Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути солідарно з відповідачів по справі на свою користь заборгованість у розмірі 291825,81 грн. за кредитним договором № [NUMBER] від 30 жовтня 2006 року та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 30 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 684- А-010-В6, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 45812,00 швейцарських франків, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 8,2% річних. Кінцевий термін повернення кредиту 29 жовтня 2013 року. Відповідач [PERSON] зобов'язання належним чином не виконав. Станом на 04 лютого 2015 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем складає 16140,96 швейцарських франків, що в еквіваленті складає 291825,81 гривень і яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 9586,06 шв. франків, що в еквіваленті складає 173314,34 гривень; заборгованість за процентами 3788,20 шв. франків, що в еквіваленті складає 68490,02 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 2131,30 шв. франків, що в еквіваленті складає 38533,54 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 635,40 шв. франків, що в еквіваленті складає 11487,91 гривень. Крім того, 30 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 684- А- 010- В6/3, відповідно до умов якого відповідач несе солідарну відповідальність з відповідачем [PERSON] за виконання зобов'язань по кредитному договору. Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 291825,81 гривень та судові витрати понесені позивачем у розмірі 2918,26 гривень. Позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: визнати договор поруки № 684-А-010-В6/3 від 30 жовтня 2006 року, укладений між ПАТ "УкрСиббанк" та ним, припиненим; судові витрати покласти на відповідача по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач в зустрічній позовній заяві зазначив, що 30 жовтня 2006 року між [PERSON] та ПАТ "УкрСиббанк" був укладений кредитний договір № 684-А-010-В6 від 30 жовтня 2006 року, за умовами якого [PERSON] були надані грошові кошти в розмірі 45812 шв. франків, зі сплатою відсотків в розмірі 8,20 % річних в строки, визначені графіком платежу. Виконання позичальником [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 684-А-010-В6 від 30 жовтня 2006 року забезпечувалося порукою фізичної особи його порукою, тобто з ним було укладено договір поруки № 12.15415-ДП1 від 30 жовтня 2006 року. Відповідно до п. 1.3.1 кредитного договору, за використання кредитних коштів протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 8,20 %. Згідно п. 1.2 договору поруки № 684-А-010-В6/3 від 30 жовтня 2006 року, процетна ставка зафіксована у розмірі 8,20 % річних. ПАТ "УкрСиббанк" нараховується в розмірі 16,4 % річних. Відповідно до п. 2.1 договору поруки № 684-А-010-В6/3 від 30 жовтня 2006 року, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя, тобто можливість зміни процентної ставки та її збільшення до 16,4 % річних без згоди поручителя договором поруки не передбачена. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, первісні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, заперечував проти задоволення зустрічного позову. Представник відповідача [PERSON] за первісним позовом в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, первісні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення зустрічного позову. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки до суду не повідомив, хоча про місце і час слухання справи був повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає первісний позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню, зустрічний - необгрунтованим татаким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що 30 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 684-А-010-В6, згідно якого останній отримав від позивача кредит у розмірі 45812 швейцарських франків зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 8,2% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 29 жовтня 2013 року. Ці обставини підтверджуються договором про надання споживчого кредиту № 684-А-010-В6 від 30 жовтня 2006 року, додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 684-А-010-В6 від 30 жовтня 2006 року (графік погашення кредиту), додатковою угодою № 1 від 09 березня 2010 року до договору про надання споживчого кредиту № 10408560000 від 30 жовтня 2006 року, додатком № 1 до додаткової угоди № 1 від 09 березня 2010 року до договору про надання споживчого кредиту № 10408560000 від 30 жовтня 2006 року (графік погашення кредиту), додатковою угодою № 1 від 10 березня 2010 року до договору про надання споживчого кредиту № 10408560000 від 30 жовтня 2006 року, додатком № 1 до додаткової угоди № 1 від 10 березня 2010 року до договору про надання споживчого кредиту № 10408560000 від 30 жовтня 2006 року (графік погашення кредиту), паспортом [PERSON] Відповідач не виконував свої обовязки за вказаним договором, через що, станом на 04 лютого 2015 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем становила - 16140,96 швейцарських франків, що в еквіваленті складає 291825,81 гривень і яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 9586,06 шв. франків, що в еквіваленті складає 173314,34 гривень; заборгованість за процентами 3788,20 шв. франків, що в еквіваленті складає 68490,02 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 2131,30 шв. франків, що в еквіваленті складає 38533,54 гривень; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 635,40 шв. франків, що в еквіваленті складає 11487,91 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості від 04 лютого 2015 року за кредитом [PERSON] за кредитним договором № 0010408560000 від 30 жовтня 2006 року. Для забезпечення сплати (повернення) [PERSON] кредитних коштів та відсотків за користування ними між ПАТ "УкрСиббанк" та відповідачем [PERSON] 30 жовтня 2015 року був укладений договір поруки № 684-А-010-В6/3, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] несе солідарну відповідальність з відповідачем [PERSON] за виконання зобов'язань за кредитним договором № 684-А-010-В6 від 30 жовтня 2006 року. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч. 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Однак у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 20\~лютого 2013\~року в справі № 6-172цс1, зазначено: "До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком." Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні первісного позову в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника [PERSON] та поручителя [PERSON], оскільки позивачем не надано суду доказів того, що відповідач [PERSON], як поручитель, надавав свою згоду на збільшення процентної ставки за користування кредитом, що призвело до збільшення обсягу відповідальності останнього, тож відсутні підстави для покладення на [PERSON] відповідальності за невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань перед банком. Проте, укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] кредитний договір відповідає вимогам закону, зобовязання по договору у встановлений строк ним не виконуються, тож сума заборгованості підлягає стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON] по справі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11, право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя\~шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом\~припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обовязків. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України, вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом статей 559, 598 ЦК України, припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати. Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, термін "порука" використовується в розумінні зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства і судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обовязків сторін, слід дійти висновку про те, що у випадку невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, на припинення зобовязання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст.\~16 ЦК України. Виходячи з вищевикладеного, суд, вирішуючи питання про задоволення зустрічного позову, приходить до висновку про необхідність відмови у його задоволенні, оскільки способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом повязане припинення поруки. На підставі викладеного,

Outcome: partial