Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

У квітні 2018 року Публічне акціонерне товариство «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-Україна» (надалі за текстом - позивач) звернулося до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач) із позовом про застосування наслідків нікчемності договору у вигляді відшкодування вартості майна. Позовні вимоги вмотивовано тим, що 19.08.2015 р. між сторонами був укладений договір про встановлення порядку купівлі-продажу автотранспортного засобу (надалі за текстом - Договір), який є нікчемним на підставі п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 215-216 ЦК України, оскільки, на думку позивача, такий договір призвів до збільшення витрат, пов`язаних із виведенням банку з ринку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Позов обґрунтував тим, що за результатами перевірки уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації позивача на предмет виявлення правочинів нікчемними, встановлено, що Договір, згідно якого позивач продав, а відповідач набув у власність транспортний засіб, а саме, автомобіль Mitsubishi Space Star, 2003 р.в., сірого кольору, тип: легковий універсал - В, номер шасі: [NUMBER] ,об`єм двигуна: 1584 куб.см., та сплатив за нього обумовлену Договором ціну у розмірі 22 200 грн., в тому числі ПДВ - є нікчемним, згідно складеного комісією з перевірки правочинів за Наказом № 60 від 15.04.2016 року, на підставі п. 3 та п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так як ринкова вартість такого автомобіля становить 120 000, а оскільки відповідачем 22.10.2015 р. автомобіль було відчужено на користь третьої особи, позивач просив стягнути з відповідача різницю ринкової вартості та фактичного продажу, як відшкодування вартості майна. Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на доводи, викладені у відзиві, зокрема, щодо неналежності та недопустимості поданих позивачем доказів на підтвердження реальної вартості автомобіля. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, явку в судове засідання свого представника не забезпечила, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала письмові пояснення, в яких просила позовні вимоги задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 19.08.2015 р. між сторонами був укладений договір про встановлення порядку купівлі-продажу автотранспортного засобу, відповідно до п.п. 2.1., 2.6 якого, Продавець (позивач), після оформлення відповідного торговою організацією довідки-рахунка, а також, оплати Покупцем (відповідачем) вартості автомобіля, зобов`язаний передати покупцю автомобіль та документи на нього, а також, після передача Продавцем (позивачем) покупцю (відповідачу) Автомобіля оформлюється шляхом підписання сторонами відповідного акта приймання - передачі (а.с. 9-10). 19.08.2015 року між сторонами підписаний акт приймання - передачі транспортного засобу (а.с. 12), згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв обумовлений договором транспортний засіб. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору, вартість автомобіля складає 22 200 грн., що ідентична довідці-розрахунку № 9327171 (а.с. 11). Достовірність цих даних позивачем під час розгляду цієї справи не спростовано. В позові позивач не заперечує, що відповідач свої грошові зобов`язання за договором, виконав належним чином. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 17.03.2016 року № 169 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 368 від 17.03.2016 р. "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку", відповідно до якого розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на 1 місяць з 18.03.2016 р. по 17.04.2016 р. включно та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», визначені ст.ст. 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Гулею О.І. строком на 1 місяць з 18.03.2016 р. по 17.04.2016 р. включно. Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 21 квітня 2016 р. № 280 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22 квітня 2016 р. № 561, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА» та делегування повноважень ліквідатора банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА» з 22 квітня 2016 року до 21 квітня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК ПЕТРОКОММЕРЦ-УКРАЇНА», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 53, 521 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі - Закон), в тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, [PERSON] на два роки з 22 квітня 2016 року до 21 квітня 2018 року включно. Позивачем направлено відповідачу повідомлення № 01.1-06/952 від 17.05.2016 р. про визнання нікчемним правочину, укладеного між позивачем та відповідачем (а.с. 27-28). Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що договір про встановлення порядку купівлі-продажу автотранспортного засобу за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 658 ЦК України, право продажу товару належить власникові товару. За приписами ч. 1 ст. 662, ч. 1 ст. 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що нікчемним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення. На думку позивача, за спірним договором позивач здійснив відчуження транспортного засобу за ціною, нижчою від належної. За приписами пунктів 1, 3, 9 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" нікчемним є правочин, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна; банк прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій; банк відмовився від власних майнових вимог; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Так, матеріалами справи підтверджується факт укладення договору та його виконання, зокрема, передачі Банком відповідачу обумовленого договором транспортного засобу та сплату відповідачем погодженої сторонами суми коштів. В матеріалах справи відсутні докази погодження сторонами в договорі вартості майна за цінами, нижчими від звичайних. Крім того, при відчуженні автомобіля було здійснено його оцінку, згідно з довідки-розрахунку № 9327171 від 19.08.2015 р., - вартість автомобіля становить 22 200 грн. в т.ч. ПДВ. По даній справі сторона позивача не надала до суду жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог. Лист ТОВ «Європейський центр консалтингу та оцінки» не є належним та допустимим доказом, оскільки він не є висновком. Крім того, інформація щодо ринкової вартості спірного автомобіля надана з бюлетенів, визначена в середньому для автомобіля певної марки та моделі, року випуску, та не враховує індивідуальні особливості транспортного засобу, такі як: пробіг, фізичний стан, наявність додаткового встановленого обладнання, тощо. Крім того, оцінювачем не проводився візуальний огляд автомобіля. Тобто, вказана позивачем вартість спірного автомобіля, є припущенням. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи все вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановивши факт виконання сторонами умов договору, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявність передбачених законом підстав для віднесення спірного договору до нікчемних та застосування відповідних наслідків у вигляді відшкодування вартості майна, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed