Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Меланчук І.В., звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області\~\~з позовом до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завдано працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог посилається\~на те,\~що [PERSON] знаходився у трудових відносинах з ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». За час роботи на даному підприємстві він отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював. Вібрація, важкість праці, хімічні речовини, шум сприяли розвитку професійних захворювань. У зв`язку із заподіянням шкоди здоров`ю, 06.02.2006 року [PERSON] вперше пройшов огляд медико- соціально експертною комісією, за результатами якої йому визначено ступень\~втрати професійної\~працездатності \~в розмірі\~45%\~та встановлено\~третю групу\~інвалідності. Впродовж, при повторних оглядах зокрема від19.03.2015 року ступінь втрати професійної працездатності встановлено в розмірі 40%, безстроково та встановлено третю групу інвалідності. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач вважає, що у нього наявна моральна шкода, оскільки він втратив професійну працездатність, було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позбавлений права реалізувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку із загальною слабкістю, втомою, болями. Позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 270 000 гривень 26\~травня \~2021\~року відповідач\~надав відзив\~на позовну\~заяву,\~у якому\~просить суд\~відмовити в\~повному обсязі\~в задоволенні\~позовних вимог\~ [PERSON] .\~ Вважають\~вимоги позивача\~протиправними,\~безпідставними та\~такими ,\~що не\~гуртуються на\~нормах чинного\~трудового законодавства\~України.\~ Відповідно\~до п.\~5\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~4\~від 3103.1995\~року "\~Про судову\~практику по\~справах про\~відшкодування моральної\~шкоди",\~оскільки питання\~відшкодування моральної\~шкоди регулюється\~законодавчими актами,\~введеними вдію\~у різні\~строки,\~суду необхідно\~в кожній\~справі з`ясовувати\~характер правовідносин\~сторін і\~встановити якими\~правовими нормами\~вони регулюються,\~чи допускає\~відповідне законодавство\~відшкодування моральної\~шкоди при\~даному виді\~правовідносин,\~коли набрав\~чинності законодавчий\~акт,\~що визначає\~умови і\~порядок відшкодування\~моральної шкоди\~в цих\~випадках та\~коли були\~вчинені дії,\~якими заподіяно\~цю шкоду.\~ Як\~вбачається з\~позовної заяви\~та доданих\~до неї\~додатків,\~професійне захворювання\~було \~становлено позивачу\~17.01.2006\~року,\~у зв`язку\~з чим\~повинні застосовуватись\~положення актів\~цивільного законодавства,\~чинні на\~момент виникненн6я\~спірних правовідносин.\~У відповідності\~до ст.\~21\~Закону України\~"Про\~загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування від\~нещасного випадку\~на виробництві\~та професійного\~захворювання,\~які спричинили\~втрату працездатності",\~обов`язок\~з відшкодування\~грошової суми\~за моральну\~шкоду за\~наявності факту\~заподіяння цієї\~шкоди потерпілому,\~покладався згідно\~чинного законодавства,\~виключно на\~Фонд.\~таким сином\~станом на\~06.02.2006\~року,\~у відповідності\~до ст.\~21\~ЗУ №1105-ХIV,\~обов`язок відшкодування\~грошової суми\~за моральну\~шкоду за\~наявності факту\~заподіяння цієї\~шкоди потерпілому\~покладається згідно\~чинного законодавства,\~виключно на\~Фонд.\~ Тому\~вимоги позивача\~до ВТ\~"Марганецкий\~ГЗК"\~ж безпідставними\~та неправомірними.\~звертають увагу\~на той\~факт,\~що відповідачем\~були забезпечені\~в повній\~мірі безпечні\~умови правці\~позивачу,\~а тому\~ відповідач\~не має\~нести перед\~ним відповідальність\~по відшкодуванню\~моральної шкоди\~згідно норм\~КЗпП України.\~Крім того\~позивач,\~стверджуючи про\~заподіяння йому\~морально шкоди,\~не наводить\~жодних доказів,\~якими підтверджується\~факт заподіяння\~йому моральних\~страждань,\~що унеможливлює\~задоволення позовних\~вимог.\~Звертають увагу\~на те,\~що стягнуті\~кошти в\~рахунок відшкодування\~моральної шкоди\~є доходом\~позивача,\~який з\~23\~травня 2020\~року,\~згідно ЗУ\~від 16.01.2020\~року №\~466-1Х\~"Про\~внесення змін\~до Податкового\~кодексу України\~щодо вдосконалення\~адміністрування податків,\~усунення технічних\~та логічних\~неузгодженостей у\~податковому законодавстві\~є обов`язком\~оподаткування.\~ Крім того, п.п.16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово встановлюється військовий збір. Відповідач зазначає, що АТ "Марганецький ГЗК" не може бути належним відповідачем у справі, а в спірних правовідносинах не було встановлено вчинення з боку відповідача будь-яких неправомірних дій, що могли б призвести до настання професійного захворювання, отже відсутня одна з обов`язкових передумов для відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги не співмірні з ступенем вини підприємства і ушкодженням здоров`я позивача. Завалений позивачем розмір моральної шкоди невмотивований, завищений та не відповідає тяжкості і характеру завданої здоров`ю позивачу шкоди. Представник позивача - адвокат Меланчук І.В. надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. \~Статтею\~\~13\~ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно положень статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. В судовому засіданні встановлено, що позивач знаходився у трудових відносинах з ВАТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», правонаступником якого є АТ «Марганецький ГЗК» що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] , заведеної 04 червня 1990 року на [PERSON] . \~ \~ \~ \~За час роботи на даному підприємстві він отримав професійні захворювання, які обумовлено умовами в яких він працював. \~ \~ \~ \~За висновком МСЕК Серії ДНА-02№08432 від 06.02.2006 року [PERSON] первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 45% у зв`язку із професійними захворюваннями та встановлено третю групу інвалідності. При повторних\~переоглядах,\~зокрема 19.03.2015 року, [PERSON] ступінь втрати професійної працездатності визначено в розмірі 40% у зв`язку із професійними захворюваннями, безстроково, групу інвалідності не встановлено. Виходячи з медичних висновків, акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, суд прийшов до висновку про те, що у зв`язку з небезпечними умовами праці, низьким рівнем техніки безпеки та впливом комплексу виробничих шкідливих факторів на шахті, позивач отримав професійні захворювання. Внаслідок втрати професійної працездатності, у позивача наявна моральна шкода, оскільки він відчуває фізичний біль та душевні страждання, погіршилися його здібності, переживання викликані наслідками професійного захворювання, він втратив професійну працездатність, позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений постійно приймати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки професійного захворювання, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. Статтею 153\~Кодексу законів\~про працю\~України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173\~КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно абзацу 9 пункту 5 Рішення Конституційного Суду України №20-рп/2008 від 08.10.2008 року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до вказаного закону. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167\~ЦК України та ст.237-1 КЗпПУ їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України. Частина 1 ст.\~237-1\~КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.\~\~ Тому, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує значні тяжкі зміни його життєвих зав`язків, ступінь втрати ним професійної працездатності, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, тривалість та характер моральних переживань, що пов`язані з перенесенням позивачем фізичного болю, необхідністю вжиття додаткових зусиль для організації свого життя у зв`язку зі ушкодженням здоров`я, інших обставин справи, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суму 120\~000 грн., з утриманням податку та обов`язкових платежів. Підстав для витребування у позивача інформації щодо платіжних реквізитів, суд не вбачає, відповідачем не надано доказів того, що вони зверталися до позивача самостійно, і він відмовив їм у наданні вказаної інформації. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у сумі 908,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial