Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У серпні 2014 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] та [PERSON] про спростування відомостей, які не відповідають дійсності, порочать честь і гідність, та відшкодування моральної шкоди по 1000 грн. з кожної відповідачки. Рішенням суду позов задоволено частково. Суд визнав інформацію, поширену 10.12.2012 року в районі домоволодіння [ADDRESS], відповідачкою [PERSON] відносно позивачки [PERSON], яка полягала у висловлюваннях: „повія", „сука", „чурка", „придурошна", а також інформацію, поширену 23.04.2013 року в районі домоволодіння [ADDRESS], відповідачкою [PERSON] відносно позивачки [PERSON], яка полягала у висловлюваннях: „повія", „сука", „недоробло", „припорошена", „несповна розуму" та „алкоголічка", негативною, яка не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та людське достоїнство позивачки. Також суд зобов'язав [PERSON] та [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, поширену ними 10.12.2012 року та 23.04.2013 року шляхом повідомлення про ухвалене судове рішення в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] протягом одного місяця після набрання рішенням суду законної сили, і стягнув з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди по 400 грн. з кожної і на повернення судових витрат по 443,60 грн. з кожної, та відмовив в задоволенні решти вимог. В апеляційних скаргах [PERSON] та [PERSON] просять скасувати рішення суду через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що суд дав неправильну оцінку поясненням свідка [PERSON], яка спростувала те, що [PERSON] казала образливі слова на адресу позивачки. Крім того, в апеляційній скарзі звертається увага на те, що спростування недостовірної інформації суд визначив проводити в присутності людини, яка не була присутня під час поширення недостовірної інформації, та суд не вказав в чому полягає моральна шкода і невірно визначився з судовими витратами. Доводи апеляційної скарги [PERSON] полягають у тому, що суд дав невірну оцінку поясненням свідків [PERSON] та [PERSON], а слово „сука", яке чув свідок [PERSON] не мало яскраво вираженого негативного характеру і не принижувало честь і гідність позивачки. Також в апеляційній скарзі зазначається, що суд визначив спростування недостовірної інформації проводити в присутності людини, яка не була присутня під час поширення недостовірної інформації, і, крім того, суд не вказав в чому полягає моральна шкода позивачки, не обґрунтував її розмір і невірно визначився з судовими витратами. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що між [PERSON] та її сусідками [PERSON] та [PERSON] склались неприязні стосунки, на ґрунті яких виникають сварки. [PERSON] вказує на те, що 10.12.2012 року, в присутності [PERSON] та [PERSON] біля [ADDRESS], [PERSON] називала її „повією", „сукою", „чуркою", „придурошною", чим принижувала її честь і гідність. Також [PERSON] зазначає, що 23.04.2013 року о 21.30 год. біля [ADDRESS], в присутності її мами [PERSON] та сина [PERSON], [PERSON] називала її „несповна розумом", „припорошеною", „недоробло", „сука", „повія", а [PERSON] називала її сина „байстрючий жарий приплід", „алкашове поріддя", „байстрючка з байстрюком", „чурки чумазі", чим принижували її гідність та розповсюджували недостовірну інформацію. Кім того, [PERSON] вказує на те, що 02.06.2014 року біля [ADDRESS], [PERSON] знеславлювала її, а [PERSON] казала на неї „припорошена", „повія", „сука", „припорошена" і в присутності сільського голови, що прийшов на виклик [PERSON], [PERSON] називала її „повією", „алкоголічкою", „припорошеною", „дурочкою", чим принижували її гідність та розповсюджували недостовірну інформацію, у зв'язку з чим [PERSON] зверталась до правоохоронних органів. [PERSON] зазначає також, що 15.06.2014 року біля [ADDRESS], в присутності [PERSON], інших сусідів, [PERSON] та [PERSON] обзивали її словами, що принижують честь і гідність і не відповідають дійсності. У зв'язку з зазначеним, [PERSON] просила зобов'язати [PERSON] та [PERSON] спростувати ці відомості, що не відповідають дійсності і порочать її честь, гідність при свідках [PERSON], [PERSON], [PERSON], та стягнути з відповідачів по 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди, яка полягала в тому, що систематичні знеславлення її і її неповнолітнього сина негативно відобразилися на її здоров'ї і душевному спокої. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що інформація, поширена [PERSON] 10.12.2012 року та [PERSON] 23.04.2013 року в присутності сторонніх осіб є негативною, не відповідає дійсності та принижує честь і гідність позивачки, ганьбить її людське достоїнство, а факти поширення відповідачами негативної інформації, яка порочить честь та гідність позивачки 02.06.2014 року та 15.06.2014 року не знайшли свого підтвердження. При визначенні розміру морального відшкодування суд виходив з характеру правопорушення, глибини страждань, вимог розумності та справедливості, а при визначенні судових витрат суд брав до уваги документально підтверджені витрати позивачки. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про поширення [PERSON] 10.12.2012 року та [PERSON] 23.04.2013 року негативної інформації, яка не відповідає дійсності, порочить честь і гідність позивачки, ганьбить її людське достоїнство. Ці висновки відповідають матеріалам справи та відповідають положенням ст.ст. 275, 277, 297 ЦК України. Твердження апелянта [PERSON] про те, що свідок [PERSON] не підтвердила поширення 23.04.2013 року негативної інформації, що порочить честь та гідність позивачки саме відповідачем [PERSON] , не відповідає дійсності, так як свідок [PERSON] в суді першої інстанції пояснила, що 23.04.2013 року вона чула, як [PERSON] називала її дочку [PERSON] „алкоголічкою", „психічно хворою", „дурою", „повією", але [PERSON] називала позивачку і її сина більш образливими словами (технічний запис судового засідання від 02.09.2014 року). Суд першої інстанції мотивовано зазначив у рішенні, що слова, які використовувала [PERSON] є образливі і не підтверджені доказами того, що [PERSON] перебуває на обліку у лікаря-нарколога або лікаря-психіатра. Посилання апелянта [PERSON] на те, що свідок [PERSON] не чув щоб [PERSON] ображала [PERSON] теж не відповідає дійсності і спростовується технічним записом судового засідання від 02.09.2014 року. Як свідок [PERSON], так і свідок [PERSON] пояснили, що 10.12.2012 року вони були присутні при сварці [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] називала [PERSON] „повією", „сукою", „придурошною", і ці слова звучали як образи. Доводи апеляційних скарг про необґрунтованість стягнення морального відшкодування, невірного визначення судових витрат, є безпідставними, оскільки суд при визначенні морального відшкодування взяв до уваги характер правопорушення, глибину страждань, вимоги розумності та справедливості, документально підтверджені судові витрати позивачки, про що мотивовано зазначено в рішенні суду. Що стосується рішення суду про зобов'язання відповідачів спростувати недостовірну інформацію, поширену ними 10.12.2012 року та 23.04.2013 року, шляхом повідомлення про ухвалене судове рішення в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] протягом одного місяця після набрання рішенням суду законної сили, то апеляційний суд зазначає, що згідно до ст.ст.275, 277 ЦК України суд першої інстанції обрав спосіб спростування недостовірної інформації і позивач погодилася на такий спосіб. Відповідно до ст.303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Однак, посилання в апеляційних скаргах на порушення судом положень ст.277 ЦК України про спростування недостовірної інформації у присутності свідка [PERSON], яка не була присутня 23.04.2013 року, заслуговує на увагу і в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з другого абзацу резолютивної частини вказівку на те, що повідомлення про ухвалене судове рішення відповідачі повинні зробити в присутності свідка [PERSON]

Outcome: partial