Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. 14.06.2021 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. 2. Позов обґрунтований тим, що позивач є власницею квартири [ADDRESS] . На даний час відповідач по справі зареєстрований в даній квартирі, але не проживає . 3. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав, 27.09.2021 року через канцелярію суду подав заяву, в якій просив не знімати його з його з реєстрації у квартирі [ADDRESS] , пояснюючи тим, що іншого житла він не має, доказів в підтвердження проживання за даною адресою чи не проживання з поважних причин до суду не надав. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 4. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. 5. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. 27.09.2021 року через канцелярію суду подав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 7. Позивачу на праві власності належитьквартира [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири від 27.07.2020 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08.04.2021 року та витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі та з єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності . 8.Відповідач по справі зареєстрований за вище вказаною адресою, що підтверджується відповідями на запити про місце реєстрації. 9. Згідно з довідкою ЖБК «Авіатор-9» від 25.05.2021 року, відповідач по справі фактично не проживає в належній позивачу квартирі. V. Оцінка суду. А. Загальні принципи. 10. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 11. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1. Чи здійснювалось втручання «згідно з законом»?. 13. За порівняльним аналізом ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст..150, 156 у поєднанні зі ст.. 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення ст.. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру, тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не були і не є членами його сім`ї. Згідно зі ст.405 ЦК член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, в даному випадку втручання у право відповідача здійснюється згідно з законом. 2. Чи відповідало втручання цілям передбаченим в п.2 ст.8 Конвенції? 14. Позивач, обґрунтовуючи позовну заяву, вказав, що вимоги мотивовані усуненням перешкод у реалізації ним права користування та розпоряджання належного йому нерухомим майном, тобто - метою втручання останнього є захист інтересів власника, що підпадає під виняток передбачений п.2 ст.8 Конвенції. 3. Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним)?. 15. Аналізуючи баланс інтересів між власником майна та відповідачами по справі, суд враховує, що позивачеві належить спірна квартира на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 16. Відповідач по справі не є членом сім`ї власниці даної квартири, фактично дана особа не проживала в квартирі, а була лише зареєстрована. Будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось. 17.Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням. В свою чергу, відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву та не надано суду доказів поважності відсутності причин не проживання в даній квартирі та відсутності у нього іншого житлового приміщення для проживання. 18. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належній позивачеві квартирі, об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання за ним втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла - позивача по справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір, в своїй заяві, поданій до суду зазначила вимогу про стягнення суми сплаченого судового збору з відповідача на її користь, тому судовий збір у сумі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved