Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи збільшення розміру вимог (т. 1 а. с. 148-151), просив стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю "Бровари-молоко" (далі - ТДВ "Бровари-молоко" або Товариство) на його користь за прострочення виконання зобов`язання за договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року за період з 12 квітня 2018 року по 05 лютого 2020 року інфляційні втрати в розмірі 108606 грн. 12 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 52097 грн. 30 коп. В обґрунтування позову зазначав, що 22 червня 2016 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області із ТДВ "Бровари-молоко" на його користь за договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року було стягнуто заборгованість в розмірі 1140000 грн. Дане рішення суду набрало законної сили. Однак, незважаючи на набрання вказаним судовим рішенням законної сили, ТДВ "Бровари-молоко" заборгованість у повному обсязі не погашена. Вказував на те, що у зв`язку із невиконанням цього рішення суду із відповідача на його користь рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2018 року за невиконання грошового зобов`язання за період з 14 вересня 2017 року по 11 квітня 2018 року стягнуто інфляційні втрати в розмірі 95251 грн. 36 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 18258 грн. 95 коп. Позивач вважає, що за тривале невиконання відповідачем рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року, ТДВ "Бровари-молоко" відповідно до положень ст. 625 ЦК України за період з 12 квітня 2018 року по 05 лютого 2020 року повинно сплатити на його користь інфляційні втрати в розмірі 108606 грн. 12 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 52097 грн. 30 коп. Позивач [PERSON] та його представники [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Представники відповідача Салівон Д.О. і Лопатюк А.М. у суді позов не визнали, проти його задоволення заперечували, останній подав до суду відзив на позов, у якому зазначав, що у ході виконавчого провадження № 53428776, відкритого на підставі виконавчого листа № 361/7224/15-ц із виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року про стягнення з ТДВ "Бровари-молоко" на користь [PERSON] заборгованості за укладеним договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року в розмірі 1140000 грн. накладено арешт на все майно і рахунки Товариства та зобов`язано подати декларацію про доходи і майно. Вважає, що до ТДВ "Бровари-молоко" як боржника у вказаному вище виконавчому провадженні застосовані заходи примусового виконання рішення суду, передбаченні ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження". 13 березня 2017 року ТДВ "Бровари-молоко" надало державному виконавцю декларацію з переліком усього рухомого та нерухомого майна, яке перебувало на його балансі, також неодноразово зверталося до державного виконавця із пропозиціями на реалізацію не лише рухомого майна, а й об`єктів іншого нерухомого майна. 14 червня 2018 року ТДВ "Бровари-молоко" повідомило державного виконавця про наявні на його рахунку грошові кошти необхідні для стягнення, проте в порушення ч. 3 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" кошти не стягнуті. Враховуючи наведене, вважає, що зі сторони боржника ТДВ "Бровари-молоко" здійснені усі необхідні дії, пов`язані з примусовим виконанням ним грошового зобов`язання, несвоєчасне виконання з його боку зобов`язання пов`язане з бездіяльністю державного виконавця, інші законні можливості щодо впливу на строки виконання зобов`язання відсутні, тому просив суд у задоволенні позову відмовити. Третя особа Броварський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22 червня 2016 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року, зміненим у частині постановою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року, у цивільній справі за позовом [PERSON] до ТДВ "Бровари-молоко" про стягнення боргу та зустрічним позовом ТДВ "Бровари-молоко" до [PERSON] про визнання правочину удаваним, із ТДВ "Бровари-молоко" на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість за договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року в розмірі 1140000 грн. та штраф у розмірі 1140000 грн. 25 січня 2017 року вказане судове рішення набрало законної сили. 13 вересня 2017 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі № 361/1185/17 за позовом [PERSON] до ТДВ "Бровари-молоко" про стягнення грошових коштів за порушення грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року, позов [PERSON] було задоволено та стягнуто на його користь із ТДВ "Бровари-молоко" за період з 18 жовтня 2015 року по 13 вересня 2017 року інфляційні втрати в розмірі 276060 грн. 64 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 64458 грн. 05 коп. Дане рішення суду набрало законної сили 04 грудня 2017 року та Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження № 55567407 з його виконання. 02 липня 2018 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у цивільній справі № 361/2065/18 за позовом [PERSON] до ТДВ "Бровари-молоко" про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року, яким позов [PERSON] задоволено та стягнуто на його користь з ТДВ "Бровари-молоко" інфляційні втрати в розмірі 95251 грн. 36 коп. та три проценти річних у розмірі 18258 грн. 95 коп. за невиконання ним грошового зобов`язання за період з 14 вересня 2017 року по 11 квітня 2018 року. 02 серпня 2018 року дане рішення набрало законної сили та Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження № 57759293 з його виконання. Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що рішення Броварського районного суду Київської області від 22 червня 2016 року протягом тривалого часу ТДВ "Бровари-молоко" не виконується, у добровільному порядку відповідачем борг не сплачений. Із листа Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 01 лютого 2019 року ДВ/12 № 8423 видно, що на виконанні у цьому Відділі перебуває зведене виконавче провадження № 53477654, до якого входить, зокрема, виконавче провадження № 53428776, яке відкрите на підставі виконавчого листа № 361/724/15-ц, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області з виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року про стягнення з ТДВ "Бровари-молоко" на користь [PERSON] боргу в розмірі 1140000 грн. Станом на 30 січня 2019 року згідно із платіжним дорученням № 3157 від 24 травня 2017 року на користь стягувача [PERSON] боржником ТДВ "Бровари-молоко" було перераховано грошові кошти в розмірі 71968 грн. 07 коп. Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, вказуючи на те, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року відповідачем ТДВ "Бровари-молоко" не виконує, сума невиконаного зобов`язання станом на день подання позову, 04 лютого 2019 року, становить 1068031 грн. 93 коп., тому вважає, що із відповідача за невиконання рішення суду на його користь на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період із 12 квітня 2018 року по 05 лютого 2020 року підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 108606 грн. 12 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 52097 грн. 30 коп., на підтвердження чого ним подано до суду розрахунок вказаних сум. Предметом позову у цій справі є стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, нарахованих відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з неналежним виконанням боржником судового рішення про стягнення грошових коштів. Згідно із ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У ч. 1 ст. 1291 Конституції України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. За змістом ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із п. 1 ч. 2, ч. 5 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені Великою палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Суд встановив, що станом на 04 лютого 2019 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області відповідачем ТДВ "Бровари-молоко" не виконано, сума заборгованості перед позивачем [PERSON] становить 1068031 грн. 93 коп., зволікання відповідача із виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з ТДВ "Бровари-молоко" на користь [PERSON] судовим рішенням, та інших втрат, отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми. Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач ТДВ "Бровари-молоко" має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року, тому у зв`язку із порушенням ним вказаного грошового зобов`язання, у [PERSON] виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Верховний Суд України у постанові від 26 квітня 2017 року у справі № 3-1522гс16 висловив правову позицію та зазначив, що ст. 625 ЦК України врегульовані правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають певні особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою в розумінні положень ст. 549 ЦК України і ст. 230 ГК України. Інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми не є також додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК України. Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 520/5338/14-ц зазначив, що за змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом наведеної вище норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що на день подачі позову до суду - 04 лютого 2019 року відповідачем ТДВ "Бровари-молоко" рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року не виконано, сума боргу за договором № 01/06 про надання поворотної фінансової допомоги від 01 червня 2015 року у повному обсязі не сплачена, що підтверджується листом Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 01 лютого 2019 року, заборгованість ТДВ "Бровари-молоко" перед [PERSON] становить 1068031 грн. 93 коп. Виходячи з наведених норм ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ТДВ "Бровари-молоко" на його користь інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення виконання ним встановленого рішенням суду грошового зобов`язання ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Посилання відповідача ТДВ "Бровари-молоко" на те, що несвоєчасне виконання рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 червня 2016 року пов`язане із бездіяльністю державного виконавця, суд до уваги не приймає, оскільки вони фактично зводяться до оскарження дій державного виконавця під час виконання судового рішення. Порядок оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця встановлений нормами законодавства. Будь-яких доказів на підтвердження неправомірності дій державного виконавця, зокрема, ухвали суду про визнання таких дій неправомірними, суду відповідачем не надано. Інші доводи відповідача ТДВ "Бровари-молоко" висновків суду не спростовують. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, виходячи із вказаної суми заборгованості відповідача, враховуючи індекси інфляції, період прострочення виконання грошового зобов`язання, перевіривши зроблений позивачем розрахунок, суд дійшов висновку, що за період з 12 квітня 2018 року по 05 лютого 2020 року з ТДВ "Бровари-молоко" на користь [PERSON] підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 108606 грн. 12 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 52097 грн. 30 коп. Також відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1607 грн. 03 коп. - 1 % від задоволеної частини позовних вимог у загальному розмірі 160703 грн. 42 коп. (108606 грн. 12 коп. + 52097 грн. 30 коп.), з яких на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 1075 грн. 70 коп. та на користь держави судовий збір у розмірі 531 грн. 33 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved