Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

28.04.2017 року на 464 км+200м. траси Київ - Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобілів «Фольксваген», р.н. [NUMBER] , та «МАЗ», р.н. [NUMBER] , внаслідок якої вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Власник автомобіля «Фольксваген», р.н. [NUMBER] , [PERSON] , за обставин ДТП, заявив позов про стягнення на свою користь: з Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» (АТ «СГ «ТАС») - 100000 грн. страхового відшкодування, та 900 грн. витрат з оцінки матеріальної шкоди; з водія автомобіля «МАЗ», р.н. [NUMBER] , [PERSON] - 5000 гривень на відшкодування маральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що ДТП сталася з вини водія [PERSON] , подія ДТП є страховим випадком, страховик власника автомобіля «МАЗ», р.н. [NUMBER] , безпідставно відмовив у виплаті страхового відшкодування, та тим, що позивач внаслідок пошкодження автомобіля зазнав моральних збитків. Провадження за позовом відкрите, відповідно до ухвали судді від 29.01.2019 р., справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява, за якою на вимогах позову наполягала, просила розглянути справу без участі сторони позивача. Відповідачі в суд не з`явились. Від представника ПрАТ «СГ«ТАС» Ніколаєва В.В. надійшов відзив, за яким він просив відмовити в задоволенні позову, за необґрунтованістю. [PERSON] відзиву не надіслав. Дослідивши надані докази та інші матеріали справи, приходжу до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, за таких підстав. Так, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «МАЗ», р.н. [NUMBER] , КП «МІСЬКІ ДОРОГИ», на час ДТП, була забезпечена в ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу АЕ/8989583. За договором ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну третіх осіб становив 100000 грн., обов`язкова франшиза - 510 грн. [PERSON] повідомив ПрАТ «СГ «ТАС» про ДТП, і 20.10.2017 року подав заяву про виплату страхового відшкодування. ПрАТ "СГ "ТАС", як це вбачається зі страхового акту №4063/3/21/2018 від 09.02.2018р., не визнали ДТП страховим випадком, і відмовили позивачу у страховій виплаті. Таке рішення було прийняте у зв`язку з тим, що невідомо особу, яка відповідальна за страховий випадок. Проте, погодитись з таким рішенням не можна. Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтями 1166, 1187 ЦК України, разом з іншим, встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, незалежно від вини цієї особи. У випадку коли шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, потерпілий подає лише докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. З огляду на переписку сторін, відзив до позову, всі необхідні докази позивачем були подані до ПрАТ "СГ "ТАС". Напроти, доказів про те, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу позивача, матеріали справи не містять. Між тим, в розпорядженні ПрАТ "СГ "ТАС" була постанова судді Подільського районного суду м. Києва від 16.06.2017 року, що винесена у справі про адміністративне правопорушення, за обставин ДТП. З огляду на постанову, суддя прийшов до висновку, що ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] вимог п. 31.6 (б), п.п.11.2, 11.6 ПДР України, а водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути ДТП. Дана постанова не була оскаржена, і набула чинності, відповідач [PERSON] відзиву на позов не надіслав, а тому посилання ПрАТ "СГ "ТАС" на те, що особу винну в ДТП не встановлено, суперечать наявним доказам. Отже, суд визнає ДТП страховим випадком, а відмову ПрАТ "СГ "ТАС" у виплаті позивачу страхової суми незаконною. Згідно з ст. 22 п. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Оскільки, відповідачем не вживались заходи до визначення розміру страхового відшкодування, позивач скористався своїм правом вибору аварійного комісара, експерта для визначення розміру шкоди, що передбачене п. 36.2 ст. 36 Закону, і замовив таку оцінку у суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] . За звітом оцінювача від 27.05.2017 р. № 0945-05-17, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольксваген», р.н. [NUMBER] , станом на 19.05.2017р. становить 330848,97 грн., що відповідає вартості відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу та суми втрати товарної вартості автомобіля (17675,80 грн.). Даний висновок відповідачами під сумнів не поставлений. Відповідно до п.36.6 ст.36 Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. За наведених обставин та вимог закону, суд знаходить за можливе стягнути з ПрАТ "СГ "ТАС" на користь позивача 99490 грн. страхового відшкодування (100000-510). Підлягають задоволенню на підставі п. 36.2 ст. 36 Закону і вимоги позивача про стягнення з ПрАТ "СГ "ТАС" 900 грн., що понесені ним на оцінку шкоди. Розмір цих витрат підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру. Що стосується вимог позову про стягнення моральної шкоди, то в їх задоволенні слід відмовити за необгрунтованістю. Так, під час ДТП [PERSON] , як це вбачається з постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 16.06.2017 року, керував спеціальним автомобілем, призначеним для прибирання доріг, із ввімкненими проблисковими маячками, та аварійною сигналізацією. Автомобіль, як це наведено вище, належить спеціалізованому підприємству з обслуговування доріг КП «МІСЬКІ ДОРОГИ» . Позивач не заявив до [PERSON] вимог про відшкодування різниці між заподіяною матеріальною шкодою та страховим відшкодуванням, за підстав, передбачених ст. 1194 ЦК України. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] під час ДТП виконував роботи з прибирання дороги, за завданням роботодавця, тобто шкоду завдано [PERSON] під час виконання трудових обовязків. В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про практику в справах про відшкодування маральної (немайнової) шкоди», зазначено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Даних про роботодавця, трудового договору, а також договору про повну матеріальну відповідальність [PERSON] , матеріали справи не містять. Тому, суд, не зважаючи на відсутність заперечень цього відповідача, не може покласти на нього обов`язок відшкодування моральної шкоди, що заподіяна позивачу внаслідок ДТП, незалежно від доведеності факту заподіяння такої шкоди. За наведених рішень, витрати понесені позивачем на розгляд справи мають бути розподілені між сторонами пропорційно частці задоволених вимог. Заходів забезпечення позову судом не вживались. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: partial