Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської областіпро визнання майна особистою приватною власністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 08.11.2008 року, який був зареєстрований Третім Приморським Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу, позивачка переїхала жити до свого чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що у квартирі [PERSON] досить тривалий час не проводився ремонт, вона порадившись з чоловіком вирішила провести капітальний ремонт у квартирі. В зв'язку з чим, вона звернулась до [PERSON], яка разом зі своїм сином [PERSON] зробили ремонт в квартирі, який тривав з грудня 2008 року по середину лютого 2009 року. Позивачка стверджує, що кошти на ремонт квартири були надані нею особисто від продажу квартиру в будинку під [ADDRESS], який належала позивачці на праві особистої приватної власності. Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.11.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] квартира під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: [ADDRESS]» була продала на 25258 гривень. В той же час, позивачка стверджує, що вартість квартира була зменшена з метою зменшення розміру податків, та фактично квартира була продана за 48000 доларів США, про що свідчить розписка складена між позивачем та покупцем [PERSON] про передачу коштів. На залишок коштів, позивачка 23.01.2009 року купила житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за [ADDRESS] за 105330,0 гривень. Договір було укладено за згодою чоловіка [PERSON]. [PERSON] жодного разу не претендував на будинок. Крім будинку, [PERSON], за кошти від продажу квартирі в селі Усатове було придбано автомобіль [NUMBER], 1991 року випуску. На підставі викладеного, позивачка просила визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати за нею право власності на 1/2 частину даної квартири. Крім того, позивачка просила визнати особистою приватною власністю [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за [ADDRESS] В процесі розгляду справи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] в частині визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю, а також про визнання права власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] залишені без розгляду, згідно ухвали суду від 09.03.2017р.. Таким чином, залишились до розгляду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особистою приватною власністю житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за [ADDRESS]. [PERSON], в свою чергу, подав зустрічний позов до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації за частину спільного сумісного майна подружжя. Вищевказані позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 08 листопада 2008 року по 22 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 11 липня 2013 року та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 липня 2013 року про розірвання шлюбу. Справа № 523/1087/13-ц. В період проживання в зареєстрованому шлюбі 23.01.2009 року подружжям за спільні кошти був придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою:[ADDRESS] Факт, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами є спільною сумісною власністю сторін підтверджується заявою [PERSON], яка була написана та нотаріально посвідчена в день укладання договору купівлі-продажу житлового будинку , в присутності [PERSON]. В указаній заяві [PERSON] надав згоду дружині [PERSON] на купівлю житлового будинку за [ADDRESS] за ціну на її розсуд та умовах їй відомих, та на укладання і підписання договору купівлі-продажу. В цій же заяві він підтверджував, що грошові кошти, які витрачаються на придбання вказаного житлового будинку є спільною сумісною власністю. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,25 га. Земельна ділянка не приватизована. На зазначеній земельній ділянці згідно договору купівлі-продажу розташований житловий будинок, загальною площею 64,9 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м, позначений на плані літерою «А», та будівлі і споруди: веранда -«а», погріб -«Б», л. кухня -«Г», котельна -«Д», л.кухня- «Е». сарай -«Ж», гараж -«Ж», огорожа-1, ворота-2. Таким чином, [PERSON] вважає, що згідно ст. 60 СК України даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а згідно ст.ст. 69,70 СК України він має право на виділення йому в натурі 1/2 частину даного будинку. Під час розгляду справи в суді, незважаючи на існування спору між сторонами щодо житлового будинку, накладення судом 14.05.2014 року арешту на житловий будинок, а також призначення судом 14.05.2014 року та повторно 01.06.2016 року будівельно-технічної експертизи, [PERSON] на свій розсуд, без згоди [PERSON] проти його волі, самочинно переобладнала спірний житловий будинок шляхом знесення його частини і будівництва нових приміщень. Так, згідно висновку № 14-2016 судової будівельно-технічної експертизи від 15.10.2016 року спірний житловий будинок, що підлягає розподілу складається в цілому з житлового будинку літ «А» загальною площею 46,6 кв.м, житловою площею 29,3 кв.м та надвірних споруд: «Е»- літня кухня, « Ж»- сарай, «Г»- сарай, «3»- гараж, «Б» - погріб, огорожа №1- 2,вимощення 1 ,колонка11,вигрібна, яма 11. Самочинне будівництво - прибудова літ «а1», прибудова літ «а2», гараж літ «Б1». Ринкова вартість нерухомого майна, в тому числі самочинно побудованого складає 335550 грн.. Вартість майна, що підлягає розподілу, крім самочинно побудованого складає - 213352 грн. 09.03.2017 року представником [PERSON] було заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи технічного паспорту на житловий будинок, виготовлений 06.02.2017 року суб'єктом господарювання ПП [PERSON] Згідно з технічним паспортом житловий будинок літ. «А» складається з : 1-1-веранда, площею 10,2 кв.м, 1-2 - передня площею 5,7 кв.м, 1-3-коридор 4,2 кв.м. 1-4- жила площею 18,1 кв.м, 1-5- кабінет площею 5,9 кв. м, 1-6 - жила площею 11,5 кв.м., 1-7 - коридор площею 6,5 кв.м., 1-8-топочна площею 3,4 кв.м.,1-9- санвузол площею 2,6 кв.м, 1-10-ванна площею 4,8 кв. м, 1-11-кухня площею 9,6 кв.м., 1-12-їдальня площею 18,0 кв. м., загальною площею 100,5 кв.м, житловою 35,5 кв.м. та надвірних споруд : Б-погріб, И- гараж, Г-літня кухня, Ж-сарай,3-гараж, №1-2 огорожа. Таким чином, відповідачка в період слухання справи, здійснила самочинну реконструкцію квартири, без згоди [PERSON],в результаті чого житловий будинок став самочинно-реконструйованим. Таким чином, [PERSON], на підставі ч. 4 ст. 71 СК України, враховуючи той факт, що виділити 1/2 частину житлового будинку в натурі не має можливості, оскільки [PERSON] самочинно реконструювала будинок, просить стягнути з неї компенсацію належної йому частки на час проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 106676 гривень. В судовому засідання [PERSON], а також її представник [PERSON] просили задовольнити позовні вимоги в частині визнання будинку [ADDRESS] особистою приватною власністю, оскільки будинок був придбаний за рахунок коштів, які були отримані в результаті продажу будинку [ADDRESS]. Зустрічний позов представник [PERSON] просила залишити без задоволення, оскільки будинок є особистою приватною власністю [PERSON], будь-яких заперечень не надходило. В судовому засіданні [PERSON], а також його представник [PERSON] просили відмовити у задоволенні позову [PERSON], оскільки вважають, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Вивчивши матеріали, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської областіпро визнання майна особистою приватною власністю не підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації за частину спільного сумісного майна подружжя підлягає задоволенню. Так судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 08 листопада 2008 року по 22 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 11 липня 2013 року та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 липня 2013 року про розірвання шлюбу. Справа № 523/1087/13-ц. Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 27.11.2008р. [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: [ADDRESS]" (два "А"), та складається в цілому з однієї житлової кімнати, житлова площа якого складає - 20.00 кв.м, та приміщень, зазначених на схематичному плані під індексами: 2 - коридор, 3 - кухня, 4 - санвузол. Загальна площа квартири становить - 42.60 кв.м. Зазначена квартира належить продавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Галайко О.Д., 22 листопада 2005 року за р. № 5627, зареєстрованого Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" у книзі 16-пр-167, номер запису 908, реєстраційний номер 12842990, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством "Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" 08.12.2005 року за номером 9203733. Відповідно до п. 3 договору продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за - 25258.00 грн. (двадцять п'ять тисяч двісті п'ятдесят вісім гривень 00 копійок), які були одержані продавцем від покупця до підписання цього договору. Згідно п. 8 договору сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу цієї квартири. Зобов'язання за даним договором сторонами виконані, ніяких інших зобов'язань ніж ті, що вказані в цьому договорі не має. Пунктом 11 договору також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] вільно володіючи українською мовою, однаково розуміючи значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтверджують дійсності намірів при його укладанні, а також те, що він не носить характеру мнимого та удаваного і не є зловмисним… Укладення договору відповідає нашим інтересам, волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає внутрішній волі; умови договори зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін…З правовими наслідками приховування дійсної продажної вартості відчужуваної квартири учасники цього правочину ознайомлені. В судовому засіданні [PERSON] стверджувала, що фактично будинок був проданий за 48000 доларів США, про що свідчить розписка складена між позивачем та покупцем [PERSON] про передачу коштів. В матеріалах справи дійсно є копія розписки, згідно якої [PERSON] підтверджує отримання коштів у розмірі 48000 доларів у [PERSON] за придбану квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що не існує судового рішення щодо визнання недійсним або частково недійсним договору купівлі-продажу від 27.11.2008р., згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: [ADDRESS]" (два "А"). Недійсність даного договору також прямо не встановлена законом, оскільки договір нотаріально посвідчений та не містить ознак нікчемності. На підставі викладеного, суд вважає, що твердження [PERSON] про продаж квартири під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: [ADDRESS]" (два "А") за 48000 доларів США не відповідає дійсності. Судом також встановлено, що за договором купівлі-продажу житлового будинку від 23.01.2009р., [PERSON], як продавець передав у власність, а [PERSON], як Покупець прийняла від продавця житловий будинок з господарським будівлями і спорудами за [ADDRESS] (далі - Предмет договору), і зобов'язується оплатити їх вартість за ціною та на умовах встановлених у цьому договорі. Житловий будинок та будівлі і споруди розташовані на земельній ділянці площею 0,25 га, яка належить до земель житлової та громадської забудови Цебриківської селищної ради Великомихайлівського району Одеської області. Відповідно до п. 1.1 договору на зазначеній земельній ділянці розташований один житловий будинок, загальною площею 64,9 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м, позначений на плані літерою "А", та будівлі і споруди : веранда - „а", погріб - „Б", л,кухня - „Г", котельна - „Д", л.кухня - «Е», сарай - „Ж", гараж - „Ж", огорожа - 1, ворота - 2 . Згідно п. 1.6 договору предмет договору купується Покупцем за згодою подружжя Покупця - [PERSON]. Відповідно до п. 3.1 договору, продаж майна за домовленістю сторін вчиняється за 105330 гривень. Вказану суму продавець отримав повністю від покупця до підписання цього договору. Під час посвідчення договору від [PERSON] була отримана нотаріальна посвідчена заява, згідно якої він надав згоду дружині [PERSON] на купівлю житлового будинку за [ADDRESS] за ціну на її розсуд та умовах їй відомих, та на укладання і підписання договору купівлі-продажу. В цій же заяві він підтверджував, що грошові кошти, які витрачаються на придбання вказаного житлового будинку є спільною сумісною власністю. Суд також вважає, що під час посвідчування нотаріусом вищевказаного договору купівлі-продажу нічого не перешкоджало [PERSON] в змісті договору, або в заяві, яку надавав [PERSON] нотаріусу вказати, що будинок купляється за особисті кошти [PERSON], або відмовиться від придбання будинку у разі відсутності вказівки на дані відомості, проте цього зроблено не було. Сторони в судовому засіданні не оспорювали вартість придбаного будинку, а також недійсність його умов. Таким чином, різниця між вартістю придбаного будинку житлового будинку з господарським будівлями і спорудами за [ADDRESS] та квартири під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: [ADDRESS]" (два "А") становить суму у розмірі (105330-25258.00 = 80072) 80072 гривні. В судовому засіданні позивачка [PERSON] стверджувала, що на кошти від продажу квартири під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: [ADDRESS]" (два "А") вона здійснила капітальний ремонт квартири [ADDRESS], а за решту коштів був придбаний будинок у [ADDRESS]. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON], 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло №16-135, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 27.07.1993 року, та зареєстрованого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 18.08.1993 року, 1/2 (одна друга) частка на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Восьмою одеською державною нотаріальною конторою 01.06.2007 року, за реєстром №2- 1426, та зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 26.06.2007 року, реєстраційний номер майна: 18943140, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 71492051000, право власності №1123734. 13.05.2013р. [PERSON] подарував квартиру [ADDRESS] своєму сину [PERSON], договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], у реєстрі № 2158. Факт проведення ремонту в квартирі [ADDRESS] в період в 25.12.2008р. по 02.02.2009р., яка до належала [PERSON] підтверджується поясненнями свідків. Так, Свідок [PERSON] пояснив, що 2008р. [PERSON] купила в квартиру в будинку де він проживає. Він знає, що [PERSON] познайомилась з [PERSON] після чого, [PERSON] умовив її переїхати до нього в квартиру. Він знає, що вони купили будинок. В квартирі був зроблений косметичний ремонт, фарбували стіни, переклеювали шпалери. Він особисто робив в квартирі ремонт за рахунок коштів, які надавала йому безпосередньо [PERSON]. Він також знає, що квартиру в с. Усатове у [PERSON] купила сім'я [PERSON] за 45000 доларів США. Свідок [PERSON] пояснила, що вона робила ремонт в квартирі [PERSON]. Вона пояснила, що квартира [PERSON] була в жахливому стані та потребувала негайного ремонту. Кошти на будівельні матеріали, а також оплачували ремонті роботи [PERSON]. В квартирі змінювали ремонт, шпаклювали стіни, фарбували, переклювали шпалери та ін.. Свідок [PERSON] пояснила, що вона тривалий час товаришує з [PERSON]. Вона знає, що [PERSON] проживала в квартирі в с. Усатове, проте [PERSON] її умовляв продати квартиру та переїхати до нього. Вона продала квартиру в с. Усатове та за рахунок коштів він продажу вона придбала будинок у с. Цебрикове. Свідок також пояснила, що [PERSON] зробила за свій рахунок ремонт в квартирі [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила, що після того, як [PERSON] познайомились з [PERSON] він її умовляв продати їй квартиру в с. Усатове та переїхати до нього. За рахунок коштів він продажу квартири в с. Усатове, вони зробили ремонт в квартирі [PERSON], а також купили будинок в с. Цебрикове. Свідку також відомо, що на час придбання будинку [PERSON] не працював, а всі кошти заробляла [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила, що після того, як [PERSON] познайомились з [PERSON] він її умовляв продати їй квартиру в с. Усатове. За рахунок коштів він продажу квартири в с. Усатове, вони зробили ремонт в квартирі [PERSON], а також купили будинок в с. Цебрикове. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] познайомилась з [PERSON] та деякий час вони проживали у фактичних шлюбних відносинах. Після одруження [PERSON] запропонував [PERSON] продати свою квартиру. Після продажу квартири [PERSON] кошти від її продажу забрав [PERSON]. За вищевказані кошти в квартирі [PERSON] був зроблений ремонт. За час спільного життя [PERSON] з [PERSON], він фактично не працював, зображуючи із себе генерала у відставці. За кошти від продажу квартирі в с. Усатове був придбаний будинок в с. Цебрикове. На підставі викладеного, суд вважає, що в судовому засідання підтвердився факт, що [PERSON] витрачала особисті кошти на проведення ремонту в квартирі [ADDRESS]. Ухвалою суду від 01.06.2016р. судом була призначена судова будівельна-технічна експертиза щодо встановлення вартості квартири [ADDRESS], вартості проведення будівельно-монтажних робіт при проведенні ремонту квартирі в період 25.12.2008р. по 02.02.2009р.. (Т2., а.с.13-14) Однак експертиза не була проведена та матеріали були повернуті суду. (Т.2, а.с. 23) В зв'язку з чим, суд не може визначити, яка сума коштів була витрачена під час проведення ремонту в квартирі [ADDRESS]. Окрім того, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] в частині визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю, а також про визнання права власності на 1/2 частки квартири [ADDRESS] за клопотанням позивача [PERSON] були залишені без розгляду, згідно ухвали суду від 09.03.2017р.. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата та інші доходи, одержані одним із подружжя. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачені ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Статтею 69 СК України встановлено право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За приписами ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісною власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Судом встановлено, що різниця між вартістю придбаного будинку житлового будинку з господарським будівлями і спорудами за [ADDRESS] та квартири під номером 18 (вісімнадцять), що розташована за адресою: [ADDRESS]" (два "А") становить суму у розмірі (105330-25258.00 = 80072) 80072 гривні, тобто коштів від продажу належної позивачці квартирі на праві особистої приватної власності не вистачала на придбання будинку. В судовому засіданні [PERSON] також стверджував, що надав особисті кошти для придбання будинку, а також були витрачені спільні кошти подружжя. Враховуючи той факт, що судом встановлено, що витрачала особисті кошти на проведення ремонту в квартирі [ADDRESS], а також значну різницю між отриманням коштів від продажу особистого приватного майна позивачці та сумою за яку був придбаний будинок, суд не може визначати, яку саме суму коштів [PERSON] витратила з особистих коштів на придбання будинку, а так саме, як яку суму витратив [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що необхідно визнати, що житловий будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, тобто становлять по 1/2 частки. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. В процесі розгляду справи була проведена судова будівельно-технічна експертиза , згідно якої був наданий висновок №14-2016 від 15.10.2016р. щодо можливості поділу будинку житлового будинок [ADDRESS]. Так, згідно висновку експерта вартість майна, що підлягає розподілу, не включаючи самочинно збудовані об'єкти становить суму у розмірі 213352 гривні. Експертом також зроблений висновок щодо можливості розділу будинку на дві самостійні частини. Так, співвласнику № 1 виділяється 53/100 частин житлового будинок [ADDRESS], а саме у житловому будинку літ. «А»: Кімната 1- 5 площею 17,5 кв.м вартістю 36199грн; Кухня 1-4 площею 6,3 кв.м вартістю 13032грн; Літня кухня літ «Е» вартістю 55411 грн.; Сарай літ «Ж» вартістю 4843грн; Огорожа №1-2 (1/2 частина ) вартістю 2756 грн.; Вимощення І (1/2 частина) 510 грн.; Колонка II (1/2 частина) вартістю 389грн. Всього 113140 грн. Співвласнику II виділяється 47/100 частин житлового будинок [ADDRESS], а саме у житловому будинку літ "А": коридор 1-1 площею 6,5 кв.м вартістю 8260 грн.; Коридор 1-2 площею 4,5 кв.м вартістю 9308 грн.; Кімната 1-3 площею 11,8 кв.м вартістю 24408 грн.; Сарай літ «Г» вартістю 16570 грн.; Гараж літ «З» вартістю 15666грн; Погреб літ «Б» вартістю 16984 грн.; Огорожа №1-2 (1/2 частина) вартістю 2756 грн.; Вимощення І (1/2 частина) 510 грн.; Колонка II (1/2 частина) вартістю 389грн, яма вигрібна III вартістю 5361 грн.. Всього 100212 грн. Загальна вартість всіх приміщень, будівель та споруд, що виділяються співвласнику І в діючих цінах на будівельні роботи та матеріали складає 113140 грн., що на 6464 грн. більше його ідеальної частки. Загальна вартість всіх приміщень, будівель та споруд, що виділяються співвласнику ІІ в діючих цінах на будівельні роботи та матеріали складає 100212 грн., що на 6464 грн. менше його ідеальної частки. Експертом також запропоновані певні ремонті роботи щодо можливості розділу будинку на дві ізольовані частини. (Т.2., а.с. 25-37) 09.03.2017 року представником [PERSON] було заявлено клопотання про залучення до матеріалів справи технічного паспорту на житловий будинок, виготовлений 06.02.2017 року суб'єктом господарювання ПП [PERSON] (Т2., а.с. 82-87) Згідно з технічним паспортом житловий будинок літ. «А» складається з : 1-1-веранда, площею 10,2 кв.м, 1-2 - передня площею 5,7 кв.м, 1-3-коридор 4,2 кв.м. 1-4- жила площею 18,1 кв.м, 1-5- кабінет площею 5,9 кв. м, 1-6 - жила площею 11,5 кв.м., 1-7 - коридор площею 6,5 кв.м., 1-8-топочна площею 3,4 кв.м.,1-9- санвузол площею 2,6 кв.м, 1-10-ванна площею 4,8 кв. м, 1-11-кухня площею 9,6 кв.м., 1-12-їдальня площею 18,0 кв. м., загальною площею 100,5 кв.м, житловою 35,5 кв.м. та надвірних споруд : Б-погріб, И- гараж,Г-літня кухня, Ж-сарай,3-гараж, №1-2 огорожа. Таким чином, відповідачка в період слухання справи, здійснила самочинну реконструкцію будинку без згоди [PERSON], в результаті чого житловий будинок став самочинно реконструйованим. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Судом встановлено, що [PERSON] не надав згоди на реконструкцію будинку та вона була здійснена без будь-якого дозвільного документу та реєстрації в органах ДАБК. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] є самочинним будівництвом. Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Таким чином, [PERSON] фактично позбавила права [PERSON] на користування належною йому 1/2 часткою будинку [ADDRESS], а також можливість виділення даної частки в натурі. Частиною 4 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. В пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що у випадку, коли один із подружжя здійснив відчуження майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно ч. 2 п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року « Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при неможливості поділу будинку, що є спільною власністю подружжя, в натурі і відсутності згоди подружжя про спосіб поділу спільного майна, суд з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей і заслуговуючих уваги інтересів одного з подружжя, забезпеченості житлом в іншому місці другого з них, може залишити будинок одному з подружжя і покласти на нього обов'язок компенсувати право на частку в будинку другого за рахунок іншого спільного майна або грішми. Відповідно до ч. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року « Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» встановлено, що при неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи вартість будинку [ADDRESS], складає суму у розмірі суму у розмірі 213352 гривні. На підставі викладеного, суд вважає, що необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] у розмірі у розмірі 106676 гривень, а також визнати, що за [PERSON] (іпн. [NUMBER]) визнається право особистої приватної власності на будинок [ADDRESS], після сплати [PERSON] ([NUMBER]) грошової компенсації у розмірі 106676 гривень, відповідно до п. 3 даного рішення. Необхідно також відзначити, що під час розгляду справи суд за клопотання сторін неодноразово надавав строк для вирішення спірного питання мировим шляхом. В процесі розгляду справи [PERSON] пояснювала, що фактично вона не заперечує сплатити грошову компенсацію [PERSON], проте вони не дійшли до згоди щодо остаточної суми компенсації. Таким чином, суд вважає, що виплата [PERSON] грошової компенсації на користь [PERSON] не буде для неї носити значний тягар, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved