП "Магніт" і в порушення вимог наказів генерального директора про порядок реалізації металобрухту і без отримання дозволу управління залізниці сам його підписав, чим порушив вимоги посадової інструкції, довіреність. В продовження злочинних дій сам дав команду бригадиру ТРЦ [PERSON] на завантаження вагону четвертим видом металобрухту (осями б/в), яке відбувалося після 17 год. І після закінчення робочого дня, без повідомлення комірника [PERSON], яка веде облік металобрухту і процес відвантаження, підписання договору на реалізацію металобрухту без попереднього погодження Укрзалізниці та в порушення порядку укладання договорів на підприємстві (протокол оперативної наради при директорі від 28.10.2014 р.). Усі порушення, зазначені в наказі від 28 жовтня 2014 року № 321, які стали підставою для його звільнення з посади першого заступника директора, не є одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків, стягнення у вигляді звільнення застосовано відповідачем із порушенням вимог ст. 149 КЗпП України, у зв'язку із чим цей наказ є незаконним. Оскільки він діяв у межах повноважень наданих йому керівництвом підприємства, підписував договір з ПП "Магніт" на підставі діючої довіреності та після його візування відповідальними працівниками. У даному наказі зазначається, що [PERSON] порушив ряд норм, і вказується "в продовження злочинних дій", роботодавець звинувачує його у порушенні декількох норм, хоча звільняє за одноразове порушення трудових обов'язків. Зі змісту наказу так і не зрозуміло за яке саме порушення його звільнено з посади. Звільнення за пунктом 1 ст. 41 КЗпП є дисциплінарним стягненням і має проводитись із додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень згідно з чинним законодавством. Відповідно до статті 148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку. Факт порушення (виявлення проступку) фіксується у відповідному акті, який складає або власник, або контрольні органи (ревізійна комісія господарського товариства, служба внутрішнього аудиту, незалежні аудитори, працівники прокуратури та ін.). Рекомендується ознайомити працівника з актом під підпис. Зазначеного не було здійснено. Дотримання такої вимоги є важливою умовою дисциплінарної відповідальності і може розцінюватися судом як недодержання процедури звільнення. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. З метою усунення недоліків при розгляді трудових справ Пленум Верховного Суду України, постановляє: звернути увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Як випливає з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", в кожному конкретному випадку, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру вчинку та обставин, за яких його було вчинено, а також враховувати, яку було завдано, чи могло бути завдано шкоду. Як приклади одноразового грубого порушення працівником трудових обов'язків Верховний Суд України називає, зокрема: - істотне порушення фінансової дисципліни; відмову допустити службових осіб контрольних органів до перевірки діяльності підприємства. Водночас Верховний Суд України вважає неможливим звільнення за п. 1 ст. 41 КЗпП, якщо порушення має тривалий, а не разовий характер. За ввесь цей час своєї трудової діяльності на даному підприємстві він жодного разу не притягався до дисциплінарної відповідальності, а також не був притягнутий до будь-якої іншої відповідальності. Таким чином, вважає, що його абсолютно безпідставно звільнено на підставі п.1 ст. 41 КЗпП України, оскільки відповідач на власний розсуд трактує його дії, не беручи до уваги його пояснень і те, що він діяв виключно в межах посадової інструкції та довіреності. Окрім того відповідач звільняє його за одноразове грубе порушення трудових обов"язків і не може обґрунтувати, за яке саме порушення, вказуючи на ряд порушень. У зв'язку з наведеними вище обставинами, у відповідності до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Крім того, йому внаслідок незаконного звільнення була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він безпідставно був позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого змушений був прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сім'ї. Також, постійні хвилювання про те як матеріально забезпечити себе та свою сім'ю, тримало його в постійній нервовій та психологічній напрузі. Незаконне звільнення призвело до того, що він постійно думає, як та куди влаштуватись на роботу, оскільки звільнення відбулось раптово, більш того без будь-яких законних підстав, що спричинило йому значні моральні страждання. За таких умов, у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому вважає, що внаслідок незаконного звільнення, йому було завдано значної моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 3 000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], підтримали заявлені вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Крім того [PERSON] додатково пояснив, що до жовтня 2014 року він двічі, по вказівці директора, відправляв металобрухт, без отримання дозволу та попереднього погодження з Укрзалізницею. Про те, що договори треба узгоджувати з Укрзалізницею, не знав. Внаслідок відправки ним металобрухту, позивач збитків не поніс. В судовому засіданні представники позивача - державного підприємства " Стрийський вагоноремонтний завод" Васьків І.В. та Янів М.В. позовні вимоги заперечили та пояснили, що відповідно до умов п. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами. 20.10.2014. першим заступником директора підприємства [PERSON], позивачем у справі, було підписано договір на постачання металобрухту № СВРЗ-04-(П-355/05)-14-15-Ю на підставі довіреності № ЮВ-39-Н від 27.08.2014. Зазначений договір підписаний з порушенням вимог наказу Укрзалізниці № 344-Ц від 17.05.2010 р., який передбачає узгодження проекту договору реалізації металобрухту Головним управлінням МТР, та наказу директора підприємства № 12 від 15.01.2013 р., який передбачає візування проекту договору відповідними підрозділами. У своїй позовній заяві, позивач зазначає про невизначеність причин звільнення. При цьому, взамін причин звільнення наводить обставини, за яких відбулося правопорушення. 27.08.2014р., позивачу у справі, який займав посаду першого заступника директора підприємства, керівником підприємства та на період проведення реорганізації, головою комісії з реорганізації - [PERSON], було надано повноваження на підписання від імені підприємства господарських договорів. За умовами ст. 139 Кодексу законів про працю України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 1004 Цивільного кодексу України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Однак, ні в момент підписання договору, ні в процесі його виконання, позивач не повідомляв довірителя про необхідність відступлення від вимог наказу Укрзалізниці № 344-Ц від 17.05.2010., який передбачає реалізацію металобрухту виключно на конкурсних засадах та за погодженням вартості з Головним управлінням МТР Укрзалізниці, ні відступлення від вимог наказу директора підприємства № 12 від 15.01.2013., яким встановлено порядок підготовки проектів, погодження та підписання господарських договорів за участю Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод". В порушення вимог даного наказу проект договору на реалізацію металобрухту завізований лише виконавцем та ініціатором укладення договору. При цьому, умови даного договору не погодженні, зокрема, з підрозділами які здійснюють контроль за фінансово-господарськими операціями за даним договором (бухгалтерія), визначення рівня цін (планово-економічний відділ) та юридичним визначенням взаємних зобов'язань сторін за договором і порядком їх здійснення (юридичний відділ). Також, відповідно до умов наказу Укрзалізниці № 344-Ц від 17.05.2010 р., реалізація металобрухту здійснюється виключно на умовах 100% попередньої оплати. Відповідно до зазначення платежу, ПП "Магніт" 21.10.2014. перерахувало 80 тис. грн. в рахунок оплати металобрухту за договором № 14-01/10 від 03.02.2014. Підтвердження того, що дані кошти поступили саме за договором № СВРЗ-04-(П-355/05)-14-15-Ю від 20.10.2014. на момент відвантаження металобрухту - 21.10.20014. відсутні. Причина звільнення в наказі директора підприємства № 321 від 28.10.2014. визначена чітко, а саме: "п. 1 ст. 41 за одноразове грубе порушення трудових обов'язків". Дане порушення виражене в порушенні порядку укладання договорів, а саме вимог наказу Укрзалізниці № 344-Ц від 17.05.2010 р. та наказу директора підприємства № 12 від 15.01.2013 р. Твердження позивача про порушення вимог ст. 149 Кодексу законів про працю України, вважають безпідставними, оскільки зміст позовної заяви не містить посилань, чим самим порушено права позивача. Зокрема, ст. 149 Кодексу законів про працю України передбачено: "До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівнику під розписку.Як вбачається із змісту письмових пояснень позивача, договір він підписав на підставі дозволу заступника генерального директора Укрзалізниці [PERSON], однак, зміст телеграфної вказівки свідчить про надання дозволу на реалізацію брухту осей колісних пар лише за умови дотримання чинного законодавства та нормативно-правових актів Укрзалізниці. Необхідність погодження підтверджується також змістом Акту про проведення перевірки ДП "Стрийський ВРЗ" від 15.08.2014. Крім цього, телеграфна вказівка, додана до позовної заяви, втратила чинність на підставі телеграфної вказівки № ЦЗТ-8/543 від 18.11.2014р. . Отже, позивачем допущено порушення умов наказу Укрзалізниці № 344-Ц від 17.05.2010р. та наказу директора підприємства № 12 від 15.01.2013р. Дане порушення являється одноразовим, оскільки вчинено однією дією. При застосуванні даного виду відповідальності, виконано норми КЗпП України, зокрема, звільнення проведено з дотриманням процедури, передбаченої ст. 147 КЗпП України. При цьому, докази тимчасової непрацездатності позивача, що могло б бути перешкодою для звільнення, відсутні. При обранні виду стягнення враховано ступінь тяжкості проступку, обставини, за яких його було вчинено, а також негативні для підприємства наслідки. При укладенні договору, позивач не врахував фінансових інтересів відповідача, зокрема: - умови, підписаного позивачем договору, передбачають реалізацію металобрухту за ціною 3020,00 грн. без податку на додану вартість, в той час як за умовами договору № СВРЗ-04-(П-260/05)-14-11/Ю від 09.07.2014р. вартість брухту сталевого даного виду становила 3090,00 грн. Отже, ціна металобрухту занижена на 70,00 грн. з кожної тони металобрухту, що в загальному при повному виконанні договірних зобов'язань складає за 100 тон 7000,00 грн. При цьому, згідно листів-пропозицій від 10.11.2014. TOB "СДТ-Сталь" мало можливість придбати металобрухт виду № 4 за ціною 3250,00 грн., а TOB "ПФК "Сотружество" - за ціною 3300,00 грн. Дана обставина свідчить, що внаслідок недотримання позивачем вимог наказу Укрзалізниці № 344-Ц від 17.05.2010р. та наказу директора підприємства № 12 від 15.01.2013р. підприємство недоотримало в середньому 265,00 грн. за тону металобрухту, а за 100 тон сума коштів становить 26500,00 грн. Відповідно до ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. У відповідності до п. 1 ст. 41 КЗпП України, додатковими підставами , розірвання трудового договору є - одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; Відповідно до ст. 149 Кодексу законів про працю України передбачено: "До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівнику під розписку. Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", в кожному конкретному випадку вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру вчинку та обставин, за яких його було вчинено, а також враховувати, яку було завдано, чи могло бути завдано шкоду. Як приклади одноразового грубого порушення працівником трудових обов'язків Верховний Суд України називає, зокрема: - істотне порушення фінансової дисципліни; відмову допустити службових осіб контрольних органів до перевірки діяльності підприємства. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 28 жовтня 2014 року на підставі наказу (розпорядження) № 321, виданого директором підприємства, головою комісії з реорганізації Державного підприємства "Стрийський вагоноремонтний завод" - [PERSON], позивача звільненено із займаної посади першого заступника директора на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудової дисципліни. Згідно наказу Укрзалізниці № 344-Ц від 17.05.2010 р., реалізація металобрухту здійснюється виключно на умовах 100% попередньої оплати. ПП "Магніт" попередньо не проплатило вартість металобрухту за договором № СВРЗ-04-(П-355/05)-14-15-Ю від 20.10.2014. на момент відвантаження металобрухту, тобто на 21.10.20014р. Згідно п.2 розділу 5 Порядку здійснення операцій з метелобрухтом та контролю за отриманням та використанням відповідних коштів залізницями та підприємствами, які входять до сфери управління Укрзалізниці, проект даного договору необхідно було погодити з Головним управлінням МТР, чого позивачем зроблено не було. Згідно наказу директора підприємства № 12 від 15.01.2013 р., " Про затвердження порядку підготовки та розгляду проектів господарських договорів, які укладаються державним підприємством "Стрийський вагоноремонтний завод" в новій редакції", даний договір повинен був погоджений з відповідними посадовими особами підприємства, а саме- заступником директора з виробництва, заступником директора з економіки та фінансів, головним бухгалтером, заступником начальника ВЗКЗ, начальником ПЕВ, заступником начальника ЮВ, виконавцем, чого позивачем зроблено не було. Суд критично оцінює покази позивача в тій частині, що йому не було відомо про необхідність погодження договорів постачання металобрухту з відповідними службовими особами підприємства, оскільки вони спростовується тим, що договір завізовано заступником начальника ВЗКЗ [PERSON] та виконавцем [PERSON], інші посадові особи в порушення вищевказаного "Порядку …" договір не завізували. Крім того, в своєму письмовому поясненні, поданому на ім"я директора, позивач вказує на те, що договір підписав на підставі дозволу Укрзалізниці, що також свідчить про те, що позивач знав про необхідність погодження договорів з Укрзалізницею, однак цього не зроби. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач дійсно грубо порушив свої трудові обов"язки при укладенні договору № СВРЗ-04-(П-355/05)-14-15-Ю від 20.10.2014., чим могло бути заподіяно шкоду підприємству, оскільки вартість відвантаженого металобрухту ПП "Магніт" занижена. Твердження позивача про те, що раніше він двічі відвантажував металобрухт покупцям без погодження з Укрзалізницею, а тільки по вказівці директора заводу, в судовому засіданні нічим не доведено, а тому суд до уваги їх не приймає. Також, суд вважає, що притягуючи позивача до дисциплінарної відповідальності, позивачем не порушено порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності, передбачений ст. 149 КЗпП України, оскільки стягнення накладено безпосередньо після виявлення проступку в межах одного місяця, від позивача було відібрано письмове пояснення по обставинах проступку, про ознайомлення з наказом про звільнення позивач власноручно розписався в наказі. На думку суду, при обранні виду стягнення відповідачем було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, обставини за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Твердження позивача, що він нагороджений за сумлінну працю знаком "За самовіддану працю другого ступеня ДТГО "Львівська залізниця", не може бути свідченням того, що відповідач належним чином не врахував характеристику його особи, оскільки нагороду він отримав 14.11.2013 року, працюючи на іншому підприємстві, а тому висновок відповідача про те, що позивач вчинив одноразове грубе порушення трудових обов"язків є правильним і відповідає тяжкості вчиненого порушення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в з задоволенні позовних вимог в частині поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Відповідно, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягають.

Outcome: dismissed