Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Представник позивача пояснила, що відповідач працевлаштований до Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" з 13 червня 2013 року шляхом переведення з державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" у відповідності до наказу № 2-ос від 13 червня 2013 року. у відповідності до вимог ст. 74,75,79 КЗпП України та ст. 10 Закону України "Про відпустки" на підставі заяви відповідачеві за наказом № 20 від 04 лютого 2019 року була надано щорічну відпустку строком на 24 календарних днів з 18 лютого 2019 року до 13 березня 2019 року за період роботи з 09 лютого 2019 року по 08 лютого 2020 року. Між тим у відповідності до вимог ст. 36 п.1 КЗпП України відповідача було звільнено за угодою сторін 24 липня 2019 року. З урахуванням вказаного відповідач отримав оплату за дні у робочий рік, який відповідач не відпрацював у повному обсязі, з урахуванням чого просить стягнути за невідроблені дні відпустки 1284,44 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, оповіщений у встановленому порядку про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовні вимоги. З оглядом на вищевикладені обставини суд з урахуванням думки позивача постановляє заочне рішення відповідно до вимог ст. 280-281 ЦПК України. Вислухавши пояснення, суд вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією визначено, що відповідач працевлаштований до Ізмаїльської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" з 13 червня 2013 року шляхом переведення з державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" у відповідності до наказу № 2-ос від 13 червня 2013 року. У відповідності до вимог ст. 74,75,79 КЗпП України та ст. 10 Закону України "Про відпустки" на підставі заяви відповідачеві за наказом № 20 від 04 лютого 2019 року була надано щорічну відпустку строком на 24 календарних днів з 18 лютого 2019 року до 13 березня 2019 року за період роботи з 09 лютого 2019 року по 08 лютого 2020 року. Між тим у відповідності до вимог ст. 36 п.1 КЗпП України за наказом № 139-ос від 22 липня 2019 року відповідача було звільнено за угодою сторін 24 липня 2019 року. Вказаним наказом визначено, що відпустка використана по 08 лютого 2020 року та необхідно провести відрахування за невідроблені дні відпустки у кількості 3 календарних днів. Відповідно до вимог ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в\~пунктах 3,\~5,\~6 статті 36\~і\~пунктах 1,\~2\~і\~5 статті 40\~цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Даними бухгалтерської документації з особового рахунку за період з 01 січня 2019 року по 31 липня 2019 року та табельним номером № [NUMBER] [PERSON] з реєстраційним номером облікової картки платника податків [NUMBER] борг за працівником на дату звільнення складає 1284,44 грн. До наступного часу добровільне виконання відповідачем своїх обов?язків матеріалами справи не підтверджено. Вказані обставини є такими, що зумовлюють задоволення позовних вимог. Судові витрати розподіляються у відповідності до вимог ст. 141, 142 ЦПК України, що зумовлює стягнення з відповідача сплаченого позивачем судового збору 1921,00 грн. за платіжним дорученням № 1580 від 10 вересня 2019 року. З урахуванням вказаного загальна сума, що підлягає стягненню, складає 3205,44 грн.

Outcome: approved