Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником 6/10 частки домоволодіння з надвірними прибудовами [ADDRESS] на земельній ділянці яка знаходиться у комунальній власності Маріупольської міської ради. Окрім нього співвласником зазначено домоволодіння є [PERSON] , якій належить 4/10 частки. Крім того зазначив, що він володіє та користується окремим домоволодінням, в якому є ізольований вхід. Крім того зазначив, що для реєстрації права власності на його домоволодіння, як на окремий об`єкт йому необхідно рішення суду, де буде встановлений цей факт, так йому було роз`яснено у ЦНАП м. Маріуполя. З метою захисту своїх порушених прав позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив виділити йому у власність як окреме домоволодіння (1/1) в натурі 6/10 частини жилого будинку із відповідними частками споруд, розташованими за адресою: [ADDRESS] , які складається з наступного: житловий будинок літ. "А-1", нежитлова прибудова літ. "А1-1" та огорожа №1,2, загальною площею 107,7 кв.м.; припинити спільну часткову власність між [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з виділенням частки в натурі; визнати за [PERSON] право власності на виділене майно, а саме: частини жилого будинку із відповідними частками споруд, розташованими за адресою: [ADDRESS] , які складаються із наступного: житловий будинок літ. "А-1", нежитлова прибудова літ. "А1-1" та огорожа №1,2, загальною площею 107,7 кв.м. в натурі, як окреме єдине ціле (1/1). Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 27.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Позивач\~ [PERSON] в судове засідання надав суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просила розглянути справу без її участі, не заперечувала проти позову [PERSON] . Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ст.4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319\~ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власником 6/10 частини домоволодіння [ADDRESS] , яке розташоване на земельній ділянці кадастровий номер 1412337200:01:017:0669, загальною площею 0,0620 га, яка знаходиться у комунальній власності Маріупольської міської ради є [PERSON] , що підтверджується копією договору дарування від 09.02.2016 року, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.02.2016 року за №53031476, з копії Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.02.2016 року за № 53031781. Згідно з\~технічним паспортом\~на 6/10\~частини житлового\~будинку [ADDRESS] від\~11.03.2013\~року,\~ [PERSON] належить: житловий будинок літ. "А-1", нежитлова прибудова літ. "А1-1" та огорожа №1,2, загальною площею 107,7 кв.м. Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.11.2001 року, [PERSON] є власником 4/10 частини житлового будинку [ADDRESS] . Статтею 355\~ЦК України передбачено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з нормами ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Таким чином, з моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної часткової власності на житловий будинок, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній частковій власності. Частиною 1ст.\~364\~ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові № 7 від 04.10.1991 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Таким чином, як випливає з приписів вищенаведених статей 358 та 364 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності не є правом, що самостійно реалізується особою, яка бажає виділу, а має здійснюватися на підставі укладеного між усіма співвласниками договору. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183,358,364,379,380,382\~ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно з ч. 3 ст.364ЦК України\~у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За таких обставин суд, вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Outcome: approved