Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 08.06.2010 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір (без номеру), згідно якого позичальник отримав у вигляді встановленого кредитного ліміту кредит на платіжну картку у розмірі 2600,00 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 36,00 % річних на суму залишку боргу, з кінцем терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Тарифами, Правилами та Умовами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання виконав. В порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав. Станом на 30.11.2016 року має заборгованість 21 614 грн 42 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом - 1329,52 грн., заборгованість за процентами - 15679,45 грн., заборгованість за пенею та комісією 3100 грн., штраф - 1005,45 грн. (процентна складова), та 500,00 грн. (фіксована частина) відповідно до [PERSON] та правил надання банківських послуг. В судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, просив задовольнити. Відповідач позов не визнала повністю, просила відмовити в його задоволенні з підстав необґрунтованості. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі. В суді встановлено, що 08.06.2010 року між Банком та відповідачем укладено кредитний договір (без номеру), згідно якого позичальник отримав у вигляді встановленого кредитного ліміту кредит на платіжну картку без зазначення розміру, зі сплатою відсотків в розмірі 36,00 % річних на суму залишку боргу, з кінцевим терміном повернення, до дати, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Тарифами, Правилами та Умовами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. По даній справі позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення боргу з відповідача, який станом на 30.11.2016р. становить : заборгованість 21 614 грн 42 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом - 1329,52 грн., заборгованість за процентами - 15679,45 грн., заборгованість за пенею та комісією 3100 грн., штраф - 1005,45 грн. (процентна складова), та 500,00 грн. (фіксована частина) відповідно до [PERSON] та правил надання банківських послуг. На підтвердження своїх доводів сторона позивача надала розрахунок заборгованості, заяву, [PERSON] та правила надання банківських послуг(без дати та підпису позичальника), виписку по рахунку, довідку про умови кредитування (без дати та підпису позичальника). З наданих позивачем документів встановлено, що 08.06.2010 року відповідач підписав заяву на отримання кредитної картки ПриватБанку «Універсальна»; валюта рахунку - гривня; без зазначення кредитного ліміту, ; рахунок відкрито 08.06.2010 року; номер картки відсутній, картку отримано 08.06.2010 року, про що свідчить підпис позичальника. Тобто, бланк анкети-заяви про приєднання до [PERSON] і [PERSON] надання банківських послуг у ПАТ КБ "ПриватБанку" містить виключно персональні дані Відповідача без зазначення розміру кредитного ліміту по платіжні картці та виду картки. Як вбачається із підписаного відповідачем бланку анкети-заяви про приєднання до [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг він згоден на те, що вказана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Як убачається із матеріалів справи, позивачем долучені до позовної заяви письмові [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг де визначено, за яких умов та за якими правилами банк відкриває позичальнику банківську картку чи надає інші банківські послуги. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем вказано, що Анкета - Заява про приєднання до [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг у Приватбанку разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, а також "Тарифами Банку", складає між відповідачем і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При цьому, позивач не надав суду підписаних відповідачем [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг, Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", не зазначив в позовній заяві і не надав суду жодних даних про кредитний ліміт, даних про номер картки та карткового рахунку, строку дії картки саме за цим позовом та наданим розрахунком заборгованості. Не містить таких даних і додана Анкета - Заява про приєднання до [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг у «ПриватБанку» від 08.06.2010 року. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Частина 1 ст. 58 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з матеріалів справи, Витяг з [PERSON] та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 року N СП-2010-256, не містить підпису відповідача. Окрім того, позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці [PERSON] розумів відповідач, підписуючи Анкету-заяву, а також, що ці умови не змінювалися. Надані [PERSON] не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору N б/н від 08.06.2010 року. Крім того, до матеріалів справи не надано Тарифів (на які посилається позивач) з обслуговування кредитних карт «Універсальна», відсутні докази щодо ознайомлення Відповідача з цими тарифами, відсутня інформація про зміну умов, які сталися протягом 2010-2016 років. Тобто Відповідач ніяк не міг бути ознайомлений з цими тарифами при підписанні анкети, адже в 2010 року цього документа ще не могло існувати. Такі висновки ґрунтуються на правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в Постановах від 11 березня 2015 року в справі N 6-16цс15, від 04.11.2015 року у справі N 1926цс15, від 07.10.2015 року у справі N 6-1295цс15, від 10.06.2015 року у справі N 6-698цс15, в яких зазначено, що [PERSON] надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі [PERSON] не містять підпису позичальника. У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач отримав кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, однак жодних доказів встановлення такої відсоткової ставки щодо кредитного договору відповідача ним не надано, як і не надано доказів ознайомлення відповідача з розміром відсоткової ставки, які б містили його підпис, строку дії договору, інших умов кредитування. При цьому позивач не зазначив жодних даних про вид та номер картки чи карткового рахунку, строку дії картки саме за цим позовом та наданим до нього розрахунком заборгованості, як і сам розрахунок заборгованості не містить даних про номер картки чи карткового рахунку, а сам розрахунок наданий позивачем за період з 03.10.2012 року по 30.11.2016 року, проте такі дані суперечать моменту укладення даного договору, який датований 08.06.2010 року та самим [PERSON]. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14, відповідно до [PERSON] користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливу останнього дня місяця дії картки. Також суд вважає за необхідне окремо зазначити наступне. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч1 та 5 ст. 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Відповідно до наданого позивачем [PERSON] з [PERSON] та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 року N СП-2010-256,які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного строку, а саме - до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні Карти, включно. Проте ні Анкета-заява про бажання відповідача отримати кредит, ні [PERSON] та правила надання банківських послуг, розрахунок суми заборгованості відповідача не містять будь-яких даних як про номер картки, так і про вид картки та строк її дії. При цьому, виходячи з наданого Позивачем розрахунку, що має значення при вирішенні розрахунку суми заборгованості відповідача в межах строків позовної давності, обов'язок відповідача внесення обов'язкового щомісячного платежу виник 25 січня 2012 року. Згідно п.2.1.1.12.4 [PERSON] право на звернення до суду у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникає на 211-й день з моменту невнесення обов'язкового щомісячного платежу. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Тобто Позивач в такому випадку мав право звернутися до суду з позовом та вимагати повернення кредиту, проте [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише у січні 2016 року. Жодного доказу, що між сторонами спору була досягнута домовленість про збільшення позовної давності Позивачем не надано, а п.1.1.7.31 [PERSON] щодо встановлення Банком фактично самому собі строку позовної давності в 50 років не може прийматися до уваги судом Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що позивачем не доведено (не надано належних та допустимих доказів) позовних вимог, про відсутність підстав для задоволення позову, у зв'язку з його не обґрунтованість та не доведеністю,. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed