Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

06 жовтня 2017 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/4 частину квартири [ADDRESS], легковий автомобіль ВАЗ 21013 ЗНГ, д/н [NUMBER], 1983 року випуску та грошові кошти на рахунку відкритому в Державному ощадному банку України. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачка та їх донька [PERSON] У встановлені законом порядок та строки позивачка прийняла спадщину звернувшись 26 червня 2014 року із відповідною заявою до Третьої горлівської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, за наслідками чого була заведена спадкова справа. Після закінчення 6-місячного строку, а саме 18 вересня 2017 року позивачка виїхала з м. Горлівка Донецької області до м. Бахмут Донецької області, де звернулась до державного нотаріуса Першої горлівської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка. Однак, постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18 вересня 2017 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкова справа № 411-2014 після смерті [PERSON] заведена у Третій горлівській державній нотаріальній конторі, та оригінали цієї спадкової справи залишилися в зоні проведення антитерористичної операції на тимчасово окупованій території України, та доступу до цих документів нотаріуса немає. Таким чином, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка, оскільки оригінал спадкової справи перебуває на тимчасово не підконтрольній владі України території, у зв'язку із чим, вона змушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати за нею як за спадкоємицею першої черги за законом після смерті - [PERSON], який помер [INFO] в м. Горлівка Донецької області, право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], автомобіль ВАЗ 21013 ЗНГ, шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], 1983 року випуску, грошові кошти на рахунках в установах (філіях) Донецького обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відкритих на ім'я [PERSON], [INFO] який помер [INFO] в м. Горлівка Донецької області. Позивачка [PERSON], та її представник [PERSON], який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги № 0501-0513349-01 від 02 жовтня 2017 року та довіреності від 02 жовтня 2017 року, у судове засідання не з'явились, подали до суду заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позов задовольнити. Відповідачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно із свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Калінінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області 21 травня 2014 року, [PERSON] помер [INFO] в м. Горлівка Донецької області (а.с. 16). Згідно із свідоцтвом про шлюб серія: [NUMBER], 22 лютого 1969 року [PERSON], [INFO] зареєстрував шлюб із [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Згідно із технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] вона належить у рівних частках ( по 1/4) позивачці [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 08 лютого 2007 року виданого відділом обліку, розподілу і приватизації житлового фонду міської ради згідно із рішенням виконкому міської ради від 07 лютого 2007 року № 106, що також стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП « Горлівське міське бюро технічної інвентаризації» № 16151400 від 03 жовтня 2007 року (а.с. 4,5, 14). Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданим РЕВ 6-го МРВ м. Горлівка УДАІ ГУ МВС України в Донецькій області, транспортний засіб автомобіль легковий седан марки ВАЗ, модель 21013 ЗНГ, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], об'єм двигуна 1198, колір синій, 1983 року випуску, зареєстрований за [PERSON] (а.с. 18). Згідно із витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання позивачка [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до копії ощадної книжки, на ім'я [PERSON] відкритий рахунок [NUMBER] в установі № 2864/098 публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в м. Горілвка Донецької області (а.с. 11). Згідно із витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37737053 від 26 червня 2014 року, позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка звернувшись 26 червня 2014 року із відповідною заявою до Третьої горлівської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, за наслідками чого була заведена спадкова справа номер у спадковому реєстрі 56241945, номер у нотаріуса 411/2014. Місце зберігання спадкової справи - Третя горлівська державна нотаріальна контора (84624, Донецька область, м. Горлівка, вул. Столяревського, буд. 24) (а.с. 9). 18 вересня 2017 року позивачка звернулась до державного нотаріуса Першої горлівської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка. Однак, постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18 вересня 2017 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкова справа № 411-2014 після смерті [PERSON] заведена у Третій горлівській державній нотаріальній конторі, та оригінали цієї спадкової справи залишилися в зоні проведення антитерористичної операції на тимчасово окупованій території України, та доступу до цих документів нотаріуса немає (а.с. 17). Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Відповідно ст. ст. 1216,1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно із положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину. Згідно із роз'ясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15 квітня 2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16 вересня 2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17 березня 2015 року. Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, на території Донецької області, зокрема, на території міста Горлівка Донецької області, тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦПК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів у своїй сукупності дозволяє суду дійти висновку, що спадкодавцю [PERSON] за життя на праві власності належали 1/4 частки квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. Також, суду надані достовірні докази належності транспортного засобу на праві власності спадкодавцеві за життя, та наявності відкритого рахунку в установі ПАТ "Державний ощадний банк України" на його ім'я. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказана частка квартири, транспортний засіб та заощадження [PERSON] в установі ПАТ "Державний ощадний банк України" увійшли до складу спадщини, а позивачка є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті [PERSON], як спадкоємиця першої черги після смерті чоловіка. Зважаючи на те, що позивачка [PERSON], є позбавленою можливості реалізувати свої спадкові права після смерті чоловіка шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у встановленому порядку, з тих підстав, що оригінал спадкової справи на даний час перебуває на тимчасово не підконтрольній владі України території, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved