Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Заступник прокурора Волинської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України, Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» до [PERSON] про стягнення заподіяної Державному підприємству шкоди в порядку регресу в розмірі 27376,96 грн. В обґрунтування вказаного позову прокурор зазначає, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 29.10.2014 у справі № 161/11175/14-ц частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (далі - "Волиньстандартметрологія") про поновлення на посаді начальника метрологічного центру зазначеного вище підприємства та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Вказаним рішенням вирішено стягнути з ДП "Волиньстандартметрологія" на користь [PERSON] 26 376 грн. 96 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18.12.2014 вищезазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін. На виконання вказаних рішень судів ДП "Волиньстандартметрологія" проведено нарахування та виплату належних [PERSON] коштів у сумі 27376,96 грн. Оскільки звільнення [PERSON] здійснено з порушенням закону, на генерального директора ДП "Волиньстандартметрологія" [PERSON], як на службову особу, винну в незаконному звільнені працівника покладається обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству в розмірі 27376,96 грн. Враховуючи викладене, діями генерального директора ДП "Волиньстандартметрологія", які полягали у незаконному звільненні [PERSON] з посади начальника метрологічного центру зазначеного підприємства, заподіяно шкоду економічним інтересам держави. Підстави представництва прокурором інтересів держави полягають у тому, що [PERSON] економічного розвитку і торгівлі України, в управлінні якого перебуває підприємство, неналежним чином здійснює віднесені статтею 1 Положення про [PERSON] економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету [PERSON] України №459 від 20.08.2014., до його компетенції повноваження. У відповіді на лист прокуратури області Мінекономрозвитку України повідомило, що заходи щодо стягнення з Генерального директора шкоди, завданої ДП "Волиньстандартметрологія" незаконним звільненням працівника, не вживались. Строк позовної давності на стягнення шкоди спливає 06.01.2016, що становить рік від останнього платежу ДП "Волинньстандартметрологія" на користь [PERSON] середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди на виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2014 у справі № 161/11175/14-ц. Мінекономрозвитку України не вживало протягом 9 місяців жодних заходів до стягнення цієї шкоди, що свідчить про бездіяльність та неналежним чином здійснення віднесених до його компетенції повноважень. За таких обставин, у прокуратури області є всі правові підстави, визначені ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" для представництва інтересів держави в суді. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, викладених у заяві та просила стягнути з відповідача заподіяну шкоду в порядку регресу в розмірі 27376,96 грн. на користь Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» та судовий збір в розмірі 1218,00 грн. на користь прокуратури Волинської області. Представник [PERSON] економічного розвитку і торгівлі України в судове засідання не зявився, подав письмове пояснення в якому зазначив, що позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримує повністю та просить їх задовольнити в повному обсязі. У звязку з неможливістю забезпечити участь уповноваженого представника [PERSON] у судове засідання, просить провести розгляд даної справи за відсутності представника Мінекономрозвитку. Представник Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в судове засідання не зявився, подавши письмове заперечення на позовну заяву за позовом заступника прокурора Волинської області, в якому зазначив, що ДП "Волиньстандартметрологія" не визнає подану позовну заяву в звязку з її безпідставністю, враховуючи наступне. Необхідність стягнення з [PERSON] на користь ДП "Волиньстандартметрологія" 27376,96 грн. заступник прокурора Волинської області обґрунтовує тим, що вказана сума належить до бюджетних коштів, а тому її виплатою заподіяно шкоду економічним інтересам держави. Присуджені [PERSON] кошти виплачувались не з майна підприємства, оскільки для виплати цих коштів будь-якого державного майна підприємство не продавало, а виплата проводилась з власних коштів, отриманих, сформованих та акумульованих за рахунок доходів від власної господарської діяльності. З 01.01.2012 року по сьогоднішній день фінансування ДП "Волиньстандартметрологія" за бюджетними програмами не проводилось, кредити під гарантії уряду підприємству не надавались, підприємство діє на принципах повної господарської самостійності та самоокупності, відповідно до Статуту. Просить відмовити в задоволенні даного позову та слухати справу у відсутності представника ДП "Волиньстандартметрологія". Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовних вимог заступника прокурора Волинської області в звязку з їх безпідставністю, надуманістю та бездоказовістю, обґрунтовуючи наступним. 1. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Частина 4 вказаної статті регламентує, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Аналогічні вимоги для представництва прокурором інтересів держави в суді викладені в ч. 2 ст. 45 ЦПК України та в п. 5 наказу № бгн від 28 травня 2015р. Генерального прокура України "Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень" Позовна заява заступником прокурора пред'явлена в інтересах держави в особі уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме, позивачів: [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України та Державного підприємства "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації". В першому пункті прохальної частини позовної заяви прокурор просить суд підтвердити наявність підстав для представництва прокурором інтересів [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України та Державного підприємства "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" та відкрити провадження у справі. З огляду на те, що ухвалою Ковельского міськрайонного суду від 17 листопада 2015р відкрите провадження у справі № 159/5665/15-ц, попередкє судове засідання в даній справі не проводилось, є цілком очевидним, що перед початком розгляду даної справи по суті суду слід підтвердити чи спростувати наявність у заступника прокурора Волинської області підстав для представництва інтересів [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України та Державного підприємства "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації". 2. Підстави для пред'явлення до [PERSON] даного позову в порядку регресу прокурор обґрунтовує з посиланням на ч. 1 ст. 1191 ЦК України - "Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом". При цьому вказує, що платіжними дорученнями № № 57-60 від 06.01.2015р. саме з рахунку ДП "Волиньстандартметрологія" сплачено [PERSON] 27 376 грн. 96 коп. В позовній заяві заступник прокурора просить стягнути із [PERSON] 27 376 грн. 96 коп. на користь Державного підприємства "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації'. Однак, у своїх запереченнях на дану позовну заяву ДП "Волиньстандартметрологія" досить конкретно та аргументовано вказало, що присуджені [PERSON] кошти виплачувались не з майна підприємства і не з коштів державного бюджету, в зв'язку з чим заступник прокурора подав позов не в інтересах держави, а в інтересах самостійного суб'єкта господарської діяльності, в зв'язку з чим ДП "Волиньстандартметрологія" просило суд відмовити в задоволенні даного позову. Більше того, 25 січня 2016р. ДП "Волиньстандартметрологія", як позивач, звернулося в Ковельський міськрайонний суд із заявою про відмову від позовної заяви заступника прокурора Волинської області до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу. Відповідно до п. З ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову. З огляду на викладене та з врахуванням, що виплату за рішенням суду [PERSON] 27 376 грн. 96 коп. заступник прокурора вважає збитками, спричиненими Державному підприємству, "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації, якому [PERSON] в порядку регресу повинен відшкодувати вказану суму, то в зв'язку з відмовою від даного позову основного позивача - ДП "Волиньстандартметрологія", суд повинен закрити провадження у даній справі № 159/5665/15-ц. 3. Щоб пред'явити даний позов до [PERSON] заступник прокурора Волинської області, в якості міфічного захисту інтересів держави, у вигляді ще одного позивача, зазначає [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України. Однак, свідоме підтасування таких вимог не відповідає дійсним обставинам справи та суперечить вимогам чинного законодавства, про що свідчить наступне. По-перше, відповідно до ст. З ЦПК України до суду може звернутися особа за захистом своїх порушених прав, свобод чи інтересів. З огляду на те, що [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України 27 376 грн. 96 коп. [PERSON] не виплачувало, воно не може претендувати на право зворотної вимоги в порядку регресу відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, якою обґрунтований позов, оскільки, права, свободи чи інтереси [PERSON] виплатою вказаних коштів не порушені, йому не завдано жодних матеріальних збитків, а тому воно не може виступати в якості позивача. Вказана позиція повністю узгоджується з вимогами заступника прокурора, який в позовній заяві просить стягнути із [PERSON] 27 376 грн. 96 коп. на користь Державного підприємства "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації". Таким чином, [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України заявлене заступником прокурора у вигляді позивача лише в якості "підсадної качки", без належного та допустимого обґрунтування порушених прав [PERSON]. По-друге, відповідно до ч. З ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу". З метою обґрунтування надуманих підстав для представництва інтересів держави в особі [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України заступник прокурора вказує на бездіяльність [PERSON], яке протягом 9 місяців не вживало жодних заходів для стягнення з [PERSON] заподіяної їм шкоди. В якості підстав для пред'явлення позову заступник прокурора О. Корецький в листі від 31.07.2015р., адресованому [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України лише запитує, чи має намір [PERSON] звернутися до суду з відповідним позовом. У відповіді на вказаний лист директор юридичного департаменту [PERSON] посилається на відсутність у [PERSON] документального підтвердження неправомірних дій [PERSON] і від імені Мінекономрозвитку, просить стягнути з [PERSON] заподіяну шкоду. Однак, ще в липні 2015р. особисто [PERSON] звертався із заявою на ім'я прем'єр-міністра України [PERSON], в якій просив застосувати до [PERSON] матеріальну відповідальність у вигляді повернення підприємству виплачених 27 376 грн. 96 коп. Вказана заява була направлена для розгляду в [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України та у Волинську обласну адміністрацію. Жодних дій по стягненню з [PERSON] вказаних коштів [PERSON] не застосувало, що свідчить про погодження [PERSON] із законністю дій [PERSON] Таким чином, необізнаність директора юридичного департаменту [PERSON] з обставинами даної справи, а тим більше, підтримання позову заступником начальника управління правового захисту [PERSON] [PERSON] свідчить лише про їх некомпетентність у вказаній ситуації та очевидне перевищення своїх службових повноважень, що підтверджується наступним. Слід також відмітити, що директор юридичного департаменту [PERSON] не додав до свого листа будь-яких підтверджень щодо наявних у нього повноважень на представництво [PERSON] в правоохоронних органах та судах. А довіреність заступнику начальника управління правового захисту [PERSON] [PERSON] від 27.10.2014р. видана на підставі "Положення про [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України", затвердженого Указом Президента України № 634/2011 від 31.05.2011р. Незважаючи на чинність вказаних Указів та Положення, дане Положення регламентує лише загальні напрямки діяльності [PERSON], кількість заступників [PERSON] та штат [PERSON], але не містить конкретних повноважень [PERSON] відносно керівників територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерства. В той же час, відповідно до п. 10 "Положення про [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України", затвердженого постановою Кабінету [PERSON] України № 459 від 20 серпня 2014р., Мінекономрозвитку очолює [PERSON], який, згідно п. 11-спрямовує і координує діяльність визначених Кабінетом [PERSON] України центральних органів виконавчої влади, зокрема: - ініціює питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності керівників структурних підрозділів апарату центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується [PERSON], їх територіальних органів та їх заступників, а також керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління такого органу; - ініціює питання щодо проведення службового розслідування стосовно керівників центральних органів виконавчої влади, діяльність яких спрямовується і координується* [PERSON], їх заступників, інших державних службовців і працівників апарату та їх територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління таких органів; - затверджує положення про самостійні структурні підрозділи апарату Мінекономрозвитку, призначає на посаду та звільняє з посади в установленому порядку їх керівників та заступників керівників, працівників патронатної служби [PERSON], присвоює їм ранги державних службовців, приймає рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності; - притягує до дисциплінарної відповідальності керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінекономрозвитку; - представляє Мінекономрозвитку у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні та за її межами; З врахуванням викладеного, ні директор юридичного департаменту [PERSON], ні заступник начальника Управління правового захисту [PERSON] [PERSON], не мали повноважень представляти [PERSON] у відносинах з прокуратурою та судом, без погодження з чинним [PERSON] - [PERSON]. Вказана теза підтверджується наступним. Відповідно до п. 1.1. Статуту ДП "Волиньстандартметрологія", уповноваженим органом управління Державного підприємства "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" є [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України. Відповідно до п. 7.2. Статуту, уповноважений орган управління реалізує свої права щодо управління Підприємством через генерального директора, який, відповідно до п. 7.3. Статуту, призначається на вказану посаду шляхом укладення контракту. 15 січня 2014р. [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України в особі [PERSON] [PERSON] та Генерального директора ДП "Волиньстандартметрологія" був укладений контракт № 3, на підставі якого виникли трудові відносини між Генеральним директором та Мінекономрозвитку. Згідно п. 1.5. Контракту, Генеральний директор підзвітний Мінекономрозвитку в межах, установлених законодавством. Згідно п. 2.7. Контракту Мінекономрозвитку організовує фінансовий контроль за діяльністю підприємства, за законністю та ефективним використанням прибутку, обігових коштів і коштів на оплату праці. Згідно п. 2.8. Контракту Мінекономрозвитку має право звільняти Генерального директора у разі порушень законодавства, невиконання умов контракту та з інших підстав. Згідно п. 3.1. Контракту Генеральному директору не нараховується премія в разі порушення трудової дисципліни. Згідно п. 4.1. Контракту у разі невиконання чи неналежного виконання обов'язків, передбачених цим контрактом, сторони несуть відповідальність згідно із законодавством, цим контрактом та Статутом підприємства. Згідно п. 5.1. цей Контракт припиняється у разі одноразового грубого порушення Генеральним директором законодавства чи обов'язків, передбачених цим контрактом, що спричинили значні та негативні наслідки для Підприємства (завдано збитків, виплачено штрафи, тощо). Незважаючи на проінформованість [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України по заяві [PERSON] щодо виплати 27 376 грн. 96 коп., [PERSON] не знайшов в діях [PERSON] жодних порушень чи заподіяння вказаною виплатою збитків ДП "Волиньстандартметрологія". Про вказане свідчить виплата [PERSON] премій за ефективне управління державним майном за 2014 рік, та за 1 і 2 квартали 2015 року. Більше того, 18 грудня 2015р. між [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України [PERSON] та Генеральним директором ДП "Волиньстандартметрологія" [PERSON] була підписана додаткова угода до контракту № 3 від 15 січня 2014р., якою був збільшений розмір посадового окладу [PERSON] Таким чином, прокурором не наведено доказів порушення або загрози порушення інтересів держави органом державної влади в особі [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України, лише яке, відповідно до Положення про [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України, Статуту ДП "Волиньстандартметрологія" та контракту з [PERSON]П,, уповноважене вирішувати факт заподіяння підприємству збитків та необхідність і підставність притягнення [PERSON] до матеріальної відповідальності шляхом подання прокуратурою позовної заяви від імені Мінекономрозвитку. Суд, вивчивши матеріали справи та вимогу прокурора про підтвердження наявності підстав для представлення прокурором інтересів [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України і Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом. Із рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99\~слідує, що під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені\~Конституцією України\~та Законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, як передбачено ст.ст.\~6,\~7,\~13\~та\~143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому Законом надано повноваження органу виконавчої влади. Таким чином, прокурор, звертаючись до суду з даним позовом, представляє інтереси держави України, а не інтереси [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України чи Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», які лише виконують функції держави. Разом з тим, відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 45 ЦПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", рішення Конституційного Суду України №3-рп/99 від 08.04.1999 з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою) у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Відповідно до приписів Закону України «Про прокуратуру» прокурор вчиняє дії, спрямовані на обґрунтування підстав для представництва виключно в суді. Ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII\~передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Абзацами 1-3 п. 4 вказаної статті визначено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором лише у суді. Прокурор зобовязаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного субєкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або субєктом владних повноважень. Що стосується повноважень представника прокуратури, який брав участь у справі, то це питання регламентовано в наказі Генерального прокурора України від 28 травня 2015 року № 6гн «Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді та їх захисту при виконання судових рішень» (п. 2), відповідно до якого захист інтересів держави у випадках порушення або загрози їх порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу вправі здійснювати прокурор. Цим же наказом (п. 5.1, п. 6.1) визначено, що у разі виявлення бездіяльності уповноваженого органу державного нагляду (контролю) одночасно із заходами представницького характеру вживати відповідні заходи прокурорського реагування. Позови (заяви, подання) надсилати до суду за підписом керівників прокуратур усіх рівнів Генерального прокурора України, прокурорів обласного рівня, міських, районних, міжрайонних, районних у містах та прирівнених до них прокурорів, їх перших заступників та заступників. Поряд з цим, зазначено, що у випадку звернення із позовом до суду не за місцем розташування прокуратури, його копію з доданими документами одночасно надсилати прокурору, який братиме участь у розгляді справи. Письмово інформувати відповідний суд про необхідність повідомлення цього прокурора про рух справи. Прокурору, який забезпечував участь у суді, про рух справи та результати розгляду невідкладно повідомляти прокурора, який подав позов (заяву, подання) (п. 6.7). Участь у розгляді цивільної справи забезпечується у місцевих загальних судах прокурором районного рівня за місцем розташування суду (п. 11.2). Отже, виходячи з наведеного, суд вважає обґрунтованим звернення до суду з позовом заступника прокурора Волинської області та представництво в суді прокурора місцевої прокуратури на підставі відповідної довіреності. Як вбачається з матеріалів справи, перший заступник прокурора Волинської області 31.07.2015 року звернувся з листом до [PERSON] економічного розвитку та торгівлі України, в якому зазначив обґрунтування можливості звернення його до суду з вказаним позовом посилаючись на ч. 4 ст. 136 КЗпП України та ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», розяснивши право на предявлення позову до керівника ДП "Волиньстандартметрологія" [PERSON] про відшкодування шкоди з підстав визначених КЗпП України. Відповідним листом від 21.09.2015 року за № 2432-04/31370-07 Мінекономрозвитку України повідомлено про шкоду, завдану підприємству внаслідок незаконного звільнення працівника Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» [PERSON] У наданій відповіді Мінекономрозвитку України просить прокуратуру Волинської області у судовому порядку стягнути з директора Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» розмір заподіяної шкоди, повязаної з незаконним звільненням працівника. Тобто, звернення прокуратури до суду з даним позовом узгоджено з позивачем у відповідності до вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». Виходячи з наведеного, суд вважає доведеним факт наявності підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» для здійснення заступником прокурора Волинської області у суді інтересів Мінекономрозвитку України та ДП "Волиньстандартметрологія" у правовідносинах зі стягнення з відповідача витрат, виплачених працівникові повязаних з його незаконним звільненням, тобто суд підтверджує наявність підстав відповідно до п. 1 ч. 6 вказаної статті під час здійснення представництва інтересів держави звертатись до суду з позовом прокурору. Це узгоджується із ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про прокуратуру», з якої слідує право подання позову в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. Що стосується заявленого прокурором позову, суд встановив наступне. Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2014 року у справі № 161/11175/14-ц частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (далі - "Волиньстандартметрологія") про поновлення на посаді начальника метрологічного центру зазначеного вище підприємства та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Вказаним рішенням вирішено стягнути з ДП "Волиньстандартметрологія" на користь [PERSON] 26 376 грн. 96 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 18.12.2014 року вищезазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін. На виконання вказаних рішень судів з ДП "Волиньстандартметрологія" проведено нарахування та виплату належних [PERSON] коштів у сумі 27376,96 грн., що підтверджується наданими підприємством розрахунком та платіжними дорученнями №№57-60 від 06.01.2015 року. Згідно цих доручень зазначені кошти сплачені з рахунку ДП "Волиньстандартметрологія", відкритому у ПАТ "УКРІНБАНК". Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином не підлягає доказуванню та обставина, що [PERSON] наказом Генерального директора підприємства [PERSON] №54-к від 17.06.2014 був звільнений незаконно, оскільки ця обставина була встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівника передбачені у ст. 130 КЗпП України, відповідно до якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Пунктом 8 ст. 134 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 №14 "Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям працівниками", п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою звільненому працівнику часу вимушеного прогулу. Такий обов'язок покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону. При цьому, винна у незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі. Оскільки звільнення [PERSON] здійснено з порушенням Закону, на Генерального директора ДП "Волиньстандартметрологія" [PERSON], якого призначено на зазначену вище посаду наказом [PERSON] економічного розвиту і торгівлі України № 4-п від 15.01.2014, як на службову особу, винну в незаконному звільнені працівника покладається обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству в розмірі 27376,96 грн. Поряд з цим, суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу, якими відповідно до п. 1.1 Статуту для ДП "Волиньстандартметрологія" є [PERSON] економічного розвитку і торгівлі України. Таким чином, прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі Мінекономрозвитку України та Державного підприємства, якому заподіяно шкоду. У відповідності до абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокуратурою області попередньо, до звернення до суду, повідомлено Мінекономрозвитку України та ДП "Волиньстандартметрологія" про звернення з позовом до Ковельського міськрайонного суду. Виходячи з викладеного, суд вважає позов підставним, обґрунтованим і таким, що підлягає до повного задоволення. Покликання позивача та його представника на незаконність дій прокурора при зверненні до суду із зазначеним позовом не ґрунтується на матеріалах справи та повністю спростовано судом з підстав, викладених вище. Що стосується перевищення своїх службових повноважень Директором юридичного департаменту [PERSON] в проханні прокуратури Волинської області у судовому порядку стягнути з відповідача розмір заподіяної підприємству в результаті незаконного звільнення працівника шкоди та підтримання позову представником Мінекономрозвитку [PERSON] з підстав відсутності наявних у них достатніх повноважень на представництво [PERSON] в інших установах, то суд виходить з наступного. В матеріалах справи мається лист директора юридичного департаменту [PERSON]Ю, як відповідь першому заступнику прокурора Волинської області, в якому зазначено, що Мінекономрозвитку просить прокуратуру області в судовому порядку стягнути з відповідача заподіяну ДП шкоду. Вказаний лист відповідає вимогам діловодства із зазначенням підпису посадової особи, має відповідний штрих-код та вихідний номер, виготовлений на фірмовому аркуші [PERSON] із зазначенням відповідних реквізитів. Прокурором не вимагалось надання до відповіді на підтвердження повноважень якихось додаткових документів, а тому підстав вважати цей лист, тобто документ, як виданий з перевищенням наданих повноважень службовій особі, у суду не має підстав. Більше того, першим заступником прокурора області 20.10.2015 року на адресу [PERSON] економічного розвитку і торгівлі України направлено повідомлення про ініціювання предявлення позову в інтересах [PERSON] і ДП "Волиньстандартметрологія" до [PERSON] про стягнення шкоди та одночасно розяснено про їх право оскаржити наявність підстав для представництва прокуратурою їх інтересів. Оскільки з боку [PERSON] відсутні будь-які заперечення, то суд вважає узгоджену позицію [PERSON] викладену в листі директора юридичного департаменту [PERSON] В своїх поясненнях, адресованих суду 24.11.2015 року з підстав предявленого позову представник Мінекономрозвитку [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 27.10.2014 року за підписом Виконуючого обовязки [PERSON] Пятницького, якому надані відповідні повноваження, зазначив, що [PERSON] підтримує позовні вимоги, викладені в позовній заяві заступника прокурора Волинської області та просить їх задовольнити в повному обсязі. З цих підстав суд вважає його дії на підставі вказаної довіреності правомірними, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 42 ЦПК України повноваження представника юридичної особи мають бути посвідчені довіреністю юридичної особи. При цьому довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це Законом, Статутом або Положенням з прикладенням печатки юридичної особи. Приєднана до матеріалів справи довіреність видана на імя [PERSON] підписана [PERSON] відповідає цим вимогам і є дійсною до 27.10.2017 року. Суд вважає також, що з припиненням повноважень особи, яка її видала, на що покликається представник відповідача, дія довіреності не припиняється, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність. Судом встановлено, що на момент звернення до суду з позовом та розгляду справи по суті, строк дії довіреності не скінчився, дані щодо припинення юридичної особи - [PERSON] економічного розвитку і торгівлі України відсутні, підстав вважати, що представник відмовився від вчинення дій, визначених довіреністю не вбачається. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки позов заявлено в інтересах держави в особі [PERSON] економічного розвитку і торгівлі України та Державного підприємства "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" то відповідно довірителем є юридична особа, яка на момент звернення до суду та розгляду справи є такою, що діє, підстав вважати представників [PERSON], які діють від його імені, в тому числі, [PERSON] та [PERSON] не повноваженими особами, в тому числі, через звільнення підписанта довіреності не вбачається. Не заслуговують на увагу і твердження відповідача та його представника, а також заперечення на позов представника ДП "Волиньстандартметрологія" та його заява про відмову від позову, тобто в.о. генерального директора ДП "Волиньстандартметрологія" на час подання таких документів (заступника відповідача по справі) з підстав виплати коштів, повязаних зі звільненням працівника не з майна підприємства, а з власних коштів, отриманих, сформованих та акумульованих за рахунок доходів від власної господарської діяльності підприємства. Відповідно до Статуту ДП "Волиньстандартметрологія", затвердженого Наказом Мінекономрозвитку від 16.07.2013 року № 824 Державне підприємство "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" засноване на державній власності, належить до управління [PERSON] економічного розвитку і торгівлі України та є державним комерційним підприємством (п. 1.1). При цьому п. 6.6 ст. 6 Статуту визначає, що майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Джерелами формування майна Підприємства є: -майно, у тому числі кошти, передані Уповноваженим органом управління; -продукція, вироблена Підприємством у результаті господарської діяльності; -доходи від власної господарської діяльності; -кредити банків та інших кредиторів; -доходи від цінних паперів; -капітальні вкладення та дотації з бюджетів; -безоплатні або благодійні внески, пожертвування підприємств, організацій та громадян; -інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, з підстав наведених вище, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, сторона відповідача не довела ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх заперечень щодо позову. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь прокуратури Волинської області слід стягнути судові витрати, що складаються із сплаченого останнім судового збору, в розмірі 1218,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved