Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

30.10.2015 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача (з уточненням від 05.11.2015р. а.с.21, 22), в якому просив щодо наступного. Стягнути на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], борг у розмірі 159860 грн. Стягнути на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], грошові кошти у розмірі інфляційних витрат - 123160 грн. 20 коп. Стягнути на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], 3% річних за користування позикою, що складає грошову суму у розмірі 11588 грн. 76 коп. Стягнути на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], пеню, що складає грошову суму у розмірі 114910 грн. 87 коп. Стягнути на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], грошові кошти у сумі 50000 грн. моральної (шкоди) компенсації. В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зокрема зазначено, що 22.01.2013 року позивач - [PERSON] ([NUMBER]) за договором позики позичив відповідачу [PERSON] ([NUMBER], виданий Миргородським МРВ УМВС України в Полтавській області 27.01.1997 року) грошові кошти в сумі 20000 доларів США, за умови повернення цієї суми відповідачем до 31.05.2013 року, про що відповідач підписав та передав позивачу письмову розписку. Проте, відповідач вказане зобов"язання не виконав, не повернув вказані кошти позивачу. Враховуючи викладене та відповідні положення діючого законодавства (в тому числі, ст.ст.8, 32, 55, 56, 62 Конституції України,ст.ст.11, 12, 14, 15, 16, 23, 192, 257, 261, 401-1, 509, 526, 545, 610, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань"), сума боргу відповідача перед позивачем за вказаним договором позики складається з: основного боргу у розмірі 159860 грн.(що за курсом НБУ на вищевказану дату передачі грошових коштів становить 20000 доларів США); грошові кошти у розмірі інфляційних витрат - 123160 грн. 20 коп.; 3% річних за користування позикою, що складає грошову суму у розмірі 11588 грн. 76 коп. (за період з 31.05.2013 року по 29.10.2015 року), а також з пені у розмірі114910 грн. 87 коп., виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ (за період з 31.05.2013 року по 05.11.2015 року).Крім того, у зв"язку з вказаними протиправними діями позивача відповідач зазнав моральної шкоди, внаслідок хвилювання та загострення гіпертонічної хвороби, що призвело до неодноразових звернень до ДУ "Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України", а саме 26.06.2013 року та 24.07.2014 року. При цьому, позивачем визначена сума компенсації (відшкодування) вказаної моральної шкоди у розмірі 50000 грн. Враховуючи той факт, що неповернення коштів призвело до стресів, наслідком яких стало погіршення стану здоров'я, у зв'язку з чим, позивач був вимушений неодноразово звертатись до лікарів та отримувати необхідне лікування. Про невиконання зобов'язання Позивач дізнався 31.05.2013 року, і починаючи з вказаної дати у його загострилася хвороба викликана сильними душевними хвилюваннями. Вказане призвело до необхідності неодноразового звернення до ДУ «Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. Амосова НАМИ України» (26.06.2013 та 24.07.2014 року). В результаті порушення відповідачем умов договору - та неповернення коштів позивач зазнав значних моральних страждань, які полягали у погіршенні психологічного стану, порушенні нормального способу життя та негативних змінах у ньому, проходження лікування, купівлі ліків. Позивач вимушений докладати постійних зусиль шодо збереження нормальних стосунків у сім'ї, оскільки неповернення значної суми, на яку розраховувала дружина позивача для проведення літнього відпочинку та оздоровлення дитини. Так, позивач починаючи з кінця травня 2013 року намагався зв'язатися з відповідачем, але останній не відповідав на телефоні дзвінки. Значна сума коштів, що була передана у борг відповідачу, відсутність інформації про подальшу перспективу повернення власних коштів призвели до значних душевних страждань позивача. Останній щотижня протягом тривалого часу ходив до будинку, де проживає відповідач, на його місце роботи, щоб дізнатися про можливість повернення наданих у борг коштів. Під час вказаних дій у позивача зникло відчуття радості життя, він постійно перебував у пригніченому стані, втратив апетит і сон. Боязнь втрати значної суми заощаджень, переданих відповідачу, призводило до підвищеної нервозності, погіршення сімейних стосунків, відносин з оточуючими та трудовим колективом. До цього часу позивач відчуває дискомфорт і нервову напругу, викликані небезпекою втрати значної суми коштів, сплачених відповідачу. Крім цього, розшук відповідача та хвилювання за сплаченій йому кошти призвели до пригніченого стану позивача, що у кінцевому результаті вплинуло на психологічний стан його сім»ї та нервова напруга позивача збільшувалися також через те, він у літку 2013 року планував провести відпустку з сім'єю - з виїздом до іншого місця для оздоровлення (враховуючи вказані кошти). Зазначено, що відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому необхідно забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних: страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. ЦК України передбачено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи іншій особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями бездіяльністю) інших осіб (п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду №5 від 25.05.2001р). А також зазначено, що відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип Верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Представник позивача підтримав позовні вимоги та їх обгрунтування, просив позов задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. У судовому засіданні надав для огляду оригінал вказаної розписки, який був досліджений судом. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. З положень ст.533 ЦК України вбачається, що: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ст.1046 ЦК України: за договором позики одна сторона - позикодавець передає у власність другій стороні - позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України: позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.1047 ЦК України: - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; - на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦК України: цивільні права та обов'язки виникають із дій що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно з Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс 13 визначено, що: письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права; за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його існування, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, виданого для підтвердження позовних вимог, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 509 ЦК України - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.545 ЦК України: якщо позичальник видав позикодавцю борговий документ, позикодавець, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його позичальнику. У разі неможливості повернення розписки кредитор повинен вказати у своїй розписці, яку він видає позичальнику; наявність розписки у позичальника підтверджує виконання ним свого обов»язку. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у періоді, за який нараховується пеня. Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я: душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України). Проаналізувавши наведені дані, оригінал вказаної розписки (копія а.с.11), всі інші матеріали справи, розрахунки вказаної заборгованості, суд встановив наступні факти, та відповідні ним правовідносини. 22.01.2013 року позивач - [PERSON] ([NUMBER]) за договором позики позичив відповідачу [PERSON] ([NUMBER], виданий Миргородським МРВ УМВС України в Полтавській області 27.01.1997 року) грошові кошти в сумі 20000 доларів США, за умови повернення цієї суми відповідачем до 31.05.2013 року, про що відповідач підписав та передав позивачу письмову розписку. Проте, відповідач вказане зобов"язання не виконав, не повернув вказані кошти позивачу. Враховуючи викладене, та вижченаведені положення діючого законодавства, сума боргу відповідача перед позивачем за вказаним договором позики складається з: основного боргу у розмірі 159860 грн. (що за курсом НБУ на вищевказану дату передачі грошових коштів становить 20000 доларів США); грошові кошти у розмірі інфляційних витрат - 123160 грн. 20 коп.; 3% річних за користування позикою, що складає грошову суму у розмірі 11588 грн. 76 коп. (за період з 31.05.2013 року по 29.10.2015 року), а також з пені у розмірі 114910 грн. 87 коп., виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ (за період з 31.05.2013 року по 05.11.2015 року). Крім того, у зв"язку з вказаними протиправними діями позивача відповідач зазнав моральної шкоди, внаслідок хвилювання та загострення гіпертонічної хвороби, що призвело до неодноразових звернень до ДУ "Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України", а саме 26.06.2013 року та 24.07.2014 року (копії консультативних висновків ДУ "Національний інститут серцево-судинної хірургії ім. М.М. Амосова НАМН України" а.с.44-48).При цьому, позивачем визначена належна сума компенсації (відшкодування) вказаної моральної шкоди у розмірі 50000 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" належить: стягнути в доход держави з [PERSON] судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 4582 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved