Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідча про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Івано-Франківська обласна дирекція НАСК "ОРАНТА". Позовну заяву мотивує тим, що 18.12.2013 року о 10 год. 40 хв. в с. Розтоки Путильського району Чернівецької області трапилась дорожньо-транспортна пригода, а саме: відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом марки "ГАЗ", номерний знак [NUMBER] не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, що призвело до зіткнення із автомобілем марки "Citroen Berlingo", номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить їй. В результаті ДТП, яка сталася з вини відповідача обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Вина [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення №340/62/14, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії СЕ №147287, схемою огляду ДТП від 18.12.2013 року, постановою Верховинського районного суду від 19.03.2014 року. Внаслідок ДТП відповідачем, їй була завдана матеріальна шкода у розмірі 2250 грн. у вигляді пошкодження дзеркала заднього виду транспортного засобу. На її неодноразові звернення про відшкодування завданої шкоди відповідач не реагує. Крім цього, факт пошкодження її майна та відмова відповідача добровільно сплатити суму необхідну для ремонту автомобіля спричинили їй душевні страждання, а тому просить стягнути з [PERSON] на її користь 2250,00 грн. матеріальної шкоди та 1000,00 грн моральної шкоди. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду поснила, що після дорожньо-транспртної пригоди не зверталася до страхової компанії, оскільки їй не було відомо про те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована. На місці ДТП відповідач взагалі не хотів спілкуватися з нею, поліс не представив, а натомість, зазначив, що у вчиненні ДТП не винний, а тому має намір спір вирішувати в судовому порядку. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмове заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що при оформленні матеріалів ДТП, що сталася з його участю, ним було надано інформацію про те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди його відповідальність була застрахована , однак позивачка всупереч вимог закону не повідомила страхову компанію про страховий випадок, не пред'явила до неї вимог про відшкодування шкоди та не залучила її до участі у справі, як співвідповідача, а тому її позовні вимоги є безпідставними. Також, вважає, що заявлена позивачкою сума відшкодування є завищенною, а надана нею довідка ТЗОВ "Компанія СПАФІС" про розмір збитків не є належним доказом. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи - обласної дирекції НАСК "ОРАНТА" в судовому засіданні пояснив, що дійсно 22.03.2013 року між [PERSON] та Івано-Франківською обласною дирекцією НАСК "ОРАНТА" було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 0766770 на строк до 24.03.2014 року, згідно якого цивільна відповідальність [PERSON] та інших осіб, які керують на законних підставах транспортним засобом марки "ГАЗ", номерний знак [NUMBER] на випадок настання стрхового випадку була застрахована. Однак про дорожньо-траспортну пригоду, що трапилась 18.12.2013 року за участю забезпеченого траспортного засобу Івано-Франківській обласній дирекції НАСК "ОРАНТА" не було відомо, оскільки в установленому законом порядку із повідомленням про ДТП в передбачений законом термін ні страхувальник, ні потерпіла сторона не зверталися, не писали заяву про виплату страхового відшкодування та не надавали відповідних документів. На даний час у відповідності до вимог ст.37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відсутні законні підстави для виплати позивачу страхового відшкодування. Вважає позовні вимоги небгрунтованими. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, оголосивши заперечення відповідача вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Із постанови Верховинського районного суду від 19.03.2014 року встановлено, що [PERSON] 18.12.2013 року о 10 год. 40 хв. в с. Розтоки Путильського району Чернівецької області, керуючи транспортним засобом марки "ГАЗ", номерний знак [NUMBER] не вибрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, що призвело до зіткнення із автомобілем марки "Citroen Berlingo", номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та отримання пошкоджень траспортних засобів, чим порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху, вчинивши адміністративне правопорушення периедбачене ст. 124 КУпАП. Провадження у справі відносно [PERSON] закрито у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи строків передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 6). Постановою Коломийського міськрайонного суду від 14.05.2014 року в діях [PERSON], який керував автомобілем марки "Citroen Berlingo", номерний знак [NUMBER] встановлено відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.(а.с.7). В результаті дорожньо-траспортної пригоди, яка сталася 18.12.2013 року в автомобілі марки "Citroen Berlingo", номерний знак [NUMBER] розбито корпус дзеркала заднього виду, що стверджується схемою огляду місця ДТП(а.с. 36). Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] стверджується, що власником автомобіля марки "Citroen Berlingo", номерний знак [NUMBER] є [PERSON].(а.с.5). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Таким чином винність відповідача [PERSON] у здійсненні ДТП 18.12.2013 року, внаслідок якої позивачу [PERSON] були заподіянні збитків у виді пошкодження дзеркала заднього виду належного їй автомобіля доведена належними доказами. Відповідно до довідки №84/1 від 28.03.2014 року, виданої ТЗОВ "Компанія СПАФІС" вартість дзеркала заднього виду, що ставиться до лівої передньої дверки автомобіля "Citroen Berlingo" (2008 року випуску) станом на 28.03.2014 року становить 2250,00 грн. з встановленням без ПДВ (а.с. 8). Також судом встановлено, що цивільно-правову відповідальність [PERSON] на момент вчинення ДТП було застраховано у Івано-Франківській обласній дирекції НАСК "ОРАНТА" за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ №0766770 від 22.03.2013 року (а.с. 30). Пунктом 16 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року встановлено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. В судовому засіданні встановлено, що сторони про дорожньо-траспортну пригоду, що сталася 18.12.2013 року в с.Розтоки Путильського району Чернівецької області за участю автомобілів "ГАЗ", номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та "Citroen Berlingo", номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] у встановленому законом порядку та строки не повідомили страховиків, а також із заявами до них про виплату страхового відшкодування не зверталися. Можливість такого відшкодування на даний час втрачена, а тому суд приходить до висновку, що сума матеріальних збитків завданих внаслідок ДТП позивачу підлягає стягненню з винного заподіювача, а саме з відповідача [PERSON] Твердження відповідача [PERSON] про те, що він пред'являв на місці ДТП поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АЕ №0766770 від 22.03.2013 року та що довідка видана ТЗОВ "Компанія СПАФІС" №84/1 від 28.03.2014 року про вартість дзеркала заднього виду до автомобіля "Citroen Berlingo" не може слугувати належним доказом заподіяння шкоди не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки на обгрунтування цих тверджень відповідачем не надано будь-яких доказів. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1000грн., то суд вважає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а згідно ч. 2 цієї статті, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями), визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Так, згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відтак, враховуючи вищенаведене, те, що позивачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами того факту, що діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, не подано доказів на підтвердження обставин заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, як і не доведено та не обґрунтовано розмір такої шкоди та не зрозуміло, з чого позивач при визначенні такого виходив, суд вважає, що підстав для задоволення позову в цій частині немає. Відповідно до ч.1ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, уд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial