Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

02.07.2021 року позивачі звернулись до суду з вищевказаними вимогами та просять стягнути з відповідача ДП "Закарпатський облавтодор" на їх користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки. Заявлений позов вмотивовано так. Позивачі працювали у відповідача ДП "Закарпатський облатодор". У зв`язку з реорганізацією підприємства їх було звільнено із займаних посад, видано трудові книжки із відповідними записами про звільнення, частково виплачено заробітну плату, та видано довідку про розмір заборгованості по заробітній платі. Довідку про розмір середньої заробітної плати у день звільнення позивачам на їх вимогу видано не було. За вищенаведеного позивачі просять стягнути із відповідача ДП "Закарпатський облавтодор" нараховану, але не виплачену при звільненні заробітну плату у розмірі, зокрема: - [PERSON] в сумі 9976,32 грн; - [PERSON] - 17628, 65 грн; - [PERSON] - 15261,91 грн; - [PERSON] - 10795,21 грн; - [PERSON] - 40387,30 грн; - [PERSON] - 15046,63 грн; - [PERSON] - 18242,44 грн, та стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08.07.2021 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення, щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику, від сторін до суду не надходили. У відповідності до вимог ч.5 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з чим судове засідання у справі не призначалось. Стороною відповідачів в особі філії "Хустська ДЕД" ДП Закарпатський облатодор" ухвалу суду про відкриття провадження усправі в порядку спрощеного позовного провадження та позов з додатками отримано 24.07.2021 року. Станом на час розгляду справи відповідачем не подано суду відзив на позов та не заявлено клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву. Строк для подання відзиву сплив. Також стороною відповідача не виконано вимогу щодо витребування доказів - довідку про середню заробітну плату позивачів. 13.07.2021 позивачка [PERSON] подала суду заяву про уточнення позовних вимог, а саме просить стягнути з відповідача заробітну плату в сумі 10795,21 грн, згідно поданої нею суду довідки, оскільки в позові в прохальній частині має місце описка щодо розміру заробітної плати, яка їй не виплачена при звільненні відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст позовних вимог та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачі працювали в філії "Міжгірський райавтодор". Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звільнені 31.03.2021 року, позивачі [PERSON] - 08.04.2021 року; [PERSON] - 12.04.2021 року, - у зв`язку з реорганізацією на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, дані обставини підтверджені відомостями про роботу внесеними до трудових книжок заповнених на ім`я позивачів. Позивачка [PERSON] звільнена 15.01.2021 року на підставі ст. 36 п.1 КЗзП України (за згодою сторін), підтверджено відомостями в трудовій книжці [NUMBER] . Згідно розшифровки заробітної плати виданої згідно книг по заробітній платі філії "Міжгірський райавтодор" за 2020-2021, начальником філії "Хустської ДЕД" ДП "Закарпатський облавтодор" Ю.Ю. Чепка, борг підприємства на кінець травня, червня 2021 складає у позивачів: [PERSON] - 9976 грн 32 коп.; [PERSON] - 17628 грн 65 коп.; [PERSON] - 15261 грн 91 коп.; [PERSON] - 10795 грн 21 коп.; [PERSON] - 40387 грн 30 коп.; [PERSON] - 15046 грн 63 коп.; [PERSON] - 18242 грн 44 коп. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Невиплата позивачам заробітної плати на час звільнення грубо порушує вимоги закону та право громадянина на отримання грошової винагороди за виконану роботу. Відповідно до ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статі 116 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ст.116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення. Згідно з п.7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Доказів того, що на час розгляду справи вищевказана заборгованість із заробітної плати перед позивачами погашена, стороною відповідача суду не надано. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком, тому суд задовольняє позовні вимоги позивачів про стягнення заборгованості по заробітній платі в повному обсязі. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені ст 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року, № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-2 цього кодексу невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. З аналізу вищевказаних норм закону та з врахуванням того, що на час розгляду спору позивачам не виплачена заробітна плата, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів середнього заробітку за час затримки розрахунку з моменту звільнення по час ухвалення рішення суду. Однак позивачами не подано суду довідки про їх середньоденну заробітну плату, та не вказано в позові причини неможливості здобути такий доказ самостійно. Відповідач отримавши позов та ухвалу суду про відкриття провадження у справі не надав суду довідку про розмір середньоденного заробітку кожного із позивача. За цих підстав позовні вимоги позивачів щодо стягнення середньоденного заробітку суд задовільняє шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити у встановленому законом порядку кожному із позивачів компенсацію у виді середнього заробітку за весь період затримки розрахунку заробітної плати при звільненні по час день фактично розрахунку, що відповідає положенню ст. 117 ч.1 КЗпП. Відповідно до ч.2 ст. 430 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. На підставі чого, суд вважає, за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості заробітної плати всієї суми боргу, що присуджена до стягнення кожному із позивачу. Позивачі при зверненні до суду з позовом не сплачували судовий збір в сумі 908 грн кожний, відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з підстав звільнення їх від сплати цього судового збору, тому згідно ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави в сумі 6356 грн (908х7=6356).

Outcome: approved