Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON], звернувшись до суду, просить виселити відповідачів [PERSON] та [PERSON] з належної йому на праві власності квартири [ADDRESS], без надання їм іншого житлового приміщення. Просить вселити його в зазначене житло, а також стягнути з відповідачів документально підтверджені судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 лютого 2014 року придбав вказану квартиру в публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на підставі ст.38 Закону України "Про іпотеку" та рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2012 року в справі №1715/15043/12, проте відповідач [PERSON], як колишній власник квартири, та відповідач [PERSON], як особа, яка фактично проживає у спірному житлі, чинять йому перешкоди в користуванні квартирою, відмовляючись добровільно звідти виселитися. В судовому засіданні представник позивача вимоги свого довірителя підтримав та з мотивів, наведених у позовній заяві, просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник співвідповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, однак не надав суду фактів та доказів в обґрунтування заперечень своєї довірительки проти позовних вимог [PERSON] Співвідповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з'явилася повторно, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином - поштою рекомендованим листом із повідомленням, повідомлення про причини неявки до суду чи заяви про розгляд справи за її відсутності від відповідачки не надійшло. З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як вбачається з поданих позивачем письмових доказів: Договору купівлі-продажу від 04 лютого 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Рівненського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №87, витягу від 04.02.2014 р. №17335062 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з 04.02.2014 р. [PERSON] є власником однокімнатної квартири №4 в житловому будинку [ADDRESS], загальною площею 33,5 квадратних метра, житловою площею 17,2 квадратних метра. Вказаний об'єкт житлової нерухомості позивач придбав в публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на підставі ст.38 Закону України "Про іпотеку" та рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2012 року в справі №1715/15043/12. Як слідує з договору купівлі-продажу від 04.02.2014 р., колишнім власником спірного житла була відповідач [PERSON], яка разом зі своєю дочкою - відповідачем [PERSON] (після одруження змінила прізвище на Аніпчук - а.с.76, 77) на момент відкриття провадження у справі фактично проживали в зазначеній вище квартирі, що вбачається з корінців повідомлення про вручення їм рекомендованого поштового відправлення (а.с.17 - 19). З наданої за запитом суду інформації відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Рівненській області вбачається (а.с.14), що співвідповідачі зареєстровані в с.Бережки Дубровицького району Рівненської області. Разом з тим, відповідачі свідомо створюють позивачу перешкоди в користуванні належною [PERSON] квартирою, на що вказує обставина, підтверджена документально, що протягом провадження в розглядуваній справі відповідач [PERSON] намагалася визнати в судовому порядку недійсним договір купівлі-продажу квартири від 04 лютого 2014 року №87, однак у задоволенні її позову до [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання переважного права на купівлю предмета іпотеки та визнання правочину недійсним було відмовлено (а.с.60 - 63). Відповідно до ст.317, ч.1 ст.321, ст.391 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ч.3 ст.116, ст.ст.150, 155 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою). Виходячи з наведених норм цивільного й житлового законодавства, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, бере до уваги подані позивачем докази, а відтак, порушене відповідачами право власності [PERSON] на квартиру підлягає захисту шляхом виселення співвідповідачів із займаного ними житлового приміщення без надання їм іншого жилого приміщення, при цьому позивача належить у спірну квартиру вселити. Позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати у виді сплаченого при пред'явленні позову судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. (а.с.1), тому вказані витрати підлягають до стягнення на його користь солідарно з відповідачів.

Outcome: approved