Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

29 вересня 2015 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 14 травня 2007 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банку керувався п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає згоду банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 25 лютого 2013 року №2/229/153/2013 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнена заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 травня 2007 року у загальній сумі 28367,03 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача різницю заборгованості та штрафи у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1061,15 грн. (процентна складова) у загальній сумі 22784,18 грн., а також судовий збір 1218,00 грн. У відкрите судове засідання представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" не з'явився, надав заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти винесення заочного рішення. У відкрите судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась. Судові повістки відповідачу направлялися за зареєстрованою адресою поштою, про що свідчать поштові відправлення, які повернулися до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання». З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідач не отримала. Відсутність відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення особи про день та час розгляду справи по суті. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обов'язків закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 14 травня 2007 року між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір № б/н від 14 травня 2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач, укладаючи договір, погодився з зазначеними в ньому умовами, оскільки заява на оформлення кредитної картки, заява про відкриття рахунку і надання послуг з кредитування підписані ним, в тому числі і в графі щодо погодження з умовами і правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, про що виразив свою згоду. Станом на 31 серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 травня 2007 року складає 49590,06 гривень Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто вимоги банку про повернення відповідачем частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів є такими, що ґрунтуються на законі, оскільки він прострочив строки виконання зобов'язання. Суд встановив, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 25 лютого 2013 року №2/229/153/2013 з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнена заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 травня 2007 року у загальній сумі 28367,03 грн. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Дослідивши розрахунок заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що рішення Дружківського міського суду Донецької області від 25 лютого 2013 року №2/229/153/2013, про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 травня 2007 року не виконане. Суд вважає, що відповідач своє зобов'язання перед банком в повному обсязі не виконав, тому воно не припинено, тобто вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту та процентам, за винятком вже стягнутих, є такими, що ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п. 8.6 умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням більше ніж на 30 днів він зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову. Оскільки відповідач [PERSON] порушила строки платежів за зобов'язаннями як по сплаті кредиту, так і по сплаті відсотків за користування кредитом, тому вона зобов'язана відповідно до п. 8.6 витягу з умов та правил надання банківських послуг, ст. 6, ст. 546, ст. 549 ЦК України сплатити позивачу штраф. Суд вважає обґрунтованими вимоги банку про стягнення заборгованості по відсоткам, комісії, неустойки (штрафу) у вищевказаному розмірі, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості по кредиту, відсоткам та штрафу за винятком вже стягнутої в загальному розмірі 22784,18 грн. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1218,00 гривень.

Outcome: approved