Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, остаточно просив стягнути з Концерну "Техвоєнсервіс" на його користь середній заробіток за весь час затримки у розрахунку при звільнення за період з 16.01.2015 року по 25.12.2015 року в розмірі 28\~430, 92 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що з 31.07.2014 року по 16.01.2015 року працював в філії концерну "Техвоєнсервіс" "Львівський автомобільний ремонтний завод" на посаді начальника пожежно-сторожової охорони. Наказом від 16.01.2015 року його було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. В порушення вимог ст.ст.47,116 КЗпП України в день звільнення з ним не було проведено повного розхрахунку у звязку з чим останній звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з філії концерну "Техвоєнсервіс" "Львівський автомобільний ремонтний завод" нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Судовим наказом Личаківського районного суду м.Львова від 06.04.2015 року, вирішено стягнути з філії концерну "Техвоєнсервіс" "Львівський автомобільний ремонтний завод" на користь [PERSON] Маряна Івановича 6\~412,23 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. 07.05.2015 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу від 06.04.2015 року. Належна позивачу [PERSON] нарахована, але не виплачена заробітня плата в розмірі 6\~412,23 грн. була перерахована на його особистий рахунок лише 25.12.2015 року, у звязку з чим державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Зважаючи на те, що непроведення розрахунку зі звільненим працівником, у строки передбачені ст..116 КЗпП України, є триваючим правопорушенням, а фактичний розрахунок з позивачем було проведено лише 25.12.2015 року, то останній вважає, що 3-місячний строк на звернення до суду повинен рахуватися саме з цієї дати. А тому звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити. Представник позивача в судовому засіданні уточнений позов підтримала в повному обсязі з підстав, передбачених в ньому. Представник відповідача у судове засідання з розгляду даної справи не з'явився із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений і від нього не надходило заяв про розгляд справи за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та зі згоди представника позивача постановити заочне рішення. Представник третьої особи у судове засідання з розгляду даної справи не з'явився із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. В попередні судові засідання подав заперечення проти позову. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що в позові [PERSON] Маряна Івановича до Концерну "Техвоєнсервіс", третьої особи: філії концерну "Техвоєнсервіс" "Львівський автомобільний ремонтний завод" про стягнення коштів слід відмовити виходячи з наступних підстав. З пояснень представника позивача, даних в судовому засіданні, судом встановлено, що [PERSON] з 31.07.2014 року по 16.01.2015 року працював в філії концерну "Техвоєнсервіс" "Львівський автомобільний ремонтний завод" на посаді начальника пожежно-сторожової охорони. Вказане підтверджується, долученими до матеріалів справи копіями наказів №30-К від 31.07.2014 року про прийняття на роботу та №2-К від 16.01.2015 року про звільнення з роботи (а.с.8-9). У відповідності до вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як вказує у позовній заяві [PERSON], що підтвердив і його представник в судовому засіданні, в день звільнення 16.01.2015 року з позивачем, як звільненим працівником, роботодавець повний розрахунок відоповідно до вимог ст.116 КЗпП України не провів, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з філії концерну "Техвоєнсервіс" "Львівський автомобільний ремонтний завод" на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Судовим наказом Личаківського районного суду м.Львова від 06.04.2015 року, вирішено стягнути з філії концерну "Техвоєнсервіс" "Львівський автомобільний ремонтний завод" на користь [PERSON] Маряна Івановича 6\~412,23 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 16.01.2015 року по 25.12.2015 року. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача суд виходив з того, що у відповідності до положень ч.1 ст.233 КЗпП України, встановлено 3-місячний строк на звернення працівника з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду, який рахується з моменту, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки [PERSON] дізнався про порушення свого трудового права, а саме права на проведення з ним повного розрахунку в день звільнення, 16.01.2015 року, то з цього часу в позивача виникло право на звернення до суду. Враховуючи той факт, що задоволено його заяву про стягнення заробітної плати судовим наказом від 06.04.2015 року, то слід вважати достеменно підтвердженим, що на цей момент йому було відомо про порушене право. Тобто, допускаючи, що в момент звільнення це позивачу не було відомо, то на момент видачі судового наказу, це стало відомим. Тому, суд вважає, що право на звернення в конкретному випадку слід рахувати з 06.04.2015 року. Враховуючи вищенаведене, а саме ч.1 ст.233 КЗпП України, граничний строк на звернення з таким позовом до суду сплив включно 06.07.2015 року. Поважності причин для поновлення строку для звернення до суду позивачем не вказано, відповідних заяв не подано, і підстав для поновлення такого строку суд не вбачає, оскільки позивачем самостійно проведено певні дії спрямовані на отримання заборгованої заробітньої плати, що свідчить про його спроможність звернення до суду.

Outcome: dismissed