Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,1502 га з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 26.08.2014 року [PERSON] уклала з ТОВ Агрофірма "Матюші" договір оренди землі № б/н, за яким передала в оренду позивачу свою земельну ділянку строком на 10 років.207.02.2015 року було проведено державну реєстрацію зазначеного права оренди за індексним номером 19512437. Наприкінці грудня 2017 року позивач отримав від [PERSON] повідомлення про розірвання Договору оренди з позивачем в односторонньому порядку, з вихідним від 26.12.2017 року. Повідомлення про розірвання було мотивоване тим, що ТОВ Агрофірма "Матюші" не виконало належним чином зобов'язання щодо сплати [PERSON] орендної плати за 2016, 2017 роки, у зв'язку з чим орендодавець розриває Договір оренди з позивачем в односторонньому порядку на підставі пункту 33 цього договору. Однак, позивач зазначає, що підстав для розірвання даного Договору оренди в односторонньому порядку у орендодавця не було, оскільки ТОВ Агрофірма "Матюші" належним чином сплатило відповідачу орендну плату за 2016, 2017 роки. В лютому 2018 року позивачу стало відомо, що 28.12.2017 року на підставі вказаного Повідомлення про розірвання державний реєстратор Янчук С.В. прийняла рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" на Земельну ділянку з індексним номером 39027350. Крім того, позивачу стало відомо, що 29.12.2017 року [PERSON] уклала з ТОВ "Шамраївський цукровий завод", договір оренди, за яким передала останньому в оренду земельну ділянку, та 05.01.2018 року було проведено державну реєстрацію права оренди на цю земельну ділянку за індексним номером 39117635. Позивач вважає такі дії відповідачів незаконними, та просить суд : визнати недійсним вчинений [PERSON] односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку Договору оренди № б/н від 26.08.2014 року, укладеного між [PERSON] і ТОВ Агрофірма "Матюші", оформлений повідомленням [PERSON] від 26.12.2017 року; скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук С.В. про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди: індексний номер: 39027350 від 28.12.2017 14:02:11; визнати недійсним договір оренди землі від 29.12.2017 року, укладений між [PERSON] та ТДВ "Шамраївський цукровий завод" щодо земельної ділянки з кадастровим номером площею 2,1502 га з кадастровим номером [NUMBER]; скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради "Комунальна служба реєстрації речових прав" Желтухової Ж.С. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 39117635 від 05.01.2018 11:49:19 та стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. Представник позивача, згідно довіреності, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю. Представник [PERSON] в судовому засіданні заперечила позовні вимоги, суду надано відзив на позов. Відповідач, ТДВ «Шамраївський цукровий завод», в судове засідання не направив свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, подали відзив на позов. Державний реєстратор КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Желтухова Ж.С. та державний реєстратор Київської обласної філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. в судове засідання не з'явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені належно, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань відповідачі суду не направили та відповідно до положень ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідачі повідомлені належно про розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оглянувши в судовому засіданні оригінали відомостей про виплату орендної плати, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,1502 га з кадастровим номером [NUMBER], що розташована в межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. (а.с.14). В судовому засіданні встановлено, що 26.08.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого, орендодавець надав ТОВ Агрофірма «Матюші» в оренду земельну ділянку площею 2,1502 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району (а.с.10-11). До договору оренди додано Акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с.12), а також, Акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.15). Згідно п.5 зазначеного Договору оренди землі, строк дії цього договору - 10 років. Після закінчення строку договору орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов'язаний за 6 місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі. Згідно п.6 Договору оренди землі від 26.08.2014р. орендна плата нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1913,84 грн. Також, даний пункт містить додаткові умови, які стосуються орендної плати /оранка, культивація, обмолот на присадибних ділянках орендодавця, допомога на лікування, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, матеріальна допомога в разі смерті/. Відповідно до п.п.32,33 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки встановлені договором. Встановлено, що 20.02.2015року державним реєстратором Бондар А.В. Реєстраційної служби Білоцеківського МРУЮ Київської області було проведено державну реєстрацію вказаного договору оренди землі, за індексним номером 19512437. Встановлено, що з дня укладення договору оренди землі від 26.08.2014року по 2017 рік, включно, позивач користувався земельною ділянкою та належно сплачував орендодавцю орендну плату. На підтвердження зазначеного, представником позивача надано в судовому засіданні для огляду оригінали та належно засвідчені копії відомостей на виплату орендної плати. З цих відомостей вбачається, що власник земельної ділянки отримав орендну плату за Договором оренди від 26.08.2014 року : за 2014 рік - на загальну суму 2539 грн., за 2015 рік - 1050 грн., за 2016 р. - 10944 грн., за 2017 рік - 10500 грн. До кінця грудня 2017 року спору, будь-яких претензій щодо розміру орендної плати не було. Позивач зазначає, що на початку 2018 року йому стало відомо з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 28.12.2017 року [PERSON] уклала з Товариством з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" договір оренди № б/н, за яким передала останньому в оренду свою земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 2,1502 га, а державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради "Комунальна служба реєстрації речових прав" Желтухова Ж.С. 05.01.2018 прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди за вказаним договором. Так, на вимогу суду, відповідачами надано два примірники Договору оренди землі №86 від 29.12.2017 р. укладений між орендодавцем [PERSON] та орендарем Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» (а.с.125,130). З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 02.01.2018 року державний реєстратор КП «Великодиреської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Желтухова Ж.С. прийняла документи для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТДВ "Шамраївський цукровий завод" і розпочала реєстраційні дії, та 05.01.2018 року прийняла рішення, яким зареєструвала за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» право оренди на земельну ділянку. Частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (№ 1952-ІV) передбачено, що під час державної реєстрації державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Подання документів для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, право оренди на яку вже зареєстровано у ДРРПНМ за іншою особою, є підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що підтверджується правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 30.03.2016 року у справі № 21-1434а15, від 15.11.2016 року у справі № 21-3030а16. У порушення норм частини третьої статті 10, абзацу першого частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТДВ "Шамраївський цукровий завод" державні реєстратори Янчук С.В. та Желтухова Ж.С. залишили поза увагою існуючі суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на земельну ділянку, а саме наявність зареєстрованого права оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" на земельну ділянку, не перевірилли відсутність суперечностей, що існували на дату державної реєстрації, і не прийняли рішення про відмову у державній реєстрації всупереч пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV, а натомість, держреєстратор Желтухова Ж.С. прийняла рішення про державну реєстрацію договору оренди. Також, реєстратор не перевірила та залишила поза увагою той факт, що [PERSON] в односторонньому порядку розірвала договір оренди, направивши позивачу, лише, заяву без будь-яких доказів та не надала часу ТОВ «Агрофірма «Матюші» для відповіді чи заперечення таких вимог, і подала на реєстрацію відразу новий договір оренди з ТДВ «Шамраївський цукровий завод», що підпадає під ознаки перевищення стороною договору /орендодавцем/ меж здійснення цивільних прав (ст. 13 ЦК України.). Пунктом 33 Договору оренди від 26.08.2014 року передбачено розірвання договору оренди в односторонньому порядку за умови несплати в повному обсязі орендної плати в строки встановлені договором. Положеннями даного договору оренди не передбачено процедуру розірвання договору. Однак, сторона договору має право на час для заперечення чи оскарження розірвання договору в односторонньому порядку. А в даному випадку, орендодавець 26.12.2017 р. подала орендарю заяву про розірвання договору, а через день, 28.12.2017 р. державний реєстратор Янчук С.В. на підставі цього повідомлення вже зареєструвала припинення права оренди позивача. Такі дії орендодавця не відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 205 ЦК України передбачено форму правочину та способи волевиявлення. При цьому слід зазначити, що повідомлення власника земельної ділянки про розірвання договору не є документом, що підтверджує припинення права оренди позивача на земельну ділянку. Інших підстав вважати, що право оренди позивача на земельну ділянку було припинене на дату проведення державної реєстрації цього припинення, у державного реєстратора Янчук С.В. не було. Суду не надано жодної обґрунтованої інформації щодо причин та підстав розірвання договору оренди від 26.08.2014 року де орендарем є ТОВ Агрофірма «Матюші». Твердження відповідача [PERSON] з приводу не виконання орендарем умов договору оренди не підтверджено жодним належним доказом. [PERSON] не надала орендарю належно обґрунтовану заяву про розірвання договору в односторонньому порядку з дотриманням форми та способу вчинення такого правочину, не надала суду належних доказів в обґрунтування своєї позиції щодо порушення позивачем умов договору оренди від 26.08.2014 року, відсутні докази відмови орендарем у виконанні інших умов договору. Натомість, позивачем суду надано докази отримання орендодавцем орендної плати в більшому розмірі, ніж передбачено п.6 договору оренди, а також, позивач заперечив надходження від орендодавця будь-яких заяв, прохань, клопотань щодо виконання додаткових умов договору /оранка, культивація, обмолот на присадибних ділянках орендодавця, допомога на лікування, матеріальна допомога в разі смерті/. А пунктом 6 Договору оренди від 26.08.2014 року чітко передбачено, що додаткові умови договору щодо орендної плати /оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,3 га, надання автомобіля для доставки хворого до лікарні, допомога на лікування та ін./ виконується при наявності документів і заяви орендодавця. Отже, встановлено, що відповідачем [PERSON] було передано в оренду іншого орендаря ту саму земельну ділянку, яка перебувала в користуванні позивача на підставі раніше укладеного договору оренди, строк дії якого не закінчився, на що вказано вище в рішенні. Представник позивача просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 29.12.2017року,укладений між Товаристовм з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» та [PERSON] Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Статтею 1 Закону України від 06.10.1998 року (№ 161-XIV) "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. А за ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до абзацу першого частини першої ст. 792 ЦК України, статті 13 Закону України "Про оренду землі" за договором оренди землі орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;ліквідації юридичної особи-орендаря;відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;\Частину першу статті 31 доповнено абзацом сьомим згідно із Законом № 509-VI від 16.09.2008\;набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; \Частину першу статті 31 доповнено абзацом восьмим згідно із Законом № 1702-VI від 05.11.2009\припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).\Частину першу статті 31 доповнено абзацом дев'ятим згідно із Законом № 2404-VI від 01.07.2010\Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов'язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.\Статтю 31 доповнено частиною п'ятою згідно із Законом № 1533-VIII від 20.09.2016\. За ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, суд вважає, що відповідно до положень п.«в» ст.152 ЗК України та ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним оспорюваний договір оренди землі, оскільки при його укладенні було порушено вимоги діючого законодавства, земельна ділянка правомірно перебувала в оренді іншого орендаря. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В ч.2 ст.16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч.3 ст.215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до статтей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В даному випадку, позивач не є стороною договору оренди від 29.12.2017 року, але разом з тим позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16. А тому, обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами. Як наслідок недійсності правочину, представник позивача просить суд скасувати державну реєстрацію оспорюваного договору оренди. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. А тому, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача щодо скасування державної реєстрації договору оренди від 29.12.2017 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» (ідентифікаційний код 13737989). Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь ТОВ Агрофірма «Матюші» судові витрати по справі, які складаються з судового збору та коштів за надану позивачу правову допомогу на загальну суму 34418 грн. 32 коп., що підтверджено відповідними квитанціями (а.с.2,43,152). Представник відповідача [PERSON] заперечила розмір судових витрат - оплату послуг адвоката позивача, зазначивши на необґрунтованість гонорару адвоката та порушення принципу розумності і співмірності при їх визначенні. В Цивільно процесуальному Кодексі України відсутня норма щодо обмеження або граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу. Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правничу допомогу у цивільних та адміністративних справах» визнано таким, що втратив чинність з 15.12.2017 року. Відтак, на сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу. Так, згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 8604,58 грн., що включає і судовий збір, і витрати на оплату послуг адвоката. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: договір про надання правничої допомоги; платіжне доручення в підтвердження оплати юридичних послуг і правової допомоги за рахунком на оплату №203 від 02.08.2018р., які оформлені у встановленому законом порядку; детальний опис послуг із зазначеннм витраченого часу. В даній справі було призначено 7 судових засідань, неодноразове відкладення розгляду справи відбувалося з причин, що не залежали від сторони позивача. А тому, розмір судових витрат - 8604,58 грн., що підлягають стягненню з відповідача [PERSON] не можна вважати неспівмірним, чи необґрунтованим. На підставі викладеного та

Outcome: approved