Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON], заінтересована особа [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради, в якому просить суд усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні позивачем квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON], заінтересованої особи [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] У судове засідання відповідачі не з'явилися, про час та місце судових засідань повідомлені завчасно і належним чином. Представник позивача позов підтримала, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи за довіреністю подала письмове заперечення проти позову, просив розглядати справу за її відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача, судом встановлено наступне. 22.08.2000 року, на підставі договору купівлі-продажу, позивачем - [PERSON], було придбано у власність квартиру [ADDRESS] Позивач є єдиним власником вказаної квартири. У зв'язку з укладенням шлюбу, прізвище позивачки змінено на «Калініченко», згідно свідоцтва про укладення шлюбу, серія [NUMBER], виданого ВРАЦС Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, 15.07.2005 року Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку Дільниці 1 КП «Жилкомсервіс» від 15.04.2016 року, з 05.02.2004 року у зазначеній квартири зареєстрований відповідач - син позивачки, [PERSON]; з 06.04.2012 року - зареєстровано онуку позивачки [PERSON], [INFO]. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,що знаходиться в матеріалах справи, 05.11.2015 року відповідачем було набуто у власність квартиру [ADDRESS] З вказаного періоду часу, відповідач та його малолітня донька вибули на постійне місце проживання за адресою розташування придбаної квартири, а саме: [ADDRESS]. Останні припинили мешкати за адресою реєстрації місця проживання, не беруть участі у сплаті витрат за комунальні платежі та здійсненні інших обов'язків, щодо утримання житлового приміщення у належному стані, їхні особисті речі відсутні, поштова кореспонденція не надходить. Всупереч вимогам ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відповідач не здійснив зняття з реєстрації місця проживання та не зняв з реєстрації свою малолітню дитину. Після фактичного вибуття на нове місце проживання, позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням здійснити зняття з реєстрації місця проживання його та його малолітньої дитини за колишньою адресою, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем і наміром здійснити продаж квартири. 14.03.2016 року позивачем було направлено відповідачам досудову вимогу, щодо здійснення зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] Вказану вимогу було отримано 19.03.2016 року особисто відповідачем за адресою розташування придбаної квартири і адресою фактичного мешкання, а саме, [ADDRESS], про що в матеріалах справи містися поштове повідомлення про вручення. Проте вимоги позивача виконані не були. 06.04.2016 року позивачем було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], щодо подальшого продажу квартири [PERSON], після вирішення, зокрема, питань, пов'язаних із зняттям з реєстрації місця проживання відповідачів. З 14.04.2016 року [PERSON] зареєстрований за вищезазначеною адресою, згідно довідки Дільниці 1 КП «Жилкомсервіс» від 15.04.2016 року. Згідно поштових повідомлень про вручення, що містяться в матеріалах справи, відповідач отримує судову кореспонденцію та судові повістки за адресою фактичного проживання - [ADDRESS], тобто за місцем розташування квартири, що перебуває у власності останнього. Повідомлення про вручення судової кореспонденції, направленої за місцем реєстрації відповідачів, до суду не надходили. Натомість, направлену за вказаною адресою судову кореспонденцію на імя відповідачів, було повернуто до суду за сплином строків зберігання у відділенні поштового зв'язку. Вказані обставини свідчать про факт проживання відповідача та його малолітньої дитини за місцем розташування придбаної квартири - [ADDRESS]. Згідно довідки 1 КП «Жилкомсервіс» від 15.04.2016 року, судом встановлено, що мати малолітньої особи [PERSON] не зареєстрована за місцем реєстрації дитини. Відтак, у даному випадку місце проживання малолітньої дитини визначене за місцем проживання її батька. Конституцією України, Конвенцією ООН «Про права дітей», Законами України «Про охорону дитинства», «;Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також СК України закріплюються права малолітніх та неповнолітніх дітей щодо місця їх проживання. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Частиною 2 ст. 18 ЗУ «Про захист дитинства», встановлене право дитини - члена сім'ї власника або наймача жилого приміщення, на проживання та користування житловим приміщенням, яке вона займає, на рівні з власником або наймачем жилого приміщення. Згідно інформаційної довідки, трикімнатна квартира, яка належить відповідачеві на праві приватної власності складає 67, 6 м.кв. Квартира є більшою за площею, територіально розташована та тій самій вулиці, у тому ж районі міста - Шевченківський (колишня назва Дзержинський), що і квартира реєстрації місця проживання відповідачів, відтак зміна реєстрації місця проживання малолітньої особи не тягне за собою зміну дошкільного освітнього навчального закладу та медичного закладу охорони здоров'я. За таких обставин житлові та інші права малолітньої особи, передбачені чинними законодавством України, забезпечені у повному обсязі. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійснені. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановленим обставинам відповідають правовідносини, що виникають із права власності та захисті права власності від порушень. Враховуючи, що у власності відповідача перебуває житлове приміщення, яке використовується для проживання самим відповідачем та членами його сім'ї, зокрема, і малолітньою особою - [PERSON], суд приходить до висновку, що житлові права відповідачів забезпечені у повному обсязі, тому позовні вимоги про усунення перешкод у користування і розпорядженні майном, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права"(право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Із вказаної норми випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ч.2 ст. 167 ЖК України, передбачається, що у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття . Якщо з житлового приміщення вибуває не вся сім'я то договір найму житлового приміщення е розривається а член сім'ї який вибув втрачає право користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ч.2 ст. 406 ЦК України, визначаються підстави припинення сервітуту, зокрема, за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин які мають істотне значення. Судом встановлено, що 05.11.2015 відповідач набув у власність житлове приміщення і користується вказаним приміщенням для власного поживання та проживання членів своєї родини. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню із відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved