Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

28 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В позові зазначила, що 03 серпня 2007 року вона уклала з відповідачем шлюб. Від спільного шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та повністю знаходяться на її утриманні. Відповідач працює у фермерському господарстві "Регул" та отримує заробітну плату, на утримані інших осіб не має, однак в добровільному порядку допомоги на утримання дітей не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, спори про стягнення аліментів розглядаються в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 30.03.2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду . В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просила його задовільнити. Відповідачач [PERSON] в судове засідання не з"явився. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно зі ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач був належним чином двічі поспіль повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, не подав суду відзив на позовну заяву, а також не подав заяви про розляд справи у його відсутність та те, що позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи, суд з врахуванням вказаних обставин вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, наданих позивачем. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та доведених обставин, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 серпня 2007 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] допомоги на утримання дітей в натуральній чи грошовій формі не надає, аліменти нікому не платить. Шлюбні відносини сторони припинили. Відповідач працює на фермерському господарстві "Регул" м. Нова Одеса" Наявність у відповідача інших дітей та непрацездатних батьків судом не встановлено. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина . Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року встановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з урахуванням матеріального становища дітей, які повністю знаходяться на утримані позивачкита матеріального стану відповідача, який працює, отримує постійний дохід, є батьком дітей і зобов'язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття, суд вважає, що аліменти з відповідача можливо стягнути в частці від його заробітку (доходу) в розмірі 1/3 частини щомісячно, а позов підлягає задоволенню. Частиною 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved