Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивачі 21.12.2017 року звернулись до суду з позовом до ПАТ НАСК «Оранта», Прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України, третя особа без самостійних вимог Фонд соціального страхування України, про стягнення страхової суми одноразової грошової допомоги. В обґрунтування позову, враховуючи уточнену позовну заяву від 07.08.2018 року, зазначили, що 06.11.2006 року при виконанні службових обов`язків під час відрядження за наказом прокурора Ананьївського району Одеської області загинув батько [PERSON] та чоловік [PERSON] - помічник прокурора Ананьївського району Одеської області Манзенюк Микола Михайлович. Вказана подія підтверджується висновком службового розслідування за фактом страхової події за участю помічника прокурора Ананьївського району [PERSON] від 28.03.2008 року. [PERSON] \~був застрахований\~відповідно до\~ст.\~50\~ЗУ «Про\~прокуратуру» \~від\~05.11.1991\~№\~1789-XII, в редакції від 02.02.2006 року, ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції від 30.09.2006 року, ЗУ «Про страхування» від 07.03.1996 року № 86-96/ВР. Посилались на\~те,\~що відповідно\~до ст.\~50\~ЗУ «Про\~прокуратуру» \~від\~05.11.1991\~№\~1789-XII, в редакції від 02 лютого 2006 року, в разі загибелі працівника, сім`ї або утриманцям загиблого виплачується одноразова грошова допомога в розмірі десятирічного грошового утримання за останньою посадою, що складається з посадового окладу та надбавки за класний чин. [PERSON] та [PERSON] , неодноразово звертались до прокуратури Одеської області для отримання необхідних документів та виплати страхової суми одноразової грошової допомоги за фактом вказаного страхового випадку. Листом Прокуратури Одеської області від 18.03.2008 року за вих. № 11/1-5651-08, позивачам було повідомлено, що виплата страхової суми одноразової грошової допомоги проводиться відповідно до вимог порядку та умов державного обов`язкового особистого страхування працівників прокуратури, затвердженого постановою КМУ від 19.08.1992 року за № 486. На підставі п. 8 вказаного порядку, з вимогою про виплату страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть звернутися до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» надавши вичерпний перелік документів вказаних у цьому ж порядку. Однак, прокуратурою Ананьївського району Одеської області, де працював загиблий, та прокуратурою Одеської області, якою проводилось службове розслідування за цим фактом, не було своєчасно надано усіх необхідних для звернення документів та до цих пір не надано довідки про місячне грошове утримання за останньою посадою, що стало перешкодою для своєчасного звернення до НАСК «ОРАНТА» та розрахунку страхової суми одноразової грошової допомоги, яка підлягає отриманню позивачами. Позивачами, звернуто увагу суду на той факт, що висновок службового розслідування за фактом страхової події за участю помічника прокурора Ананьївського району [PERSON] , який є найважливішим елементом необхідним для отримання страхової суми одноразової грошової допомоги, було складено та затверджено в.о. прокурора Одеської області М. Чорним лише 28.03.2008 року, майже через два роки з дня настання такого випадку. Також, прокуратурою Одеської області в листах від 22.07.2008 року за вих. № 11/1-828, від 22.09.2008 року за вих. 11/1-5651-06 повідомлено, що матеріали за заявами [PERSON] та [PERSON] про виплату страхової суми у зв`язку із страховою подією, відповідно до листа Генеральної прокуратури України від 27.01.2005 року №11/1-144 вих. - 040окв.-05, за № 11-3-240 вих. від 04.04.2008 року направлені для подальшого оформлення до Генеральної прокуратури України. Однак, до теперішнього часу про результати розгляду страхового випадку [PERSON] та [PERSON] не повідомлено, а виплата страхової суми одноразової грошової допомоги не здійснена. Таким чином, позивачі вважають що службовими особами прокуратури Одеської області та Генеральної прокуратури України умисно порушено їх право на отримання належних їм коштів у вигляді страхової суми одноразової грошової допомоги. Як вважають позивачі, з дій відповідачів вбачається, що ними не було вжито заходів з дотримання чинного на той час законодавства та не здійснено заходів щодо захисту прав та інтересів спадкоємців загиблого [PERSON] За викладених обставин звернулись до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 27.12.2017 року позовна заява була залишена без руху. Представником позивачів [PERSON] (діючою по довіреності від 28.08.2017 року) було подано 04.01.2018 року до суду заяву про усунення недоліків позову. Дану заяву суддя отримала 09.01.2018 року. Ухвалою суду від 12.01.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 26.02.2019 року. 19.02.2018 року на адресу суду надійшов письмовий відзив на позов від Генеральної прокуратури України (а.с.44-46), згідно якого проти задоволення вимог заперечували та просили відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначили, що що\~самостійний розрахунок суми грошової компенсації в уточненій позовній заяві не може бути прийнятий до уваги, оскільки наведені данні відображають суму всієї нарахованої заробітної плати, з урахуванням обов`язкових податків та зборів, а також на те, що на час виникнення спірних правовідносин діяла Постанова Кабінету міністрів України «Про порядок та умови державного обов`язкового особистого страхування працівників прокуратури» від 19.08.1992 року № 486, відповідно до якої страховиком була Генеральна прокуратура України, а виплата повинна була здійснюватись НАСК «ОРАНТА» за постійним місцем проживання застрахованого. Однак, вказана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету міністрів України від 24.02.2010 року № 174, яка у свою чергу втратила чинність на підставі постанови уряду від 21.10.2015 року № 874. Зокрема посилаючись на норми чинного законодавства, зазначає що Генеральна прокуратура України не є страхувальником своїх працівників, тому не отримує відповідних коштів з державного бюджету для відповідних цілей, та як наслідок не може здійснювати виплат страхових сум. Тому посилаючись на норми чинного законодавства, Генеральна прокуратура України заперечує щодо визнання себе належним відповідачем у справі. 20.02.2018 року представником ПАТ «НАСК «Оранта» було подано відзив на позов в первісній редакції (а.с.50-54). ПАТ «НАСК «Оранта» не було надано відзиву на уточнену позовну заяву, тому суд враховує відзив, наданий ПАТ НАСК «Оранта» на первісну редакцію позову, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Посилались на те, що з 2007 року Генеральна прокуратура України припинила перерахування страхових платежів, в зв`язку з відсутністю ліцензії НАСК «ОРАНТА» на здійснення цього виду страхування та проведенням тендеру, участь в якому НАСК «ОРАНТА» не приймала. За відсутності ліцензії, договірних відносин та перерахування страхових платежів, структурні підрозділи НАСК «ОРАНТА» упродовж 11 років не приймають документи та не здійснюють цей вид страхування. Окремо зауважено, що висновок службового розслідування був складений після того, як закінчився термін дії ліцензії, яка надавала право НАСК «ОРАНТА» здійснювати страхування працівників прокуратури. Стверджували, що позивачами було пропущено трирічний строк звернення до страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування. 22.02.2018 року надійшов відзив на позов від Прокуратури Одеської області (а.с.65-68), згідно якого позовні вимоги не визнали та просили відмовити. Посилались на те, що\~самостійний розрахунок суми грошової компенсації в уточненій позовній заяві не може бути прийнятий до уваги, оскільки наведені данні відображають суму всієї нарахованої заробітної плати, з урахуванням обов`язкових податків та зборів, а також на те, що на час виникнення спірних правовідносин діяла Постанова Кабінету міністрів України «Про порядок та умови державного обов`язкового особистого страхування працівників прокуратури» від 19.08.1992 року № 486, відповідно до якої страховиком була Генеральна прокуратура України, а виплата повинна була здійснюватись НАСК «ОРАНТА» за постійним місцем проживання застрахованого. Тому прокуратурою Одеської області не укладались окремі договори з НАСК «ОРАНТА». Та як наслідок, як вказує прокуратура Одеської області, страховиком на час виникнення спірних правовідносин, який мав здійснювати виплати була НАСК «ОРАНТА». Також зазначено, що вказана постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету міністрів України від 24.02.2010 року № 174, яка у свою чергу втратила чинність на підставі постанови уряду від 21.10.2015 року № 874. Та повідомлено, що прокуратури обласного рівня не виступали раніше та не виступають зараз ані страхувальниками, ані страховиками працівників районних (місцевих) прокуратур, а тому прокуратура Одеської області не може здійснювати виплати страхових сум. 26.02.2018 року розгляд справи був відкладений на 26.03.2018 року у зв`язку з зайнятістю судді у розгляді іншої справи. 26.03.2018 року розгляд справи був відкладений на 07.05.2019 року у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 07.05.2018 року було розглянуто та задоволено клопотання позивачів про витребування доказів по справі. Розгляд справи було відкладено на 25.06.2018 року. 25.06.2018 року за клопотанням сторони відповідача розгляд справи був відкладений на 27.08.2018 року. До суду 07.08.2018 року від представника позивачів надійшла уточнена позовна заява, згідно якої сторона позивача збільшила позовні вимоги та просила: - стягнути солідарно з відповідачів ПАТ НАСК «Оранта», Прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України на користь [PERSON] страхову виплату у розмірі 220 277, 40 грн.; - стягнути солідарно з відповідачів ПАТ НАСК «Оранта», Прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України на користь [PERSON] страхову виплату у розмірі 110 138, 70 грн.. При цьому представник позивачів просила відстрочити сплату судового збору у розмірі 2 320, 16 грн. на строк до прийняття судом рішення по суті справи. У підготовчому засіданні 27.08.2018 року представник позивачів Красінська О [PERSON] уточнену позовну заяву підтримала та просила прийняти її до розгляду, пояснила, що вони отримали відповіді від ДФС та ПФУ про суми виплат і тому здійснили новий розрахунок суми. Також просила залучити до участі у справі у якості третьої особи Фонд соціального страхування України, оскільки останній є розпорядником коштів, про стягнення яких заявлено позов. Представник ПАТ НАСК «Оранта» - Захарченко М.В. (по довіреності від 02.05.2018 року) у підготовчому засіданні заперечувала проти відстрочки позивачам у сплаті судового збору, вважає, що стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження факту неможливості сплати ними судового збору, а також на підтвердження того, що сплата даної суми буде для них тяжким майновим тягарем. Тому просила уточнену позову заяву [PERSON] , [PERSON] залишити без руху. На підтвердження їх позиції надала до суду письмові заперечення від 27.08.2018 року. Вирішення питання з приводу залучення Фонду соціального страхування України до участі у справі у якості третьої особи залишила на розсуд суду. Представник Прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України Елісашвілі О.М. у підготовчому засіданні також заперечував проти відстрочки позивачам сплати судового збору та вважає їх клопотання недоведеним. Проти залучення Фонду соціального страхування України до участі у справі у якості третьої особи не заперечував. Ухвалою суду від 27.08.2018 року залучено до участі у справі\~у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Фонд соціального страхування України (вул. Боричів Тік, 28, м. Київ, 04070). У задоволенні\~\~заяви представника позивачів про відстрочку сплати судового збору\~відмовлено та уточнену позовну заяву\~ [PERSON] , [PERSON] до ПАТ НАСК «Оранта», Прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України про стягнення страхової суми одноразової грошової допомоги від 07.08.2018 року -\~залишено без руху,\~встановивши позивачами строк для усунення недоліків, який не може перевищувати\~десяти днів\~з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 27.08.2018 року на адресу суду надійшов письмовий відзив на уточнену позовну заяву від Генеральної прокуратури України (а.с.149-152), згідно якого позовні вимоги не визнали та просили відмовити. Посилались на аналогічні обставини, викладені ними у відзиві від 19.02.2018 року. 27.08.2019 року на адресу суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву від Прокуратури Одеської області (а.с.154-157), згідно якого позовні вимоги не визнали та просили відмовити з тих же обставин, які були викладені ними у відзиві від 22.02.2018 року. Представником позивачів [PERSON] (діючим на підставі Договорів про надання правової допомоги №№4, 5 від 13.09.2017 року) було подано 07.09.2018 року до суду заяву про усунення недоліків позову. 18.09.2018 року надійшли письмові пояснення до позову від Фонду соціального страхування України (а.с.168-170). У своїх поясненнях Фонд соціального страхування України повідомив, що відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується правлінням. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням. На час виникнення спірних правовідносин основні положення щодо реалізації державного обов`язкового особистого страхування працівників прокуратури визначала постанова Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року № 486 «Про затвердження Порядку та умов державного обов`язкового особистого страхування працівників прокуратури». Відповідно до вказаної постанови державне обов`язкове особисте страхування працівників прокуратури здійснюється за рахунок коштів, що виділяються з державного бюджету на утримання органів прокуратури, та виплата страхових сум проводилась Національною акціонерною страховою компанією «Оранта» за місцем постійного проживання застрахованого. Суд, не виходячи до нарадчої кімнати, 16.10.2018 року ухвалив прийняти до розгляду уточнений позов позивачів від 07.08.2018 року. Розгляд справи був відкладений на 19.11.2018 року. 06.11.2018 року надійшов відзив на уточнений позов від ПАТ НАСК «Оранта» (а.с.193-198), згідно якого додатково страхова компанія зазначила, що на їх думку встановлений чинним (на момент настання страхового випадку) законодавством термін реалізації позивачами свої прав (спеціальний термін матеріального права) сплинув ще 07.11.2009 року. Вважають, що позивачі не можуть заявляти вимоги щодо отримання страхової суми одноразової грошової допомоги за вищевказаною страховою подією. Ухвалою суду від 19.11.2018 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду на 07.02.2019 року. У судовому засіданні 07.02.2019 року були присутні представники всіх сторін, які надали свої пояснення по суті справи, правові позиції сторін відповідають тим, що викладені ними у заява по суті справи. Розгляд справи був відкладений на 15.05.2019 року. У судовому засіданні 15.05.2019 року представник позивачів адвокат [PERSON] О [PERSON] В. позовні вимоги підтримала та просила задовольнити за обставин, викладених в уточненій позовній заяві від 07.08.2018 року. Представник прокуратур Елісашвілі О.М. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, свою позицію обґрунтувала обставинами, викладеними у письмових відзивах. Представника страхової компанії Лічман В.Л. у судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову та просив відмовити за обставин, викладених у їх письмових відзивах. Представник третьої особи Назаренко О.П. (по довіреності від 21.12.2018 року) у судовому засіданні підтримала обставини, викладені у письмових поясненнях від 18.09.2018 року та просила відмовити у позові. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї докази, приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, із матеріалів справи судом встановлено, що 06.11.2006 року при виконанні службових обов`язків під час відрядження за наказом прокурора Ананьївського району Одеської області, загинув [PERSON] , який був батьком позивача - [PERSON] та чоловіком позивачки - [PERSON] . Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.11.2006 року (а.с.7). Загиблий, [PERSON] , обіймав посаду помічника прокурора Ананьївського району Одеської області. Вказана подія гибелі [PERSON] підтверджується висновком службового розслідування за фактом страхової події за участю помічника прокурора Ананьївського району [PERSON] від 28.03.2008 року, затвердженого в.о. прокурора Одеської області старшим радником юстиції М. Чорним (а.с.10-11). Згідно вказаного висновку від 28.03.2008 року, дорожньо-транспортна подія за участю помічника прокурора Ананьївського району Одеської області [PERSON] сталася при виконанні ним службових обов`язків під час відрядження за наказом прокурора Ананьївського району Одеської області №17 від 03.11.2006 року. Загиблий [PERSON] \~був застрахований\~за державним\~обов`язком особистим\~страхуванням працівників\~прокуратури відповідно\~до ст.\~50\~ЗУ «Про\~прокуратуру» \~від\~05.11.1991\~№\~1789-XII, в редакції від 02.02.2006 року, та постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року № 486 «Про затвердження Порядку та умов державного обов`язкового особистого страхування працівників прокуратури». Позивач [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 травня 2007 року являється спадкоємцем двох третіх часток майна загиблого (а.с.9). [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 травня 2007 року являється спадкоємцем однієї третьої частки усього майна загиблого (а.с.9). Позивачі у своєму позові, стверджували, що з 2008 року по 2018 рік звертались до відповідачів із заявами щодо видачі повного пакету документів, необхідного для отримання одноразової грошової допомоги внаслідок смерті [PERSON] та намагались отримати страхову виплату у позасудовому порядку, втім відповідачі не виконали своїх зобов`язань, чим порушили права позивачів. Судом досліджено запит до Одеської дирекції ПАТ НАСК «ОРАНТА» від 13.05.2017 року щодо надання інформації, чи проводилась виплата ПАТ НАСК «ОРАНТА» [PERSON] та [PERSON] страхового відшкодування в рамках страхового випадку, у зв`язку із загибеллю 06.11.2006 року [PERSON] , при виконання службових обов`язків як працівника прокуратури, та лист ПАТ НАСК «ОРАНТА» від 02 червня 2017 року за вих. 1590-06-05/328, яким повідомлено, що виплата страхового відшкодування в рамках страхового випадку, у зв`язку з загибеллю 06.11.2006 року [PERSON] при виконанні службових обов`язків, як працівника прокуратури, спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] не проводилась (а.с.15). Листом ПАТ НАСК «ОРАНТА» від 11.09.2017 року за вих. 1590-06-05/500 (а.с.18) позивачам було відмовлено у здійсненні такої виплати та повернуто заяву. Також судом було досліджено письмові звернення [PERSON] та [PERSON] до Генеральної прокуратури України, з вимогою виплатити одноразову грошову допомогу за фактом страхової події за участю помічника прокурора Ананьївського району [PERSON] від 06.11.2006 року та відповіді ГПУ за вих. № 18-1652-вих-17 від 15.11.2017 року та вих. №18-1653-вих-17 від 15.11.2017 року (а.с.19), якими повідомлено, що правовим підґрунтям для виплати страхових сум у разі загибелі [PERSON] на момент смерті 06.11.2006 року були положення ч. 3 ст. 50 ЗУ «Про прокуратуру» (в редакції від 02.02.2006 року) та постанови КМУ від 19.08.1992 року № 486 «Про затвердження Порядку та умов державного обов`язкового особистого страхування працівників прокуратури» (в редакції від 23.06.1992 року). Генеральна прокуратура України це бюджетна установа, що фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету шляхом затвердження у законі про Державний бюджет України призначень, які мають цільове обмеження. Оскільки згідно з чинним законодавством Генеральна прокуратура України не є страхувальником своїх працівників, то і кошти на відповідні цілі органам прокуратури з державного бюджету не виділяються. Виходячи із зазначеного, Генеральна прокуратура України не може здійснювати виплат страхових сум. На теперішній час вирішення вказаного питання, можливе лише шляхом звернення до суду з дотриманням умов, передбачених Цивільним та Цивільним процесуальним кодексами України. Отже, судом встановлено, що жодних виплат у зв`язку з загибеллю [PERSON] позивачі як родичі загиблого не отримали. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ст.\~3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.\~15\~ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до положень ч. 2 ст.\~16\~ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивачі звернулись до суду із вимогами про солідарне стягнення з ПАТ НАСК «Оранта», Прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України страхової виплати у розмірі 220\~277, 40 грн. як одноразової грошової допомоги. Відповідно до\~ст.\~50\~ЗУ «Про\~прокуратуру» \~від\~05.11.1991\~№\~1789-XII, в редакції від 02 лютого 2006 року, Життя і здоров`я працівників прокуратури підлягають обов`язковому державному страхуванню за рахунок коштів відповідних бюджетів на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою. Порядок та умови страхування встановлюються Кабінетом Міністрів України. У разі каліцтва чи інвалідності, що сталися у зв`язку з виконанням службових обов`язків, прокурор, слідчий прокуратури одержує компенсацію в розмірі від річного до п`ятирічного грошового утримання залежно від ступеня втрати працездатності, а в разі його загибелі із зазначеної причини сім`ї або утриманцям загиблого виплачується одноразова допомога в розмірі десятирічного грошового утримання за останньою посадою, що складається з посадового окладу та надбавки за класний чин, і призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника в розмірі його місячного посадового окладу. За сім`єю загиблого зберігається право на одержання благоустроєного жилого приміщення на умовах і підставах, які існували на час загибелі працівника. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 25.10.2007 р. по справі № 1-13/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини четвертої статті 50 Закону України «Про прокуратуру» страхувальником при настанні страхових подій згідно з пунктом 3 Постанови № 486 є Генеральна прокуратура України. Такої ж позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що відображено в ухвалі від 23.05.2012 р. по справі № 6-37706св11. На думку ВССУ, держава взяла на себе обов`язок страхового захисту працівників прокуратури, причому Страхувальником визначена саме Держава в особі Генеральної прокуратури України, а єдиним джерелом виплат страхових сум за цим видом страхування є страхові платежі, що перераховуються Генеральною прокуратурою України на спеціальний рахунок НАСК "Оранта", яку визначено страховою компанією, як посередником між [PERSON] і Застрахованим, і яка лише проводить виплату страхових сум (при наявності коштів) у разі настання страхового випадку. Для здійснення страхових виплат неможливо використати кошти з інших джерел, оскільки це не передбачено законодавством. На моменті загибелі [PERSON] виплати здійснюються на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року № 486 «Про затвердження Порядку та умов державного обов`язкового особистого страхування працівників прокуратури». У відповідності до вказаного Порядку (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), державне обов`язкове особисте страхування працівників прокуратури здійснюється за рахунок коштів, що виділяються з державного бюджету на утримання органів прокуратури. Державному обов`язковому особистому страхуванню підлягають Генеральний прокурор та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, слідчі прокуратури (надалі - застраховані). Постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 1992 року N 486 затверджено Порядок та умови державного обов`язкового особистого страхування працівників прокуратури, в якому передбачено, що у разі втрати застрахованим працівником прокуратури працездатності, захворювання, що сталися при виконанні або у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, НАСК "Оранта" виплачує страхові суми у розмірі, що залежить від ступеня втрати працездатності. Для визначення права на виплату страхових сум, особа надає заяву за вказаною формою з відміткою органу прокуратури про місячне грошове утримання за останньою посадою, копію довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності та документ, що посвідчує особу застрахованого (п. 7 пп. б, п. 13 пп. б). Отже в наведених вище нормативних актах мова йде про повне місячне грошове утримання, Страхові платежі по державному обов`язковому особистому страхуванню працівників прокуратури, включаючи витрати Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА" на його проведення в розмірі 6 процентів від загальної суми цих платежів, перераховуються Генеральною прокуратурою (надалі - страхувальник) на спеціальний рахунок Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА". За положенням п.7 Порядку, національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" виплачує страхові су ми у разі загибелі або смерті застрахованого, що сталися при виконанні або у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, його спадкоємцям - у розмірі десятирічного грошового утримання застрахованого за останньою посадою, яку він займав. На підставі п. 8-9 вказаного порядку, з вимогою про виплату страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть звернутися до Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» надавши вичерпний перелік документів вказаних у цьому ж порядку. Із вимогою про виплату страхової суми застрахований або його спадкоємці можуть звернутися до страховика протягом трьох років з дня настання страхового випадку. Виплата страхових сум провадиться у семиденний строк з дня одержання Національною акціонерною страховою компанією "ОРАНТА" всіх необхідних документів від застрахованого або його спадкоємців. Згідно п. 13 Порядку, Для визначення права на виплату страхових сум у випадках, передбачених у пункті 7 цього Порядку та умов, застрахований або його спадкоємець оформляють у відповідному органі прокуратури та подають Національній акціонерній страховій компанії "ОРАНТА" такі документи: а) у разі загибелі або смерті застрахованого - заяву за встановленою формою з відміткою органу прокуратури про місячне грошове утримання за останньою посадою (додаток N 2), копію свідоцтва про смерть застрахованого, свідоцтво про право на спадщину, документ, що посвідчує особу спадкоємця. Таким чином, на час загибелі [PERSON] при настанні страхової події було передбачено виплату страхової суми у розмірі десятирічного грошового утримання застрахованого за останньою посадою, яку він займав, яку мала здійснювати страхова компанія, тобто ПАТ «НАСК «Оранта». Як вже було встановлено судом, згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області від 07.11.2006 р., [PERSON] помер [INFO] . Висновком службового розслідування за фактом страхової події за участю помічника прокурора Ананьївського району [PERSON] , встановлено, що ДТП, в якій загинув [PERSON] сталася при виконанні ним службових обов`язків під час відрядження. Висновок затверджений в. о. прокурора Одеської області 28.03.2008 р., тобто через півтора роки після настання страхової події. Згідно відповіді Прокуратури Одеської області від 18.03.2008 року за вих. № 11/1-5651-08, позивачам було повідомлено та роз`яснено порядок виплата страхової суми одноразової грошової допомоги. Судом досліджено адвокатський запит від 24.02.2017 року до прокуратури Одеської області щодо надання інформації, яка страхова компанія є страховиком щодо обов`язкового особистого страхування працівників прокуратури, а саме загиблого [PERSON] , [INFO] ; яка сума підлягає виплаті спадкоємцям загиблого [PERSON] , та відповідь № 11-9607-17 від 13.03.2017 року якою повідомлено що порушені в адвокатському запиті питання розглядались у 2008 році та члени сім`ї загиблого працівника прокуратури [PERSON] повідомлялись про результати. Отже,\~позивачі у\~березні 2008\~року були\~обізнані про\~порядок отримання\~ними страхової\~суми одноразової\~грошової допомоги,\~отримали висновок затверджений в. о. прокурора Одеської області 28.03.2008 р. та мали можливість у строк звернутись до страхової компанії за виплатою. Між тим, Позивачі звернулися до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявами щодо виплати страхової суми лише 30.08.2017 р., тобто через 11 років після загибелі [PERSON] , чим порушили п. 8 Порядку № 486. Листом ПАТ НАСК «ОРАНТА» від 11.09.2017 року за вих. 1590-06-05/500 (а.с.18) позивачам було відмовлено у здійсненні такої виплати та повернуто заяву. Таким чином,\~суд вбачає,\~що встановлений\~чинним (на\~момент настання\~страхового випадку)\~законодавством термін\~реалізації Позивачами\~своїх прав\~(спеціальний\~термін матеріального\~права)\~сплинув ще\~07.11.2009\~року. У встановлений строк позивачі до страхової компанії з заявою та пакетом відповідних документів на виплату страхової суми не звернулися, що не заперечувалось представником позивачів у судовому засіданні. За аналогією закону, наприклад, п. 37.4.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є, зокрема,неподання заяви про страхове відшкодування впродовж трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку\~з втратою\~чинності постанови\~Кабінету Міністрів\~України від\~19.08.1992\~року №\~486\~«Про затвердження\~Порядку та\~умов державного\~обов`язкового особистого\~страхування працівників\~прокуратури»,\~суд вбачає,\~що страхова\~компанія не\~є належним\~відповідачем,\~а тому\~позовні вимоги\~ [PERSON] та\~ [PERSON] ,\~пред`явлені до\~ПАТ НАСК\~«Оранта»,\~не підлягають\~задоволенню. Також суд\~приймає до\~уваги твердження\~представника страхової\~компанії,\~що перерахування\~бюджетних коштів\~на державне\~обов`язкове особисте\~страхування працівників\~прокуратури не\~здійснювалось Генеральною\~прокуратурою України\~з 2007року,\~що підтверджується\~банківськими виписками\~по особовим\~рахункам від\~22.08.2018\~р.(а.с.208-211). Кошти в цільовому порядку для виплати страхової суми спадкоємцям [PERSON] , згідно з Порядком № 486, від Генеральної прокуратури України на спеціальний рахунок ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не надходили. Із 2007 року Генеральна прокуратура України припинила перерахування страхових платежів, у зв`язку з відсутністю ліцензії НАСК «ОРАНТА» на здійснення цього виду страхування та проведенням тендеру, участь в якому НАСК «ОРАНТА» не приймала (ліцензія у НАСК «ОРАНТА» на здійснення страхування працівників прокуратури закінчилася 17.03.2007 року). За відсутності ліцензії, договірних відносин та перерахування страхових платежів, структурні підрозділи НАСК «ОРАНТА» упродовж 11 років не приймають документи та не здійснюють цей вид страхування. Протягом дії ліцензії до НАСК «ОРАНТА» прокуратура не оформила документів на страхову виплату, а позивачі не звертались до страхової компанії з вимогою про виплату страхової суми. Проводити страхування, врегульовувати страхові випадки та здійснювати виплати без ліцензії на відповідний вид страхування є порушенням законодавства. Наразі, на час подання даного позову та розгляду справи судом, постанова Кабінету Міністрів України від 19.08.1992 року № 486 «Про затвердження Порядку та умов державного обов`язкового особистого страхування працівників прокуратури» втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2010 року №174. Положеннями постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2010 року №174 «Про затвердження Порядку та умов виплати компенсації», було передбачено виплату компенсацію у разі каліцтва чи інвалідності працівника прокуратури або одноразової допомоги у разі його загибелі у зв`язку з виконанням службових обов`язків. Згідно п.2 вказаного Порядку, до працівників прокуратури, що мають право на отримання компенсації у разі каліцтва чи інвалідності у зв`язку з виконанням службових обов`язків (далі - компенсація), належать Генеральний прокурор України та його заступники, підпорядковані прокурори та їх заступники, старші помічники і помічники прокурора, начальники управлінь і відділів, їх заступники, старші прокурори і прокурори управлінь і відділів, старші прокурори-криміналісти, прокурори-криміналісти, старші слідчі та слідчі в особливо важливих справах, старші слідчі та слідчі, особи з їх числа, які звільнені із служби в органах прокуратури, якщо таке звільнення пов`язане з настанням каліцтва чи інвалідності у зв`язку з виконанням службових обов`язків. До осіб, що мають право на отримання одноразової допомоги у разі загибелі працівника прокуратури у зв`язку з виконанням службових обов`язків (далі - одноразова допомога), належать члени сім`ї або утриманці зазначених працівників. Згідно положень п.4-5 вказаного Порядку, одноразова допомога виплачується в розмірі десятирічного грошового утримання за останньою посадою, яку займав працівник прокуратури на день загибелі, що складається з посадового окладу та надбавки за класний чин. Одноразова допомога виплачується членам сім`ї або утриманцям працівника прокуратури, що загинув, у рівних частинах. У разі відмови однієї з цих осіб від отримання такої допомоги її частина розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання, у рівних частинах. Порядок виплати такої одноразової допомоги визначений у п.8-10 Порядку, згідно яких рішення про виплату одноразової допомоги чи відмову в їх виплаті приймає саме Генеральний прокурор України. П. 8. Для виплати одноразової допомоги члени сім`ї або утриманці працівника прокуратури, що загинув, подають до органу прокуратури, в якому проходив службу працівник прокуратури, заяву про виплату одноразової допомоги за формою згідно з додатком, до якої додаються: копія свідоцтва про смерть працівника прокуратури; копії свідоцтв про шлюб, народження дітей, народження працівника прокуратури, що загинув, для виплати одноразової допомоги відповідно дружині (чоловікові), дітям чи батькам; довідка про перебування особи (осіб) на утриманні працівника прокуратури, що загинув, видана органом прокуратури; копія посвідчення про призначення особи опікуном чи піклувальником у разі здійснення опіки чи піклування над дітьми працівника прокуратури, що загинув; копії сторінок паспорта особи, що подала заяву про виплату одноразової допомоги, з даними про прізвище, ім`я та по батькові, дату його видачі і місце реєстрації; довідка про місце реєстрації або місце перебування особи, яка подала заяву про виплату одноразової допомоги, видана відповідним житлово-експлуатаційним підприємством, організацією чи органом місцевого самоврядування; копія документа про присвоєння ідентифікаційного номера; довідка про проведення виплати у зв`язку з нещасним випадком, видана Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань або його територіальним органом. Пунктом 9 Порядку передбачено, що орган прокуратури, в якому проходив службу працівник прокуратури, проводить у десятиденний строк з дня отримання рапорту чи заяви про виплату компенсації або одноразової допомоги та документів, зазначених у пунктах 7 або 8 цього Порядку, у порядку, визначеному Генеральним прокурором України, службове розслідування за фактом ушкодження здоров`я, що призвело до каліцтва чи інвалідності або загибелі працівника прокуратури, з метою встановлення зв`язку між такими подіями та виконанням зазначеним працівником службових обов`язків. За результатами службового розслідування складається висновок, який разом з матеріалами службового розслідування, документами, зазначеними у пунктах 7 або 8 цього Порядку, та довідкою про грошове утримання працівника прокуратури надсилається до Генеральної прокуратури України. Згідно п.10, генеральна прокуратура України розглядає у десятиденний строк питання про наявність причинного зв`язку між каліцтвом чи інвалідністю або загибеллю працівника прокуратури та виконанням ним службових обов`язків у порядку, встановленому Генеральним прокурором України, і приймає рішення про виплату компенсації або одноразової допомоги чи відмову в їх виплаті. У разі прийняття рішення про відмову у виплаті компенсації або одноразової допомоги Генеральна прокуратура України надсилає особі, яка подала рапорт чи заяву про виплату компенсації або одноразової допомоги, у семиденний строк з дня його прийняття письмове повідомлення із зазначенням причин відмови. Спори, що виникають між особою, яка подала рапорт чи заяву про виплату компенсації або одноразової допомоги, та органом прокуратури, вирішуються в установленому законодавством порядку. Отже, з 2010 року державне обов`язкове страхування працівників прокуратури було замінено на одноразову допомогу, виплату якої мала проводити саме Генеральна прокуратура України. Між тим, вказана постанова Кабінету Міністрів України від 24.02.2010 року №174 втратила чинність на підставі постанови уряду від 21.10.2015 року №874 у зв`язку з прийняттям Закону України «Про прокуратуру». Згідно із ст. 84 чинного на теперішній час Закону України «Про прокуратуру», прокурор підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. У пункті 3 розділу XI "Прикінцеві положення" Закону N 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено, що відшкодування шкоди, медична, професійна та соціальна реабілітація провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків також зазначеним у статті 8 цього Закону особам, які потерпіли до набрання ним чинності та мали право на зазначені страхові виплати і соціальні послуги. Уся заборгованість потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим Законом підприємства, установи та організації не відшкодували матеріальної і моральної (немайнової) шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, виплачується цими підприємствами, установами і організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Фонд соціального страхування від нещасних випадків є правонаступником державного, галузевих та регіональних фондів охорони праці, передбачених статтею 21 Закону України "Про охорону праці", які ліквідуються. За змістом статті 21 Закону N 1105-XIV у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні: допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого; щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого; пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; пенсію у зв`язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання тощо. Усі види соціальних послуг та виплат, передбачені цією статтею, надаються застрахованому та особам, які перебувають на його утриманні, незалежно від того, перебуває на обліку підприємство, на якому стався страховий випадок, у Фонді соціального страхування від нещасних випадків чи ні. Згідно ст..36 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. 2. Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці". 3. Підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. 4. Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 7 ст. 36 вказаного Закону , страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу. Правлінням Фонду соціального страхування України прийнято постанову від 19.07.2018р. №11, якою затверджено Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат. У відповідності до п.1.4 вказаного Порядку, рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах. Копія постанови на вимогу надається потерпілому або особам, які мають право на страхові виплати у разі смерті потерпілого. Згідно п.5.3.1 розділу 5 Порядку, одноразова допомога сім`ї та особам, які мають на це право, виплачується у місячний строк з дня смерті потерпілого (а також при призначенні страхових виплат за рішенням суду, яке набрало законної сили) за наявності всіх необхідних документів, але не пізніше 30 календарних днів після прийняття управлінням (відділенням) Фонду постанови про призначення страхової виплати. Згідно п.5.4 вказаного розділу, у разі смерті потерпілого виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Отже, на час звернення до суду з даним позовом, одноразова виплата у зв`язку з загибеллю потерпілого проводиться згідно Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затв. постановою Правлінням Фонду соціального страхування України від 19.07.2018р. №11, саме Фондом соціального страхування України, до якого у свою чергу позивачі вимоги не пред`являли. Крім того, суд звертає увагу на те, що солідарне стягнення коштів у даному випадку законодавством не передбачено. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням викладеного, суд вбачає, що підстави позову [PERSON] та [PERSON] не знайшли свого підтвердження за розглядом справи, з урахуванням викладеного приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому відмовляє у їх задоволенні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed