Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

27.04.2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Стягувати з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення старшою дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач є матір"ю неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та сина [PERSON] . Однак остання ухиляються від виконання своїх батьківських обов"язків, зокрема, вихованням синів не займається, не утримує їх, не цікавиться станом здоров"я дітей, з малолітніми сина не проживає, не вжила заходів щодо повернення сина [PERSON] з комунального закладу у період з 20.07.2017 року. Рішенням Новоград-Волинської міської ради від 12.08.2020 року повернуто малолітнього сина [PERSON] із комунального закладу у сім`ю йому, як батьку. Зараз, діти [PERSON] та [PERSON] проживають з ним у будинку із усіма зручностями, для дітей відведено місце для сну, відпочинку та проведення дозвілля. Діти відвідують дошкільний заклад, завжди охайні, доглянуті. Відповідачка не бере участі у житті дітей, самоусувається від виконання своїх батьківських обов"язків щодо дітей без поважних причин, а тому він звернувся до суду з даним позовом. 28.05.2021 року, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, даний позов прийнято судом до розгляду у порядку загального позовного провадження, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 22.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники у справі не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю, які просив задовольнити. Причини неявки відповідачки суду невідомі, відзиву на позов від останньої не надходило. Від представника третьої особи надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги позивача підрила, які просила задовольнити. 17.08.2021 року на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України у справі постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів. З"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обгрунтовуються, суд прийшов до висновку про задоволення позову за наступних підстав. Згідно копій свідоцтв про народження встановлено, що сторони у справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.12,13/. Неповнолітні діти сторін: [PERSON] та [PERSON] поживають з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.11/. Із висновку органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, затвердженого 21.10.2020 року, слідує, що виходячи з інтересів дітей, відповідний орган вважає за доцільне позбавити відповідачку [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] та [PERSON] /а.с.9-10/. Зі змісту висновку органу опіки та піклування встановлено, що згідно відомостей комунальної установи "Обласний спеціалізований будинок дитини" Житомирської обласної ради від 13.09.2018р. №123, від 30.10.2019р. №173, від 10.01.2020 року №17, від 13.03.2020 року № 69 на повному державному утриманні цього закладу з 20.07.2017 року перебувала дитина [PERSON] , [INFO] . Мати хлопчика, [PERSON] відвідала сина лише один раз - 09.09.2017 року. Відтоді, [PERSON] сина не провідувала, не поцікавилася його життям та станом здоров`я. Рішенням Новоград-Волинської міської ради від 12.08.2020 року "Про захист прав ті законних інтересів дітей" малолітню дитину [PERSON] повернуто із комунальної установи "Обласний спеціалізований будинок дитини" Житомирської обласної ради в його рідну сім`ю, позивачу, як батьку. З 09.10.2018 року малодітній [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад № 13 "Ромашка", мати дитини не цікавиться вихованням сина, що підтведжується інформацією дошкільного навчального закладу від 25.09.2020 року № 79. Відповідно до інформації Новоград-Волинського відділу поліції Головного управлінні Національної поліції в Житомирській області від 27.11.2017 року №18381/20/1017 інспектором поліції проведено з [PERSON] профілактичну роз`яснювальну бесіду щодо необхідності належного виконання своїх батьківських обов`язки відповідно до статті 150 СК України. Зі змісту позовної заяви слідує, що згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей від 25.09.2020 року працівниками служби у справах дітей управління у справах сім`ї, молоді, фізичної культури та спорту Новоград-Волинської міської ради діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком за місцем його реєстрації у будинку зі зручностями, який складається з трьох житлових кімнат та місць загального користування. Для [PERSON] та [PERSON] відведено місце для сну, відпочинку та проведення дозвілля. Позивачем створені умови для проживання дітей. Мати дітей [PERSON] не цікавиться життям та здоров`ям синів, не бере участі у їхньому вихованні та не утримує їх. Дані обставини не спростовані відповідачем у справі. Надаючи правову оцінку даним правовідносинам, суд виходить з наступного. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона ( він ) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Так, встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, а саме, проживає окремо, не займаються їх вихованням, не надає коштів на їх повноцінне утримання, не спілкуються з дітьми, не цікавляться їх здоров"ям. Розуміючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, враховуючи положення ПП ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд вважає доведеним у судовому засіданні факт ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Ураховуючи зазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно неповнолітніх дітей слід задовольнити. Разом з тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України), який є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст.180 СК України). Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дітей, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного їх розвитку, вимоги закону щодо мінімального розміру аліментів, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного щомісячно до повноліття старшої дитини. Відповідно до положень ст. 191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 27.04.2021 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, слід допустити до негайного виконання. Також відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved