Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

У червні 2020 року позивач звернувся з вказаним позовом та просив суд з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог: стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду (майнові збитки) в розмірі 364 645,73 грн.; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн.; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.02.2020 близько 22.00 годин на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса в напрямку смт Гребінки сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки AUDI Q7, д/н [NUMBER] , під керуванням позивача та автомобіля марки MERSEDES-BENZ C 180, д/н [NUMBER] , під керуванням відповідача. Внаслідок даної дорожньо-трансортної пригоди автомобіль AUDI зазнав технічних пошкоджень. Позивач вказував, що згідно з постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі від 04.05.2020 № 369/3148/20 винним у скоєні ДТП визнано відповідача. Зі слів позивача, згідно з рахунком-фактурою від 05.03.2020 № 0000061063 від Дочірнього підприємства "АУДІ ЦЕНТР ВІПОС", виписаного на його ім`я, вартість та ремонт автомобіля AUDI Q7, д/н [NUMBER] , складає 614 486,41 грн. Враховуючи те, що максимальний розмір страхової виплати від Публічного акціонерного товариства "Національна страхова компанія "Оранта" становить лише 100 000 грн., тому, з позиції позивача, попередній розмір матеріальної шкоди з урахуванням страхової виплати становить 514 486,41 грн. Також позивач стверджував, що в результаті ДТП йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 300 000 грн. З огляду на вказане позивач звернувся до суду із цим позовом. Ухвалою судді від 19.06.2020 було відкрито провадження у цій справі за правилам загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 21.07.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги неаргументовані та не підлягають задоволенню, просив суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі. 04.08.2020 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач заперечував доводи відповідача та просив позов задовольнити в повному обсязі. 20.08.2020 до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач зазначив, що позивач фактично своєї заявою про зменшення розміру позовних вимог змінив предмет та підстави позову, просив суд відмовити в задоволені позову. Ухвалою суду від 26.01.2021 було залучено до участі у справі у якості третьої особи ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», а також зобов`язано ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» направити на адресу суду належним чином завірені копії акту огляду транспортного засобу, розрахунок страхового відшкодування КТЗ АУДІ Q7 [NUMBER] , що було пошкоджено внаслідок ДТП 29.02.2020 та належним чином завірені копії страхової справи по виплаті страхового платежу. Ухвалою суду від 05.02.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з`явився, просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Третя особа у судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки свого представника та позицію щодо позову суду не повідомила. Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.02.2020 близько 22.00 години на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса, 19 км + 840, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом MERSEDES-BENZ C 180, д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем AUDI Q7, д.н.з. [NUMBER] , який стояв в попереду, під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, в скоєнні ДТП було визнано винним відповідача, що підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.05.2020 у справі № 369/3148/20. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль марки AUDI Q7, д.н.з. [NUMBER] , належить позивачу. Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи від 27.07.2020 № 72/20, складеним судовим експертом ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» Калініченком Ю.В., матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля AUDI Q7, д/н [NUMBER] , внаслідок ДТП складає 453 808,00 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована в Публічному акціонерному товаристві "Національна страхова компанія "Оранта" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/5643118, ліміт відповідальності якого складає 100 000 грн. З матеріалів страхової справи вбачається, що на підставі вказаного страхового полісу ПАТ "Національна страхова компанія "Оранта" було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 89 610,32 грн., з урахуванням 2 000 грн. франшизи, що підтверджується платіжним дорученням від 22.06.2020 № 29489. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршенням здібностей потерпілого або позбавленням його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються принципи розумності і справедливості. Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З огляду на ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Як роз`яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто, в результаті аналізу правових норм та судової практики, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків. Так як судом встановлено, що саме з вини відповідача було завдано позивачу збитки внаслідок ДТП, їх відшкодування покладається саме на відповідача. На момент розгляду справи ПАТ "Національна страхова компанія "Оранта" виплатило позивачу страхове відшкодування в сумі 89 610,32 грн., тому суд стягує з відповідача на користь позивача відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП 29.02.2020 та визначеної судовим експертом з вирахуванням вже виплаченого страхового відшкодування. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000 грн., то суд приходить до висновку, що з огляду на вину відповідача в пошкодженні майна позивача він повинен компенсувати останньому завдану внаслідок цього моральну шкоду. Разом з тим, суд оцінює завдану позивачу ушкодженням його майна моральну шкоду в сумі 2 000 грн., оскільки саме такий розмір моральної шкоди буде відповідати принципам розумності, справедливості, виваженості та співмірності за ситуація, що має місце у цій справі. А отже, позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на часткове задоволення позову суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог, тобто сумі 5 144,86 грн. за позовні вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди та 20,00 грн. за позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). На підставі викладеного,

Outcome: partial