Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01.09.2014 року по 05.03.2015 року; визнати спільною сумісною власністю майно на суму 7739,00 грн.; стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію вартості частки спільної власності в розмірі 3869,50 грн.; визнати за ним особисту приватну власність на планшет Samsung Galaxy Tab 3 SM-T211 та водонагрівач [PERSON] на 80 літрів; стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію в рахунок вартості водонагрівача [PERSON] на 80 літрів - 1398,00 грн.; витребувати з чужого володіння користування планшет Samsung Galaxy Tab 3 SM-T211 та передати йому. Позивач посилається на те, що він з 01 вересня 2014 року по 08 березня 2015 року перебував у фактичних шлюбно-сімейних відносинах як подружжя з [PERSON], з якою проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу в її квартирі за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 5[ADDRESS]. При переїзді на квартиру відповідача, окрім його одягу, він привіз планшет та водонагрівач, які придбав за власні кошти ще до проживання однією сімєю з відповідачем. Крім цього, під час спільного проживання, сторони придбали і інше майно. 08 березня 2015 року шлюбні відносини припинилися. [PERSON] добровільного поділу майна відповідач відмовилась. В звязку з тим, що у відповідача залишилося майно, яке сторони придбали разом, тому позивач просить стягнути грошову компенсацію вартості його частки майна, а тому вимушений звернутися до суду та просить задовольнити його вимоги в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, на попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в ньому, пояснив, що вони з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали разом в її квартирі. Хоча він офіційно не працював, але допомагав займатися батькам домашнім господарством, вони давали йому гроші, які він витрачав на сімю. Вони з [PERSON] вели спільний бюджет, були повязані спільним побутом, за спільні кошти купували продукти харчування, одяг, предмети домашнього побуту. Крім одягу до квартири він привіз планшет та водонагрівач, які придбав ще влітку, тобто до того, як вони стали проживати разом. Що стосується два документа на водонагрівач "Аристон", а саме: товарний чек від 24.07.2014 року на суму 1398 грн. та товарно-транспортна накладна від ТОВ "Алло" інтернет - магазин м. Київа від 02 жовтня 2014 року на суму 1660 грн., як позивач пояснив, перший водонагрівач він купляв для себе, який згодом при сумісному житті перевіз до [PERSON], а другий за проханням сусідки заказував для неї. Під час спільного проживання з [PERSON] вони купили пральну машинку та необхідні приладдя для установки побутової техніки. Крім того, під час спільного проживання вони користувались автомобілем, який належить відповідачу, на його ремонт також витрачалися спільні гроші. Представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, на попередніх судових засіданнях позов не визнала, поясняла, що наміру укладати з позивачем шлюбу у неї ніколи не було. [PERSON] періодично приходив до неї на квартиру, залишався на ніч, але це було лише для задоволення фізіологічних потреб. Кожен з них жив своїм особистим життям. Весь час позивач не працював, а коли приходив, харчувався за її рахунок. Планшет позивач мав, але його продали її знайомої [PERSON], яка його повернула в звязку з несправністю, тому з дозволу позивача планшет віддали в ломбард за 1200 грн., а гроші повернули [PERSON]. Що стосується водонагрівача та пральної машинки, то вони були придбані за її кошти, її колишній чоловік прислав аліменти і на ці гроші купували техніку, вона давала особисті гроші позивачу, щоб купив зазначені речі, ось чому на товарних чеках вказано його прізвище. Також за її кошти купували все необхідне для їх установки. В березні 2015 року позивач разом з його батьком забирали речі [PERSON] і всі документи позивач забрав у неї і досі не повернув. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи тим, що у його довірителя не було наміру створювати сімю з позивачем. Відповідач працювала, мала додатковий дохід у вигляді аліментів на утримання неповнолітньої дитини. На аліменти вона придбала бойлер і пральну машину, а також необхідні приладдя для їх установки. Представник відповідача звернув увагу на існування два товарних чека на придбання водонагрівача "Аристон" на прізвище позивача, вважає товарний чек від 24.07.2014 року на суму 1398 грн. є недійсним, а дійсна товарно-транспортна накладна від ТОВ "Алло" інтернет - магазин м. Києва від 02 жовтня 2014 року на суму 1660 грн., в зв`язку з тим, що відсутні гарантійний талон те техпаспорт, тому неможливо ідентифікувати водонагрівач за номером з тим, який встановлений в квартирі відповідачки . Пральна машина Самсунг та матеріали для її установки, а саме: труби, розетки, автомат, провід, також ремонт автомобіля на суму 1000 грн. теж здійснювала відповідачка за свої кошти, тому просив в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач є його сином. [PERSON] привозив до них [PERSON] з її донькою, представляв її як цивільну дружину, вони її приймали як невістку. [PERSON] сам допомагав перевозити речі сина до [PERSON] на квартиру. Це однокімнатна квартира, без ремонту, ні бойлеру, ні пральної машини там не було. Син працював в Москві, в червні чи липні повернувся з заробітків, купив бойлер і він стояв у них в гаражі. Цей бойлер він перевіз на квартиру, купив за свої гроші все необхідне для установки і встановив його. Потім допомагав встановлювати і пральну машину. Гроші на покупку сину вони давали. Також давали гроші в сумі 5000 грн. для того щоб вони зїздили відпочити на море. Коли син пішов від відповідача, то там залишилася частка речей, яку він не забрав одіяло тепле, коврові покриття, бойлер. Син забрав тільки свій одяг, які він брав, де документи на спірні речі не знає. Свідок [PERSON] пояснила, що вона знає і [PERSON] і [PERSON]. [PERSON] вона взнала, що у [PERSON] є новий планшет, який знаходився в ломбарді. Було повідомлено, що планшет в гарному стані, просили за нього 2000 грн. Вона домовилася з [PERSON] купити планшет з розстрочкою на два місяця, один платіж вона зробила відразу в сумі 1200 грн., щоб забрати планшет з ломбарду, а другим разом повинна була віддати решту. Разом з [PERSON] вони пішли до ломбарду. Вона йому перед цим віддала гроші, позивач забрав планшет і віддав їй. Вдома зясувалося, що планшет несправний, не тримає заряд, тому вона його повернула, але [PERSON] сказав, що гроші віддавати не буде. З його згоди вона разом з [PERSON] пішла знов до ломбарду і вони здали планшет за 1200 грн. та повернули їй гроші. Віталій повинен був знати, що планшет несправний, але нічого про це не сказав. Вислухавши сторони, свідків, перевіривши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач просив визнати факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 01.09.2014 року по 05.03.2015 року, посилаючись на те, що в даний період перебував з нею у фактичних шлюбних відносинах як подружжя, хотів створити з нею міцну сімю, перевіз до неї деякі речі, вони вели спільний бюджет, спільний побут, проживали разом в її квартирі. Відповідач [PERSON] заперечувала, що в них був з позивачем спільний бюджет, не погодилась з тим, що вони з позивачем проживали однією сімєю, вели спільне господарство, хоча не заперечувала, що [PERSON] ночував у неї та вони разом їздили до його батьків, але наміру створювати сімю у неї ніколи не було, вона з ним зустрічалася, як пояснювала в судовому засіданні, для фізіологічних потреб. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. За приписами ч. 2 ст. 3 СК сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до п.20 Постанови Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Враховуючи пояснення відповідачки, а також те, що стосунки між сторонами тривали досить короткий час, відсутність доказів з боку позивача, що їх відношення були повязані сумісним побутом, спільним господарством, відсутність усталених відносин, притаманних подружжю та сімї, суд вважає, вимога про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу не обґрунтована та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ст.24 вищезазначеного Пленуму Верховного Суду України до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу. Оскільки судом не встановлено факту проживання сторін однією сімєю, без реєстрації шлюбу, то відсутні підстави для задоволенню позовних вимогщодо визнання спільною сумісною власністю майна на суму 7 739, 00 грн. та стягнення з відповідачки грошової компенсації вартості частки спільної сумісної власності в розмірі 3 869, 50 грн. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Що стосується визнання майна особистою приватною власністю, то суд вважає можливим дане клопотання задовольнити частково, виходячи з наступного. Із документа, накладної № 0545-004108 від 27.06.2014 року, вбачається, що [PERSON], через ТОВ «Алло» було придбано планшет Samsung Galaxy Tab 3 SM-T211 7, 3G 8Gb Midnigh Black та складові до нього за 3188,14 грн., що не заперечувала в судовому засіданні відповідач по справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт покупки саме у [PERSON] вищезазначеного планшету, а потім його повернення, як несправного, в подальшому спірний планшет зданий до ломбарду, з метою повернути їй гроші, що не заперечувалося позивачем в судовому засіданні. Даний факт підтверджується копією договору про надання ломбардом фінансового кредиту в розмірі 1200 грн. за планшет Samsung Galaxy Tab 3 SM-T211 7, 3G 8Gb Midnigh Black, тобто дана річ не знаходиться у відповідача, тому і не може бути витребувана у неї. Що стосується водонагрівача «Аристон» на 80 літрів, то позивачем до суду наданий товарний чек № б/н, від 24.07.2014 року, в якому зазначено, що товар придбаний [PERSON] за 1398 грн. Тобто спірний водонагрівач «Аристон» був придбаний позивачем ще до відносин з [PERSON], що підтверджувалося самим позивачем в судовому засіданні та свідком [PERSON], який в судовому засіданні пояснив, що даний бойлер знаходився у них вдома в гаражі, а коли син почав жити з відповідачем, то він особисто відвіз цей водонагрівач та особисті речі сина до неї на квартиру. [PERSON] та її представник, стверджували, що існує два документа на один і той же водонагрівач, тому, товарний чек від 24.07.2014 року на суму 1398 грн. є недійсним, а дійсна товарно-транспортна накладна від ТОВ "Алло" інтернет - магазин м. Києва від 02 жовтня 2014 року на суму 1660 грн. [PERSON] даний факт відповідачем та її представником не був обґрунтованим та доведеним в судовому засіданні. Майно, оформлене на одного з учасників вільних відносин, є виключно його майном і статус майна водонагрівача «Аристон» приватна власність особи, яка є набувачем майна. Друга сторона права на таке майно не має. Оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів, що [PERSON] придбала водонагрівач «Аристон» за власні кошти, тому суд, вважає за необхідне визнати за [PERSON] особисту приватну власність на водонагрівач «Аристон» на 80 літрів та стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію в рахунок вартості водонагрівача в сумі 1398,00 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial