Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, про відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними діями Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя (надалі УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя) тапросила стягнути з УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя на її користь майнову шкоду, завдану незаконними діями Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя при здійсненні своїх повноважень, в сумі 31 920,00 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,21 грн. На обґрунтування вимог зазначає, що вона працювала в органах прокуратури Запорізької області з вересня 1979 року по березень 2005 року та набула право на пенсію за вислугою років, у зв'язку з чим з січня 2004 року отримує пенсію, призначену на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в розмірі 90% середньої заробітної плати посади прокурора Шевченківського району м. Запоріжжя. В липні 2016 року позивачка звернулась до УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя із заявою про проведення перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії), виходячи з розрахунку 90% від середньої заробітної плати згідно довідки прокуратури Запорізької області № 18-602 вих-16 від 25.07.2016 року. Листом відповідача № 230/П-9 від 29.07.2016 року їй було відмовлено у проведенні перерахунку пенсії. 08.08.2016 відповідач своїм листом повідомив її про те, що при первинному призначенні пенсії за вислугу років відповідно до\~Закону України «Про прокуратуру»\~\~№ 1789-ХІІ\~\~було розраховано пенсію у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати. Однак, в 2012 році був проведений перерахунок її пенсії за новою довідкою про заробітну плату, при якому, одночасно, розмір пенсії визначено з урахуванням нової редакції\~ст. 50-1\~Закону України «Про прокуратуру» на дату звернення до УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя із заявою про перерахунок пенсії та змінено з 90% від суми місячної заробітної плати на 80%, про що їй не було повідомлено. Не погоджуючись із вказаними діями УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя, вона скористалась своїм правом та звернулась до адміністративного суду з вимогою визнати такі дії протиправними та зобовязати вчинити певні дії. Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2016 року (справа № 336/4616/16-а пр. № 2-а/336/222/2016) позовні вимоги позивачки задоволені, визнані протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Запорізької області № 18-602 вих.-16 від 25.07.2016 року та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити з 01.01.2016 року перерахунок та виплату пенсії відповідно до ч.13 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на час призначення пенсії) в розмірі 90 відсотків від розміру місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Запорізької області № 18-602 вих.-16 від 25.07.2016 року. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року по цій справі постанову Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2016 року скасовано, а заявлений позивачкою адміністративний позов до УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя задоволений частково. Зобовязано УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2016 року в розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, в решті заявлених позовних вимог відмовлено. Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року по адміністративній справі № 336/4616/16-а пр. № 2-а/336/222/2016 набрала законної сили 17.10.2016 року. Саме вказаним судовим рішенням, яке набрало законної сили, було встановлено, що відповідач протиправно при здійсненні перерахунку пенсії позивачці в 2012 році зменшив відсотковий розмір пенсії з 90% до 80%, а тому заявлені позовні вимоги в частині зобовязання відповідача здійснити з 01.01.2016 року перерахунок та виплату пенсії в розмірі 90% від місячної заробітної плати задовольнив, та зобовязав УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2016 року в розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати, тобто в межах шестимісячного строку звернення до суду, визначеного ч.2\~ст. 99 КАС України. В\~судове засідання позивачка не зявилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Інтереси позивачки в судовому засіданні представляв її представник адвокат [PERSON], який діяв на підставі Договору про надання правової допомоги від 12 січня 2017 року. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та пояснив, що протиправними (незаконними) діями відповідача при здійсненні перерахунку пенсії в 2012 році та зменшенні відсоткового розміру пенсії з 90% до 80 % позивачці було причинено матеріальну шкоду, яка за період 01 липня 2012 року по 01 січня 2016 року (42 місяці) складає 31920,00 гривень, із розрахунку: середньомісячний фактичний заробіток станом на 01.07.2012 року складав 7600 гривень; 10 % від 7600.00 грн. 760 гривень 00 копійок; 42 міс. * 760,00 грн. = 31920,00 грн. Наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], який діяв на підставі Довіреності №216/11 від 10.01.2017 року, заявлені позовні вимоги не визнав, при цьому, пояснив, що відносини про стягнення матеріальної шкоди, завданої на думку позивача, Пенсійним Фондом України, потрібно вирішувати в порядку адміністративного судочинства. Обставина, що відповідачем у справі є субєкт владних повноважень, змінює правову природу спірних правовідносин та робить даний спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин. Крім того, представник відповідача вважає, що за один рік позовної давності, визначеної положеннями ст.ст. 256, 257 ЦК України, відповідач перерахував пенсію позивачу з 01.01.2016 року, посилаючись на те, що Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом 17 жовтня 2016 року у справі № 336/4616/16-а було встановлено, що відповідач протиправно при здійсненні позивачу перерахунку пенсії у 2012 році зменшив відсотковий розмір пенсії з 90% до 80%. У жовтні 2016 року управлінням було отримано постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 336/4616/16-а від 17.10.2016року, на виконання якої управлінням добровільно проведено перерахунок пенсії стягувача, який склав 6840,84 грн., та яку позивачка отримала у листопаді 2016 року, про що наданий розрахунок пенсії за 2016 рік.(а.с.57). Також він зазначив, що позивачці виплачується пенсія у розмірі 85% призначеного розміру, а тому розрахунок суми майнової шкоди потребує детального розрахунку згідно діючого законодавства. Вислухавши пояснення учасників процесу, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами,\~суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячі з наступного. Пунктом 3 ч.2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) а моральної шкоди. Відповідно до приписів ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ст.1173 ЦК України встановлено, що шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин. Частиною 1 ст.167 ЦК України встановлено, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Згідно з ч.1 ст.170 ЦК України Держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до ст. 58 Закону України Про загальнообовязкове пенсійне страхування Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і у повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, повязані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом та Статутом. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Пунктом 12 Прикінцевих положень Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне забезпечення визначено, що Перетворення Пенсійного фонду в неприбуткову самоврядну організацію здійснюється до окремо прийнятого спеціального Закону. До прийняття відповідного рішення функції виконавчої дирекції Пенсійного фонду, її територіальних органів виконують відповідно Пенсійний фонд України та головні управління Пенсійного фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і управління Пенсійного фонду України в містах, районах у містах. У період до перетворення Пенсійного фонду України в неприбуткову самоврядну організацію він функціонує як центральний орган виконавчої влади на підставі норм цього Закону та Положення про пенсійний фонд України, яке затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Постановою КМУ № 280 від 23.07.2014 року, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, основним завданням якого є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню. Окрім зазначеного Відповідач здійснює свою діяльність на підставі Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про обєднанні управління, яке затверджено Постановою Пенсійного фонду України 22.12.2014 року (зі змінами та доповненнями) (надалі Положення). Відповідно до пунктів 1,2,3, підпунктів 7,8 пункту 4, пунктів 6,7,12 Положення Управління Фонду є територіальним органом системи Пенсійного Фонду України; є юридичною особою публічного права, зобовязаною в своїй діяльності керуватися Конституцією та законами України, Указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду; у процесі своєї діяльності суворо додержуватися вимог чинного законодавства, законних інтересів підприємств, установ, організацій та громадян; реалізовувати державну політику з питань пенсійного забезпечення. Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій. Отже, відповідач у справі є повноважним органом системи територіальних органів Пенсійного Фонду України, який виконує функції та реалізує компетенцію і відповідальність держави у відносинах пенсійного забезпечення громадян та є особою, яка може виступати відповідачем у суді, представляючи державу Україна в спорі за цим позовом. Статтею 107 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» N 1058-IV від 09.07.2003 р. визначено, що Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом. Таким чином, у відносинах, що виникають з питань нарахування та виплати пенсійного забезпечення, а також з питань відшкодування шкоди, заподіяної в результаті неправомірних рішень та дій, повязаних з невиплатою належного пенсійного забезпечення, представництво держави у цивільних правовідносинах здійснює Пенсійний фонд України, включаючи його територіальні управління. В пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній зв'язок та є вина зазначеної особи. Задовольняючи позов суд виходить з наявності необхідних умов для покладення на відповідача цивільної відповідальності. Факт перебування позивача на пенсійному обліку у відповідача та здійснення відповідачем Управлінням ПФУ, перерахунку розміру пенсії з 90% заробітної плати на 80 % заробітної плати підтверджується: - листом - відповіддю Управління ПФУ №158/Х-1 від 29 липня 2016 року на письмову вимогу позивача від 25.07.2016 року про здійснення перерахунку призначеної пенсії (а.с. 7-б), в якому Управління ПФУ повідомило позивача про те, що вона перебуває на обліку у управлінні Пенсійного фонду України з 14.01.2004 року і отримує пенсію за вислугу років, призначену у відповідності до вимог Закону України Про прокуратуру від 05.11. 1991 року №1789-ХІІ в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати; - листом відповіддю УПФ №169/Х-1 від 08.08.2016 року на письмове звернення позивача від 01.08.2016 року про необхідність повідомлення про причини та підстави зменшення розміру призначеної пенсії (а.с.8) про те, що при первинному призначенні пенсії за вислугу років у відповідності до вимог Закону України Про прокуратуру від 05.11.1991 року №1789-ХІІ позивачці було розраховано пенсію у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати. Згідно заяви [PERSON] від 27.08.2012 року та довідки про заробітну плату №18-519 від 06.08.2012 р. було зроблено перерахунок пенсії по заробітній платі. Відповідно до частини першої ст.50-1 Закону України Про прокуратуру в редакції Закону №3668-6 від 08.07.2011 Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи при призначенні пенсії чи після перерахунку розмір пенсії за вислугу років прокурорам і слідчим не може перевищувати розміру 80% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати; - документами, належно засвідчені копії яких надано відповідачем Управлінням ПФУ, на запит позивача від 17.10.2016 року, зокрема: - протоколом 888884 від 03.02.2004 року, відповідно до якого позивачу встановлено визначено процент розрахованої пенсії від заробітку у розмірі 90% (а.с.14); - розрахунком стажу, відповідно до якого позивач має загальний стаж 24 року 3 місяці 27 днів, з яких прокурорський стаж становить 20 років 2 місяці 18 днів + 14 днів; - розпорядженням 189853 від 03.09.2012 року, згідно з яким позивачу визначено загальний процент розрахованої пенсії від заробітку у розмірі 80% (а.с.13); - довідкою про середньо фактичний заробіток та середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, відповідно до якої середньомісячний заробіток для обчислення пенсії з 01.06.2012 року по 30.06.2012 року становить 7600 грн. (а.с.12); - довідкою про розмір нарахованої та виплаченої пенсії [PERSON], особовий рахунок №189853 за період з січня 2004 року по жовтень 2016 року, який свідчить про розмір нарахованої та виплаченої позивачу пенсії (а.с.15-16). Отже, відомості, що містяться в вищенаведених документах, підтверджують факт того, що позивач [PERSON] з 14.01.2004 року перебуває на пенсійному обліку відповідача Управління ПФУ, та отримує пенсію за вислугою років. Пенсія призначена позивачу в 2004 році у розмірі 90% від місячної заробітної плати. В подальшому, розпорядженням 189853 від 03.09.2012 року позивачу відповідачем Управлінням ПФУ змінено загальний процент розрахованої пенсії від заробітку з розміру 90% від місячної заробітної плати на розмір 80% від заробітної плати, що має наслідком заподіяння матеріальної шкоди у вигляді несплати належних позивачу платежів у розмірі, визначеному законом. Таким чином, позивач зазнала зменшення розміру щомісячного нарахування пенсії завдяки рішенням та діямвідповідача Управління ПФУ, що є умовами для покладення цивільної відповідальності на відповідача. Встановлено, що Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року у справі №336/4616/16-а адміністративний позов [PERSON] до Управління пенсійного фонду в Шевченківському районі м. Запоріжжя про визнання рішення щодо перерахування пенсії та зобовязання вчинити певні дії задоволено частково та зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату [PERSON] з 01.01.2016 року в розмірі 90% від розміру місячної заробітної плати. Прийняте рішення суд апеляційної інстанції мотивував наступним: При перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внесені Законом №3668- VІ зміни до статті 50-1 Закону №1789-ХІІ щодо розміру пенсій у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам, є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, які змін у звязку із прийняттям Закону№3668- VІ не зазнали. Отже, відповідач протиправно при здійсненні позивачу перерахунку пенсії в 2012 році зменшив відсотковий розмір пенсії з 90% до 80%, тому позовні вимоги в частині зобовязання відповідача здійснити з 01.01.2016 року перерахунок та виплату [PERSON] пенсії в розмірі 90% від місячної заробітної плати підлягають задоволенню з 01.01.2016 року. Таким чином, протиправність рішень та дій відповідача Управління ПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя, як умова цивільної відповідальності, встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, та не підлягає додатковому доказуванню відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України. Протиправні дії відповідача щодо зменшення відсотку нарахування пенсії від місячної заробітної плати перебувають в прямому причинно-наслідковому звязку зі завданою майновою шкодою, оскільки виключно з підстав прийняття розпорядження 189853 від 03.09.2012 року, згідно з яким позивачу визначено загальний процент розрахованої пенсії від заробітку у розмірі 80 % відповідачем Управлінням ПФУ не нараховувалась та не виплачувалась пенсія у розмірі 90% від місячної заробітної плати. Наявність причинно-наслідкового звязку між умисними діями відповідача та наслідками у вигляді майнової шкоди є необхідною умовою для покладення на відповідача майнової відповідальності. Що стосується визначення не нарахованих та не сплачених сум позивачу як майна, а відтак і заподіяної майнової шкоди, суд виходить з наступного: Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. У параграфах 43,44 Рішення у справі Остапенко проти України від 14 червня 2007 року Європейський суд з прав людини визначив, що майном в розумінні Конвенції є також правомірні очікування. «43. У цьому зв'язку Суд звертає увагу, що Конвенційними інституціями сформовано єдину позицію, згідно з якою "майно" у сенсі статті 1 Першого протоколу ( 994_535 ) може бути як "існуюче майно" (див. справу Van der Mussele v. Belgium, від 23 листопада 1983 року, серія А, N 70, с. 23, п. 48), так і активи, включаючи скарги, в зв'язку з якими заявник може стверджувати, що він має щонайменше "законне сподівання" на те, що вони будуть реалізовані (див., наприклад, рішення Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium, від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332,с. 21, п. 31, та Ouzounis and Others v. Greece, N 49144/99, від 18 квітня 2002 року, п. 24). 44. Суд визначає, що матеріальні активи, такі як борги, щодо яких заявник може заявляти щонайменше "законне сподівання" їх фактичного отримання (див. рішення Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland, від 29 листопада 1991 року, серія А, N 222, с. 23, п. 51; Pressos Compania Naviera S.A. and Others, зазначене вище, та, mutatis mutandis, S.A.Dangeville v. France, N 36677/97, пп. 44-48, ECHR 2002-III), може також підпадати під поняття "майно", зазначене у статті 1 Першого протоколу ( 994_535 ). Зокрема, Судом сформовано позицію, згідно з якою "скарга" може становити "майно" у сенсі статті 1 Першого протоколу, якщо вона достатньою мірою доведена для того, щоб бути виконаною (див. рішення Burdov v. Russia ( 980_045 ), N 59498/00, від 7 травня 2002 року, п. 40, та Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece, від 9 грудня 1994 року, серія А, N 301-В, с. 84, п. 59). В параграфі 22 Рішення у справі Кечко проти України від 08 листопада 2005 року Європейський Суд з прав людини зазначив: 22. Суд повторює, що поняття власності, яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права, і, таким чином, як власність в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу № 1 (див. Broniowski v. Poland, № 31443/96, пар. 98). 23. Суд зауважує, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Отже, не виплата позивачу пенсійного забезпечення у розмірі встановленому законом, щодо якого [PERSON] мала законні очікування, є порушенням її майнових прав, а наслідком такого порушення є завдання майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню в повному обсязі Управлінням Пенсійного Фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя. Таким чином, протиправними (незаконними) рішеннями та діями відповідача, при здійсненні позивачу перерахунку пенсії в 2012 році, які мали наслідком зменшення відсоткового розміру пенсії з 90% до 80 %, було причинено майнову шкоду, яка за період 01 липня 2012 року по 01 січня 2016 року (42 місяці) становить 31 920 гривень 00 копійок, із розрахунку: середньомісячний фактичний заробіток станом на 01.07.2012 року складав 7600 гривень; 10 % від 7600.00 грн. 760 гривень 00 копійок; 42 міс. * 760,00 грн. = 31920,00 грн. Суд не погоджується із запереченнями відповідача проти позову, виходячи з такого: Відповідно до положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене конституційне положення відображено в ст.321 ЦК України. Стаття 56 Конституції України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Приписами ч. 3 ст.386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушено має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Таке право також закріплене у ст.ст. 1167, 1173-1175 ЦК України. Зазначені норми є нормами прямої дії, оскільки будь-яка юридична чи фізична особа має право на їх підставі звернутися до суду з позовом про відшкодування такої шкоди (матеріальної чи моральної). Ч.1 ст. 386 ЦК України встановлено обовязок держави забезпечити рівний захист прав усіх субєктів права власності. Отже, захист права власності є конституційним обовязком держави, порядок здійснення якого визначається відповідним законодавством. П. 4 ч. 4 ст. 105 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимогу про стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю. Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. А тому, враховуючи, що при розгляді адміністративної справи № 336/4616/16-а, пр. № 2-а/336/222/2016 позивачкою не заявлялись вимоги про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями відповідача, вирішення даного спору про відшкодування шкоди має здійснюватися судом в порядку цивільного судочинства. Слід зауважити, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст. 257 ЦК України і становить три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивачка дізналася про порушення її права внаслідок проведення перерахунку пенсії та зменшенні розміру, призначеної їй пенсії, з 90% до 80% з листа УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя від 29.07.2016 року. Вказані обставини в судовому засіданні не спростовані представником відповідача. Таким чином, виходячи із вимог ст.ст. 256, ч.1 ст. 261 ЦК України, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із зазначеним позовом. Так, суд не може погодитися й з твердженнями представника відповідача щодо необхідності перерахунку суми майнової шкоди, з урахуванням виплачених сум за період з 01.01.2016 року. Судом встановлено на підставі належних та допустимих доказів, що протиправними (незаконними) рішеннями та діями відповідача, при здійсненні позивачу перерахунку пенсії в 2012 році, було зменшено відсотковий розмір пенсії з 90% до 80 % з 01 липня 2012 року. На виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.10.2016 року по справі № 336/4616/16-а, управлінням було проведено перерахунок та виплату позивачці пенсії за період з 01.01.2016 року. При цьому, шкода, заподіяна позивачці незаконними діями Відповідача за період з 01 липня 2012 року по 01 січня 2016 року,не відшкодована. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, тому ухвалює рішення про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved