Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

16.05.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до[PERSON], треті особи служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] про позбавлення батьківських прав суд. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначила, що 14 жовтня 2004 року вона уклала шлюб із [PERSON], який 29 грудня 2007 року було розірвано. Спільне життя не склалося, ще до народження дитини. Фактично шлюбно-сімейні відносини припинилися з квітня 2004 року. [PERSON] не надавав їй матеріальної допомоги під час вагітності та пологів, після народження дитини не надавав необхідних коштів для здійснення належного догляду за нею. У зв'язку з чим вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON]. Позовні вимоги задоволено рішенням суду від 31 листопада 2007 року. Біологічний батько [PERSON] жодної участі у вихованні дочки не приймає, після народження дитини не визнавав її своєю навіть після висновків двох молекулярно-генетичних (ДНК) експертиз, тривалий час відмовлявся виконувати обов'язок щодо реєстрації народження дитини. Ці факти встановлені Дніпровським районним судом м. Києва під час розгляду справи за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та моральної шкоди. Також позивачка зазначила, що її дочка [PERSON]не знає свого біологічного батька [PERSON] та не має до нього почуттів. З моменту народження дочки [PERSON] і по сьогоднішній день відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини: не цікавиться дитиною, її благополуччям, забезпеченням, не піклується про її виховання, фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з нею, не вітає її на дні народження та інші свята хоча будь-яких перешкод у спілкуванні із дитиною [PERSON] не чинилося. Вихованням дочки [PERSON] займається вона та її чоловік [PERSON], який сприймає [PERSON] як свою дочку, піклується про неї, займається її вихованням, розвитком як духовним так і фізичним, піклується про її навчання та готує до самостійного життя. Подання цього позову про позбавлення батьківських прав [PERSON], має на меті створити підстави для усиновлення її дитини [PERSON] чоловіком [PERSON], що відповідає інтересам дитини, її бажанню. 13.06.2018 року судом відкрито провадження по справі. 21.08.2018 року позивачкою подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. 02.08.2018 року третьою особою - органом опіки та піклування, подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника, позов та висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 875/41/3/103 від 01.02.2018 року, підтримує. 21.09.2018 року третьою особою - [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, проте надіслані судом документи отримані не були та повернуті до суду через закінчення встановленого строку зберігання, що є підставою висновку про належне повідомлення сторони. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що14 жовтня 2004 року позивачка уклала шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с. 11). Перебуваючи у шлюбі з відповідачем, позивачка народила дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 10.11.2006 року, серія [NUMBER] (а.с. 13). У позові [PERSON] зазначила, що [PERSON] не надавав їй матеріальної допомоги під час вагітності та пологів, після народження дитини не надавав необхідних коштів для здійснення належного догляду за нею. У зв'язку з чим позивака звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON]. на її користь на утримання дочки [PERSON]. Позовні вимоги задоволено рішенням суду від 31 листопада 2007 року (а.с. 14-17). Згідно зі статтями 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав, відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України. Факт ухилення відповідача від виконання своїх батьків обов'язків підтверджується наступним: заявою [PERSON], поданою 07.09.2005 року до відділу з питань охорони дитинства управління освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про заперечування свого батьківства відносно дитини [PERSON] (а.с. 19); висновком органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав № 875/41/3/103 від 01.02.2018 року, яким визначена доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку з ухиленням від виконання та утримання дитини. Зі змісту висновку вбачається, батько дитини [PERSON] з дочкою не проживає, від народження дитини вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її життям та здоров'ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку, матеріально не допомагає, не звертався до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Це засвідчує, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Присутня на зсіданні Комісії, малолітня дитина [PERSON], підтвердила факти ухилення батька від батьківських обов'язків, заяву матері підтримала. (а.с. 20-21); характеристикою, виданою Навчально-виховним комплексом № 209 «Сузір'я» зі змісту якої вбачається те, що батько [PERSON] [PERSON] не цікавиться навчанням та вихованням дочки (а.с. 23); довідкою, виданою дитячою музичною школою № 20 від 01.11.2017 року № 134, де містяться відомості про те, що відповідач не цікавиться творчими здобутками, проблемами та вихованням дочки (а.с. 24). Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначає, що вихованням її дочки [PERSON] займається разом з чоловіком [PERSON], про що надала копію свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 25.03.2016 року (а.с. 22). Позивачка також стверджує, що подання позову про позбавлення батьківських прав [PERSON], має на меті створити підстави для усиновлення дитини [PERSON] чоловіком[PERSON], що відповідає інтересам та бажанню дитини. Відповідно до частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Частиною 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов 'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до правил ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 12 Закону України "Про охорону дитини" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За правилами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обоє 'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім 'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров 'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Закріпленою у частини другій статті 166 СК України нормою визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обоє 'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідні роз 'яснення надані в абзаці сьомому пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р.№3. Згідно з абзацем другим пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року"Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав " ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до абзацу другого пункту 7 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виховання та матеріального забезпечення, не приймає участі у житті дитини, зазначені обов'язки виконує мати дитини за участі її чоловіка [PERSON], а тому суд вважає наявним достатньо підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON], що в свою чергу буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Зважаючи на висновки суду про задоволення заявлених позивачем позовних вимог, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача[PERSON] у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України у розмірі, який передбачений Законом України «Про судовий збір» за вимоги, що були предметом вирішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved