Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та зняття з реєстрації місця проживання. В позові позивач зазначила, що на підставі ордеру від 25.10.1983 року вона та члені її сім'ї - чоловік [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON] отримали квартиру [ADDRESS]. На теперішній час у квартири зареєстровані вона, її дочки - [PERSON], [PERSON] та онук [PERSON] Крім того, у 1995 році її дочка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем, який з 1998 року також був зареєстрований у спірний квартирі. Проте, у січні 2013 року відповідач забрав усі свої речі та добровільно виселився з квартири, перешкод у проживанні йому ніхто не чинив, а вже після його виселення були змінені замки на вхідних дверях. 04.02.2014 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва. Так, відповідач з січня 2013 року у спірній квартирі не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, комунальні послуги і інші види платежів не сплачує, однак, в добровільному порядку не знімається з реєстрації, що підтверджується актом про не проживання. Вважає, що оскільки відповідач в спірному жилому приміщенні не проживає без поважних причин понад шість місяців, тому він втратив право на користування жилим приміщенням, а також відповідач підлягає знятю з реєстрації місця проживання. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, підтвердили викладені обставини, просили позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити посилаючись на те, що після реєстрації шлюбу з [PERSON] він проживав та був зареєстрований у [ADDRESS], позивачка є його колишньою тещею. Потім у нього з дружиною почали виникати сварки та вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. 26.12.2013 року після судового засідання він прийшов додому та побачив, що замки на вхідних дверях замінені, а його особисті речі виставлені з квартири. Тому він добровільно не покидав житлове приміщення, намагався вселитися у квартиру, звертався до дільничого інспектора, оскільки іншого житла у нього немає та він вимушений зараз знімати квартиру. При цьому, він не наполягає проживати у спірній квартирі, йому лише потрібно бути в неї зареєстрованим. Він дійсно не несе на теперішній час витрати по утриманню квартири, але лише тому, що не проживає у квартирі. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні, на підставі ордеру №1342 від 25.10.1983 року, виданого Заводською районною радою народних депутатів м. Миколаєва, позивач [PERSON] та члені її сім'ї - чоловік [PERSON] та діти: [PERSON] і [PERSON] отримали квартиру [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] не приватизована, головним квартиронаймачем є [PERSON] На теперішній час у спірній квартири зареєстровані позивачка, її дочки - [PERSON], [PERSON], онук [PERSON] Крім того, після реєстрації шлюбу [PERSON] її чоловік - відповідач [PERSON] також був зареєстрований у спірній квартирі. В подальшому між [PERSON] та [PERSON] почали виникати сварки та у січні 2013 року відповідач забрав усі свої особисті речі та з того часу у спірній квартирі не проживає і не користується нею, однак, в добровільному порядку не знімається з реєстрації, що підтверджується актом про не проживання від 27.08.204 року ЖКП ММР "Бриз" ЖЕК №2 дільниця №4. При цьому, [PERSON] комунальні та інші витрати по утриманню квартири не сплачує, що не заперечував і сам відповідач. Зазначені обставини узгоджуються з поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], надані ними в судовому засіданні, які підтвердили, що [PERSON] в спірній квартирі не проживає з січня 2013 року, покинув квартиру добровільно, забрав усі свої особисті речі. Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2014 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] Було розірвано. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, судам рекомендовано при вирішенні спорів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч. 3 ст.10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд ставиться критично до заперечень відповідача стосовно того, що він не проживає в спірній квартирі з поважних причин, оскільки позивач та його колишня дружина перешкоджали йому у проживанні, тому він був вимушена виїхати з квартири, оскільки на підтвердження своїх заперечень про створення перешкод у користуванні квартирою відповідачем не надано жодних належних і допустимих доказів. Так, з 2013 року відповідач ніяких обов'язків щодо утримання спірної квартири не несе, не звертався з позовом про вселення чи визнання права на користування спірною квартирою, також не звертався до інших органів (державних і житлових) з приводу того, що йому чинять перешкоди у користуванні квартирою. Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідач в спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин понад шість місяців, тому втратив право на користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], у зв'язку з чим, суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України. Що стосується позовної вимоги позивач щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання, суд приходить до наступного: Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше). Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, суд приходить до переконання, що визнання в судовому порядку відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в спірній квартирі є підставою для зняття його з реєстрації, а тому позовна вимога позивача щодо зняття відповідача з реєстрації місяця проживання є зайвою та задоволенню не підлягає.

Outcome: partial