Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

У листопаді 2014 р. [PERSON] звернувся вказаним позовом, у якому просить сягнути на його користь з [PERSON] у якості відшкодування матеріальної шкоди 3 827,44 грн. та у якості відшкодування моральної шкоди - 50 000,00 грн. [PERSON] проти позову заперечив, посилаючись на те, що: - [PERSON] не довів того, що медичні препарати, які придбавались, придбавались саме для його лікування та за призначенням лікаря, частина з цих препаратів не були необхідні для його лікування, а інші придбані товари взагалі не стосувались лікування; - [PERSON] під час дорожньо-транспортної пригоди перебував у стані алкогольного сп'яніння; - він передав [PERSON] 3 000,00 грн., які повністю відшкодували витрати на лікування; - [PERSON] не довів, що йому було завдано моральної шкоди. Судом з'ясовано, що 20.02.2014 р. близько 22:25 [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ-21114, державний номер [NUMBER], рухався по правій смузі проїзної частини вул. Луганської в с. Радянському Бердичівського району Житомирської області. Під час руху [PERSON] проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, перевищив допустиму в населеному пункті швидкість руху, чим створив небезпеку для руху іншим учасникам, невірно оцінив дорожню обстановку, порушив вимоги п. п. 1.5, 2.3 "б", 12.2, 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, та на правій смузі проїзної частини передньою частиною керованого ним транспортного засобу здійснив наїзд на, зокрема, пішохода [PERSON], який рухався по правому краю проїзної частини в попутному напрямку. Після зазначеної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] був доставлений до Бердичівської центральної міської лікарні. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №119 від 28.03.2014 р. відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості. Вказані обставини встановлені вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.11.2014 р. у справі № 274/3636/14-к, який набрав законної сили та в силу частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковим для суду (а. с. 3 - 6). Цим же вироком [PERSON] визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України. Відповідно до частин першої та другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Абзацами першим, третім пункту 4 постанови від 01.03.2013 р. № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний відшкодувати матеріальну (в тому числі - витрати на придбання ліків, стаття 1195 Цивільного кодексу України)та моральну шкоду, завдану [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р. Щодо розміру матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд зазначає таке. 20.02.2014 р. [PERSON] поступив до Бердичівської центральної міської лікарні, у якій лікувався від наслідків дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., та був виписаний 21.03.3024 р., що підтверджується оригіналом Медичної карти стаціонарного хворого № 02492 ([PERSON]). [PERSON] у якості підстав позову посилається, зокрема, на те, що ним на лікування було витрачено 6 827,44 грн., з яких [PERSON] відшкодував 3 000,00 грн., а відтак невідшкодованими залишились 3 827,44 грн. На підтвердження цих підстав позову [PERSON] посилається на 78 чеків, які, на його думку, підтверджують обставини щодо придбання ліків. Суд зазначає, що дійсно у матеріалах справи знаходиться 78 чеків (у копіях та оригіналах), які свідчать про придбання ліків та інших товарів, на загальну суму грошових коштів 6 947,35 грн., а не на 6 827,44 грн., як про це зазначає у позовній заяві [PERSON]. Між тим, суд не приймає до уваги як докази матеріальної шкоди, завданої [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка слалась 20.02.2014 р., наступні чеки: від 02.06.2014 р. магазину "М'ясна точка" на суму у розмірі 32,15 грн. (а. с. 11), від 18.03.2014 р. магазину "М'ясна точка" на суму у розмірі 16,19 грн. (а. с. 12), від 07.03.2014 р. магазину "Колібріс" на суму у розмірі 41,14 грн. (а. с. 13), від 13.03.2014 р. магазину "М'ясна точка" на суму у розмірі 29,12 грн. (а. с. 14), від 10.11.2014 р. (не вказано, ким виданий) на суму у розмірі 13,00 грн., від 20.05.2014 р. аптечного пункту № 1 на суму у розмірі 41,57 грн. та від 21.11.2012 р. Аптеки № 2 на суму у розмірі 123,31 грн. (а. с. 15), всього на суму у розмірі 413,48 грн., оскільки одна частина з них свідчить про придбання продуктів харчування, а інша - про придбання лікарських засобів задовго до моменту дорожньо-транспортної пригоди або ж майже через два місяці після виписки [PERSON] з Бердичівської центральної міської лікарні, при цьому [PERSON] не подано доказів, які б вказували, що придбання цих товарів було пов'язано з дорожньо-транспортною пригодою, яка слалась 20.02.2014 р., матеріальної шкоди. Свідок [PERSON], який працює ортопедом-травматологом у травматологічному відділенні Бердичівської центральної міської лікарні, користуючись письмовими запереченнями проти позову та Медичною картою стаціонарного хворого № 02492 ([PERSON]), дав показання про те, що 20.02.2014 р. [PERSON] поступив у реанімаційне відділення Бердичівської центральної міської лікарні, 27.02.2014 р. [PERSON] перевели до травматологічного відділення Бердичівської центральної міської лікарні. Його призначили лікуючим лікарем [PERSON]. Як вбачається з історії хвороби, [PERSON] під час лікування такі препарати як кларитромицин, аброл, аскорбінова кислота, муколван, септол, АЦЦ, кардіомагніл, фані ган, гентаміцин, панкреатин (бахили, вода, підгузки - були потрібні), дротаверин, фталазол, атропін, аденорм, седативні (себазон - йде з лікарні, не купляється в аптеці), ангілекс, золев, гепарин, синдофарм, нейролептичні, тайгерон, гліцисед, квіти ромашки, не призначались. Цих ліків в історії хвороби немає. Можливо їх використовувати давали інші лікарі - консультанти, але зазвичай таке вноситься до історії хвороби. Але вони могли цього і не внести. У [PERSON] при поступленні стан був важкий, з травматологічного відділення він поїхав на повозці, до цього місяць лежав. Вважає, що у [PERSON] були душевні страждання, той відчував фізичний біль як в момент аварії, так і в момент лікування. Поступив з травматичним шоком. В процесі лікування фізичній біль відчував, йому давали знеболюючі препарати. Таким чином, витрати [PERSON] на придбання таких медичних препаратів: кларитромицин (56,21 грн.) , аброл (17,77 грн. ), аскорбінова кислота (1,60 грн.), муколван (4,89 грн.) , септол (7,43 грн.) , АЦЦ (13,66 грн.), кардіомагніл (26,26 грн.), фані ган (19,95 грн.), гентаміцин (5,75 грн.) , панкреатин (16,90 грн.), дротаверин (7,84 грн.), фталазол (2,51 грн.), атропін (0,95 грн. + 1,89 грн.) , аденорм (37,68 грн.), седативні (112,00 грн. + 32,81 грн.), золев (114,87 грн.), гепарин (43,02 грн.), синдофарм (9,96 грн.), нейролептичні (2,31 грн.) , тайгерон (63,33 грн.), гліцисед (7, 76 грн.), усього на суму у розмірі 607,35 грн., не є такими, що пов'язані з дорожньо-транспортною пригодою, яка слалась 20.02.2014 р. У письмових запереченнях проти позову [PERSON] посилається на те, що препарат ангілекс та квіти ромашки не стосуються лікування [PERSON] від наслідків дорожньо-транспортної пригоди, яка слалась 20.02.2014 р. Суд погоджується з цими запереченнями, так як вони підтверджуються показаннями свідка [PERSON]. Разом з тим, препарат ангілекс відсутній у чеках, у тому числі - у чеку від 15.03.2014 р., на який посилається у письмових запереченнях [PERSON], наданих [PERSON] як докази на підтвердження обставин, яки є підставами позову, а препарат квіти ромашки придбавались згідно чеку від 20.05.2014 р. аптечного пункту № 1 на суму у розмірі 41,57 грн., який, як зазначалось вище, судом до уваги не береться. Враховуючи викладене, суд частково погоджується з запереченнями [PERSON] проти позову про те, [PERSON] не довів того, що медичні препарати, які придбавались, придбавались саме для його лікування та за призначенням лікаря, частина з цих препаратів не були необхідні для його лікування, а інші придбані товари взагалі не стосувались лікування, та приходить до висновку, що розмір майнової шкоди, який має відшкодувати [PERSON] [PERSON] становить 5926,52 грн. (6 947,35 - 413,48 - 607,35). [PERSON] та [PERSON] визнають, що другий відшкодував першому 3 000,00 грн., про що зазначено в позовній заяві та запереченнях проти позову, та що, крім того, підтверджується розпискою від 26.02.2014 р. другого (т. 1 матеріалів кримінальної справи № 274/3636/14-к Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, а. с. 142). Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що розмір невідшкодованої матеріальної шкоди, завданий [PERSON] [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., становить 2 926,52 грн. (5 926,52 - 3 000,00). Щодо розміру маральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд зазначає таке. Пунктами 1 та 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Абзацом першим пункту 9 постанови від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Пленуму Верховного Суду України встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вказувалось вище: - внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №119 від 28.03.2014 р. відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості; - свідок [PERSON] дав показання про те, що, зокрема, у [PERSON] при поступленні (до Бердичівської центральної міської лікарні) стан був важкий, з травматологічного відділення він поїхав на повозці, до цього місяць лежав. Вважає, що у [PERSON] були душевні страждання, той відчував фізичний біль як в момент аварії, так і в момент лікування. Поступив з травматичним шоком. В процесі лікування фізичній біль відчував, йому давали знеболюючі препарати; - [PERSON] перебував на лікуванні у Бердичівської центральної міської лікарні з 20.02.2014 р. по 21.03.2014 р. Доказів того, що [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., отримав інвалідність, яку має оформити у найближчий час, як про це зазначено у позовній заяві, не подано. Беручи до уваги наведене, суд вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., [PERSON] була завдана моральна шкода у розмірі 15 000,00 грн. Щодо остаточного розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Як зазначалось раніше, розмір невідшкодованої матеріальної шкоди, завданий [PERSON] [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., становить 2 926,52 грн., а розмір моральної шкоди - 15 000,00 грн. Відповідно до частини другої статті 1193 Цивільного кодексу України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно з абзацами третім та четвертим пункту 7 постанови від 01.03.2013 р. № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. У день, коли сталась дорожньо-транспортної пригода (20.02.2014 р.), [PERSON] разом з [PERSON] вжили 0,25л горілки. Разом з тим, у момент дорожньо-транспортної пригода він йшов по узбіччю (не по дорозі). Вказані обставини встановлені вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.11.2014 р. у справі № 274/3636/14-к, який набрав законної сили та в силу частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковим для суду (а. с. 3 - 6). За таких обставин суд не вважає, що мала місце груба необережність [PERSON], яка сприяла виникненню або збільшенню шкоди, оскільки той, не зважаючи на перебування у стані сп'яніння, під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., рухався по узбіччю, а не по проїзній частині дороги. Частиною четвертою статті 1193 Цивільного кодексу України передбачено, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Оскільки шкоду [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 20.02.2014 р., було завдано [PERSON] вчиненням злочину, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.11.2014 р. у справі № 274/3636/14-к, який набрав законної сили, а. с. 3 - 6), підстави для зменшення розміру відшкодування цієї шкоди відсутні. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування матеріальної шкоди підлягають стягненню 2 926,52 грн., а в якості відшкодування моральної шкоди - 15 000,00 грн., тобто позов підлягає частковому задоволенню. Частиною першою, пунктом 2 частини третьої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до останніх належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Частинами першою та третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з цих норм Цивільного процесуального кодексу України, з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 99,91 грн. (а. с. 88), а в дохід держави - судовий збір у розмірі 247,65 грн., оскільки [PERSON] звільнено від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial