Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Представник [PERSON] «Страхова компанія «Еталон» [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 30.12.2016 року о 11 год. 30 хв. на автодорозі «Самбір-Мостиська» в с.Крукеничі Мостиського району Львівської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу марки «Mercedes-Benz» реєстраційний номер RP57072, під керуванням [PERSON] Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер RP57072. Вказує, що на момент дорожньо-транспортної пригоди між позивачем та відповідачем був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6880127, згідно якого позивач застрахував відповідальність відповідача [PERSON] перед третіми особами при використанні транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER]. Зазначає, що постановою Мостиського районного суду Львівською області від 27.01.2017р. відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124, 122-4 КУпАП. Стверджує, що на підставі заяви [PERSON] та на підставі страхового акту №712-10943 від 20.07.2017р. позивачем здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 37\~058, 81 грн. З огляду на наведене просить суд ухвалити рішення, яким стягнути в порядку регресу з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Страхова компанія «Еталон» заподіяну шкоду в розмірі 37\~058, 81 грн. та сплачені судові витрати у розмірі 1600 грн. \~ \~ \~ \~ В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлена у встановленому законом порядку, подала до суду клопотання про слухання справи за відсутності сторони позивача, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає та просить справу слухати у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши надані\~документи і\~матеріали,\~всебічно та\~повно зясувавши\~обставини справи,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~обєктивно оцінивши\~в сукупності\~докази,\~які мають\~значення для\~розгляду справи\~і вирішення\~спору по\~суті,\~суд прийшов\~до наступного\~висновку. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Як передбачено ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6880127 від 02.03.2016р. позивачем [PERSON] «Страхова компанія «Еталон» застраховано відповідальність відповідача [PERSON] перед третіми особами при використанні транспортного засобу марки «Mercedes-Benz 208», реєстраційний номер [NUMBER]. Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 27.01.2017р. відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, ст.122-4 КУпАП та у відповідності до вимог ч.2 ст.36 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Зокрема, вказаною постановою судді встановлено, що 30.12.2016р. близько 11.30 год. на автодорозі «Самбір-Мостиська» (с.Крукеничі Мостиського району Львівської області) [PERSON], керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номерний знак [NUMBER], не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху та не впоравшись з керуванням здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz» реєстраційний номер RP57072, під керуванням [PERSON], завдавши механічних пошкоджень та матеріальних збитків, після чого покинув місце пригоди. Такими своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п.2.3 «б», 2.10, 12.1 Правил Дорожнього Руху України. Згідно ч 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду. Слід зауважити, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, вказане судове рішення (постанова суду) є обов'язковим для суду в частині з'ясування питань чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи даний позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі перевіряти обставини дорожньо-транспортної пригоди, обговорювати вину особи і робити висновки про відповідальність осіб, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема згідно страхового акту №0712-10943 вказана подія, що мала місце 30.12.2016р. за участю зазначених транспортних засобів кваліфікована як страховий випадок. Згідно розпорядження №09-05-10943 від 20.07.2017р. [PERSON] «Страхова компанія «Еталон» на підставі заяви третьої особи [PERSON] та згідно страхового акту №0712-10943 по Договору обовязкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів №АЕ-6880127 від 02.03.2016р. визначено, що виплаті страхового відшкодування підлягає сума 37\~058, 81 грн. Вказана сума була виплачена позивачем третій особі - потерпілому [PERSON], що підтверджується платіжними дорученнями №1679 від 20.07.2017р. та №1819 від 04.08.2017р. Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо врегульовані наступним чином. Згідно з ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (п.2) розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.8 Закону України "Про страхування" при настанні страхового випадку у страховика (страхової компанії) виникає обовязок здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). В зв'язку з цим, суд приходить до висновку, що подія, яка сталася 30.12.2016 року, є страховим випадком. Вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою суду (постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 27.01.2017р.). Згідно ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч.2 п.8 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобовязання по відшкодуванню шкоди. Відповідно до ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно до абз. «в» п.п.38.1.1. п 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). З матеріалів справи вбачається, що водія забезпеченого транспортного засобу - відповідача [PERSON] відповідно до постанови судді Мостиського районного суду Львівської області від 27.01.2017року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП України, - «залишення водіями транспортних засобів на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні». Враховуючи викладене та сукупність доказів у справі, суд дійшов висновку про те, що вина відповідача [PERSON] у вказаній дорожньо-транспортній пригоді та у самовільному залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди встановлена, позивачем здійснено страхове відшкодування потерпілому, у зв'язку з чим у позивача виникло право регресної вимоги про стягнення з відповідача виплаченої суми страхового відшкодування. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1600 грн. згідно платіжного доручення №596 від 17.10.2017р. (платник: СК Еталон ПАТ, код 20080515, отримувач: УДКСУ у Мостиському районі, код 37929037, рах.№31213206700252). З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 800 грн. Іншу ж частину, сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 800 грн. сплаченого судового збору відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача [PERSON]

Outcome: approved