Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Заставнівського районного суду з цивільним позовом до ДП «Мідас» ТзОВ «Компанія «Приват-Плюс» про стягнення на її користь грошових коштів в розмірі 2250 грн., отриманих за нікчемним правочином, та до ДП «Плюс» ТзОВ «Компанія «Приват-Плюс» про стягнення на її користь грошових коштів в розмірі 3505,58 грн., отриманих за нікчемним правочином. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 19.12.2011 року між нею та ДП «Плюс» ТзОВ «Компанія «Приват-Плюс» було укладено договір про надання послуг на придбання товару, зазначеного в додатку №2 до договору, на умовах Програми діяльності «Приват-Плюс», згідно додатку до договору №1. Згідно зазначеного довору позивач сплатила цьому відповідачу 3505,58 грн. Крім цього, 19.12.2011 року між позивачем та ДП «Мідас» ТзОВ «Компанія «Приват-Плюс» було укладено договір про надання консультаційних послуг. Відповідно до зазначеного позивач сплатила цьому відповідачу 2250 грн. Посилаючись на те, що діяльність відповідачів з надання послуг, зазначених в договорах має ознаки нечесної підприємницької діяльності в розумінні ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач вважає зазначені договори нікчемними, у зв'язку з чим просила стягнути на її користь безпідставно набуті кошти. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, обґрунтувавши вищенаведеним, просив їх задовольнити. Представники відповідачів, які належним чином повідомлялися про дату та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Проте, до суду надійшли письмові заперечення на заявлений цивільний позов, в яких відповідачі позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 215 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Судом встановлено, що 19 грудня 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ДП «Плюс» ТзОВ «Компанія «Приват- Плюс» укладено договір №011215, предметом якого є надання послуг, спрямованих на придбання товару на умовах Програми діяльності Приват-Плюс, яка є Додатком №1 до цього договору (а.с.5-7). Клієнт Програми (партнер) згідно Додатку № 2 до договору сплачує товариству (адміністратору) щомісячний чистий платіж в сумі 277,78 грн., щомісячний загальний платіж 502,78 грн. та асигнаційний платіж в розмірі 3% від вартості товару. Цим товаром, як зазначено в додатку, є будівельні матеріали вартістю 50000 грн. (а.с.8). На виконання умов даного договору позивачем сплачено відповідачу 3505,58 грн., що підтверджується квитанціям. Згідно п.2.2 Програми, яка є обов'язковою для сторін договору (партнера та адміністратора) послуги, які є предметом договору, надаються шляхом формування товариств партнерів, метою яких є отримання товару. Партнери шляхом підписання договору та додатків до нього вповноважують адміністратора на організацію та адміністрування товариств партнерів, до якого вони включені, протягом всього строку їхнього існування (а.с.6) Виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що клієнт сплачує передбачені контрактом кошти (щомісячний загальний платіж) ( п.4.1 Програми), а адміністратор (ДП «Плюс» ТзОВ «Компанія «Приват -Плюс») проводить для товариства партнерів в кінці кожного непарного місяця асигнаційний акт №1 та в кінці кожного парного місяця - асигнаційний акт № 2 ( п.5.1 Програми). Право на отримання товару по результатах асигнаційного акту №1 надається тим партнерам, які мають найбільшу кількість заявлених платежів (п. 5.11 Програми). А право на отримання товару за асигнаційним актом №2-тим партнерам, які матимуть найбільшу сумарну кількість проплачених платежів (п. 5.11.1 Програми). Право на отримання товару за результатами асигнаційного акту є підставою для придбання його на користь партнера за рахунок фонду товариства партнерів (п.5.17 Програми). Згідно ст. 1 договору № 011215 від 19 грудня 2011року предметом даного договору є надання партнеру послуг, спрямованих на придбання товару на умовах Програми діяльності «Приват-Плюс», яка є додатком № 1 до цього договору (а.с.5). Відповідно до ст. 7 договору ДП «Плюс» ТзОВ «Компанія «Приват-Плюс» гарантує одержання права на отримання товару за умови виконання партнером усіх зобов'язань, передбачених договором та додатками до нього (а.с.5). Відповідно до п.2.3 ст. 2 Додатка №1 Договору «Програми діяльності «Приват-Плюс», кожному сформованому товариству партнерів надається номер, кожному партнеру - порядковий номер його в Товаристві ( а.с.6). Згідно п. 4.1. «Програми діяльності Приват-Плюс» з початку і до кінця Графіка платежів партнер повинен сплачувати в кожному місяці щомісячний загальний платіж, зазначений у Додатку № 2 до Договору. Зобов'язання зі сплати щомісячного загального платежу виникає у партнера першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому було укладено Договір (а.с.6). З огляду наведеного вбачається, що предметом цього договору є надання партнеру послуг шляхом формування товариства партнерів, метою яких є отримання товару. При цьому, умовами договору передбачено щомісячна сплата внесків за товар (будівельні матеріали), який передається позивачу та право позивача на отримання товару, незалежно від сплати платежів іншими учасниками групи. Відповідно до положень, закріплених у частині першій, пункті 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, згідно з пунктом 7 частини третьої статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми". Аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності. Відсутність будь-якої з вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Висновок про саме таке застосування статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" міститься в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, 25.06.2014 р., 03.09.2014 р., які у відповідності до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Разом з цим, предметом спірного договору №011215 від 19.12.2011 р., укладеного з ДП «Плюс» ТзОВ « Компанія «Приват-Плюс» в рамках «Програми діяльності Приват-Плюс» є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару, зокрема будівельних матеріалів. Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ДП «Плюс» ТзОВ «Компанія «Приват-Плюс» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга». Судом встановлено, що у відповідності до Статуту ДП «Плюс» ТзОВ « Компанія «Приват-Плюс», затвердженого Зборами Учасників Товариства від 21.04.2010 р., державну реєстрацію юридичної особи проведено 27.04.2010 р., відповідач здійснював таку підприємницьку діяльність легітимно, оскільки вона не була заборонена Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» на час укладання спірного договору. Спірний договір укладено сторонами 19.12.2011 року, коли отримання ліцензії для надання послуг, що є предметом договору Законом не вимагалося. Так на дату укладення договору Закон України від 2 червня 2011 року №3462-1У «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг», яким внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, не був чинним, а відтак законом не було передбачено отримання суб'єктом господарської діяльності ліцензії на цей вид діяльності. Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. З огляду вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність у діяльності ДП «Плюс» ТзОВ « Компанія «Приват-Плюс» таких ознак «пірамідальної схеми», як безтоварність та сплата компенсації одним учасником за рахунок інших, а отже нечесної підприємницької діяльності та введення позивача в оману у такий спосіб під час укладення спірного договору, оскільки за схемою придбання товарів у групах одержують товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками програми є тільки в часі одержання Товару кожним із них, за умови виконання своїх зобов'язань. За таких обставин, суд вважає, що зазначений договір відповідає вимогам чинних на час його укладення положень ЗУ «Про захист прав споживачів» та ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а отже відсутні ознаки його недійсності. Зазначене унеможливлює задоволення позовної вимоги про стягнення з ДП «Плюс» ТзОВ «Компанія «Приват-Плюс» 3505,58 грн., отриманих за нікчемним правочином. Крім цього судом встановлено, що 19 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем ДП «Мідас» ТзОВ «Компанія «Приват-Плюс» укладено договорір №011215, предметом якого є надання виконавцем за завданням замовника консультаційних послуг щодо можливості придбання на його користь товарів широкого асортименту на умовах Договору, додатку №1 («Програми діяльності Приват-плюс») та додатку №2 (Анкетні дані партнера) до нього, що укладаються замовником із ДП «Плюс» ТОВ «Компанія «Приват- Плюс» (а.с.9). На виконання вимог п.2.1 зазначеного договору за виконання консультативних послуг відповідача ДП «Мідас» ТзОВ «Компанія «Приват-Плюс» позивачем сплачено 2250 грн., що підтверджується квитанцією №К4/J/7 від 19.12.2011 р. (а.с.11). Суд вважає необґрунтованими твердження позивача в позовній заяві про ведення її в оману при укладенні договору №011215 про надання консультаційних послуг, з підстави нечіткого та двозначного характеру, який вплинув на свідомий вибір позивача та призвів до укладення нею договору з цим відповідачем на невигідних до себе умовах. Так, зазначаючи таку підставу для визнання договору нікчемним, позивачем не викладено, передбаченої пунктами 1-6 ч.2 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» інформації, стосовно якої її введено в оману при наданні згоди на здійснення укладеного договору. Крім цього, згідно абзацу 2 ч.2 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Як вбачається з договору, що оспорюється, позивач засвідчила своїм підписом його текст, чим підтвердила факт надання нею гарантій, передбачених п.6.1 договору, зокрема, що вона діє не під впливом тяжкої обставини, помилки чи обману, без будь-якого психічного чи фізичного впливу, насильства, розуміючи значення цього Договору, його предмет, істотні умови та правову природу, свої права та обов'язки по ньому, підтверджують дійсність своїх намірів при його укладенні та те, що цей договір не носить характеру мнимої удаваної угоди, і спрямований на реальне настання відповідних для неї правових наслідків. При цьому за змістом п.п. 5.2 - 5.4 договору він набуває юридичної сили з моменту його підписання і діятиме протягом дев'яти календарних днів. Замовник вправі розірвати договір в односторонньому порядку протягом дев'яти календарних днів з моменту його підписання, шляхом надіслання поштою виконавцю письмової заяви про свій намір розірвати договір. Однак, як встановлено матеріалами справи, позивач [PERSON] із заявою про розірвання договору в дев'ятиденний термін до ДП «Мідас» ТзОВ «Компанія «Приват-Плюс» не зверталася, що свідчить про її розуміння та згоду з усіма умовами договору. Згідно до п. 5.5. договору, якщо сторони не пред'явили одна до одної ніяких претензій, взятих по цьому договору, то зобов'язання вважаються виконаними належним чином. За таких обставин суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з ДП «Мідас» ТзОВ «Компанія «Приват-Плюс» 2250 грн., отриманих за нікчемним правочином. На підставі наведеного, ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України, ст. ст.1,4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed