Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

В жовтні 2018 року Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй відповідно до укладеного кредитного договору №NKN0GK04040038 від 30 липня 2007 року ПАТ КБ "Приватбанк" (далі- Банк) було надано кредит у розмірі 26 400 доларів США на придбання однокімнатної квартири на термін до 29 липня 2027 р. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту шляхом надання щомісячного платежу у розмірі 259,22 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2017 року по цивільній справі №490/524/16-ц достроково стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №NKN0GK04040038 від 30 липня 2007 року в загальному розмірі 19 413,14 доларів США, що еквівалентно 445 725,70 грн., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 18089,33 доларів США; 1301,17 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 22,64 долари США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань. Рішення набрало законної сили. Під час розгляду цивільної справи №490/524/16-ц судом було встановлено що задоволення вимог Банку про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом є незаконним (п.33 мотивувальної частини рішення). Разом із цим суд зазначив, що вимог про визнання незаконним підвищення процентної ставки та вимог про визнання незаконним покладення Банком обов`язку на позичальника по щомісячній сплаті комісії за користування кредитом та перерахунку в зв`язку з цим суми заборгованості відповідачка не заявляла, що не позбавляє її права в подальшому звернутися з відповідними вимогами в установленому законом порядку. Після ознайомлення із рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2017 року по цивільній справі №490/524/16-ц [PERSON] стало відомо, що ПАТ КБ "Приватбанк" неправомірно стягував із неї комісійні платежі за обслуговування кредиту та незаконно нараховував завищені проценти за користування кредитними коштами, у зв`язку із чим вона звернулась до суду із даним позовом. У судове засіданні представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність та просив про задоволення позову в повному обсязі. Відповідач надав пояснення по справі, якими заперечував проти задоволення позовних вимог із тих підстав, що сума боргу позивача за кредитним договором №NKN0GK04040038 від 30 липня 2007 року встановлена рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2017 року по цивільній справі №490/524/16-ц та винагорода за кредитним договором не є винагородою за дії, які споживач здійснює на користь банку. Також просив застосувати наслідки спливу позовної давності щодо заявлених позовних вимог, оскільки кредитний договір було укладено 30.07.2007 року, а позивач звернувся до суду із позовною заявою лише 2018 році. Просив відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору №NKN0GK04040038 від 30 липня 2007 року позивачем було надано відповідачу кредит у розмірі 26 400 доларів США на придбання однокімнатної квартири на термін до 29 липня 2027 р. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом , винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту шляхом надання щомісячного платежу у розмірі 259,22 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається з заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді. Згідно п.7.1 кредитного договору, у разі порушення термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) передбаченого графіком погашення заборгованості на 120 календарних днів - позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту) , відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяць, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. За п. 7.4 кредитного договору, згідно ст. 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту ( в тому числі строків сплати) , позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,16 % на місяць , розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. 20 жовтня 2008 року в зв`язку з підвищенням облікової ставки НБУ згідно п. 2.3.1 договору було підвищено процентну ставку за вказаним договором кредиту до 13,2 % річних. При цьому Банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 днів календарних з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. В подальшому 30 серпня 2010 року процентну ставку змінено до 12,7 % річних. Даних про те, що позивача було письмово повідомлено у відповідності до умов п. 2.3.1 кредитного договору Банком суду не надано. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав в повному обсязі, у зв`язку із чим, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2017 року по цивільній справі №490/524/16-ц достроково стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №NKN0GK04040038 від 30 липня 2007 року в загальному розмірі 19 413,14 доларів США, що еквівалентно 445 725,70 грн., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 18089,33 доларів США; 1301,17 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом; 22,64 долари США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань. Рішення сторонами не оскаржувалось. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1,5ст.261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивач зазначив, що про порушення свого права дізнався після ознайомлення із рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2017 року по цивільній справі №490/524/16-ц, в якому суд встановив що задоволення вимог Банку про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом є незаконним, а також визнав незаконним підвищення процентної ставки в порядку не передбаченому кредитним договором. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України). Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва по цивільній справі №490/524/16-ц ухвалено в січні 2017 року, а позовна заява в даній справі подана до суду в жовтні 2018 року, за такого, суд не може погодитися з заявленими відповідачем вимогами про застосування строків позовної давності адже позивачем не пропущено строку позовної давності, який почав обчислюватись з моменту ознайомлення [PERSON]. із рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2017 року по справі №490/524/16-ц. Окрім зазначеного, суд враховує, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заявленими вимогами у цивільній справі №490/524/16-ц було - стягнення заборгованості за кредитним договором. Під час розгляду зазначеної справи судом були встановлені обставини незаконного підвищення процентної ставки та незаконного покладення Банком обов`язку на позичальника по щомісячній сплаті комісії за користування кредитом. Таким чином позовні вимоги в даній справі щодо незаконного підвищення процентної ставки та незаконного покладення Банком обов`язку на позичальника по щомісячній сплаті комісії за користування кредитом підлягають дослідженню, а позовні вимоги задоволенню у разі їх обґрунтованості. Як слідує з правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-2315цс16, відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частинами першою, другою статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. За змістом частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У справі, яка переглядається, така процедура передбачена умовами пункту 2.3 кредитного договору. За правилами частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (чинної на час укладення кредитного договору від 24 березня 2008 року) у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів із дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Відповідно до пункту 3 Правил надання послуг поштового зв`язку (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155, рекомендоване поштове відправлення це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок "M"), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника лист про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Проте відповідачем взагалі не надано суду доказів того, що повідомлення банку про збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором не було надіслано в передбачений цим договором спосіб (пункт 2.3.3 кредитного договору); позивач не отримував цього повідомлення; збільшення розміру процентної ставки відбулося не у строк та спосіб, передбачені кредитним договором, оскільки відповідний документ про внесення змін до договору (додаткову угоду) боржнику банк не надсилав, отже, сторони його не підписували, як це передбачено умовами пункту 5.2 кредитного договору. Що стосується заявлених вимог про визнати незаконними умови кредитного договору щодо сплати позичальником на користь банку щомісячної комісії у розмірі 44,00 доларів США, то відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016року у справі № 6-1746цс16. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Так, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - у вигляді винагороди за надання фінансового інструменту , Банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальникові. При цьому Банк нараховував, а позичальник сплачувала комісію щомісячно у розмірі 44 долари США за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. На підставі викладеного, вимоги про визнання незаконними умов кредитного договору щодо сплати позичальником на користь банку щомісячної комісії у розмірі 44,00 доларів США підлягають задоволенню. Як наслідок, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивачкою частково погашалася заборгованість за кредитним договором, яку Банк згідно умов договору самостійно перерозподіляв на погашення певних складових визначених платежів, підлягають задоволенню і вимоги позову про зобов`язання ПАТ КБ "ПриватБанк" здійснити перерахунок суми заборгованості по вказаному кредитному договору з врахуванням відсоткової ставки, в розмірі 10,08% річних та без врахування зобов`язань про сплату щомісячної комісії у розмірі 44,00 доларів США. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову у випадку звільнення позивача від сплати судового збору при подачі позову, суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави.

Outcome: approved