Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області про продовження строку для відчуження земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії II-ЧР № 006271 від 27 лютого 2002 року є власником земельної ділянки площею 2,94 га в межах згідно з планом, розташованої на території Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний державний акт виписано на її дошлюбне прізвище "Мусієнко". Оскільки 23 січня 2002 року вона уклала шлюб із [PERSON] вона змінила своє прізвище із "Мусієнко" на "Панєкова". На час отримання державного акту на право приватної власності на землю вона була громадянкою України. Проте, невдовзі, після укладення шлюбу із [PERSON] вона виїхала із ним на постійне місце проживання в [PERSON] Білорусь, в зв'язку із чим змінила громадянство України на громадянство [PERSON] Білорусь. Місцем її реєстрації та постійного проживання є Гомельська область, Гомельський район, агромістечко Урицьке, [ADDRESS]. 13 вересня 2013 року їй як громадянці [PERSON] Білорусь видано паспорт серії НВ №2657441. Кожного року, після зміни громадянства України, вона приїжджала в Україну з метою продажу зазначеної земельної ділянки, але кожного разу здійснити продаж не змогла, так як в Україні діє мораторій на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, у зв'язку з чим відсутній ринок продажу землі, і як наслідок, механізм відчуження земельних ділянок для іноземців. За цих обставин потенційні покупці утримувались від купівлі земельних ділянок. Вона і на даний час має намір добровільно відчужити належну їй земельну ділянку, але на сьогодні збіг річний строк коли вона мала б відчужити належну їй земельну ділянку. Тому просить із посиланням на положення статей 145,152 Земельного Кодексу України, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» продовжити їй, як громадянці [PERSON] Білорусь, строк для відчуження вказаної земельної ділянки на один рік, який обчислювати з дня наступного після набрання рішення суду законної сили. В попереднє судове засідання ні позивачка, ні її представник не з'явились, але представник позивачки [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без участі позивачки та її участі, як представника позивачки. Одночасно наполягала на задоволенні позовних вимог, з наведених у позові підстав. Відповідач в попереднє судове засідання також не з'явився, звернувся до суду із заявою в якій просив справу розглянути без його участі. Вказав, що позовні вимоги визнає повністю. Згідно з ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В матеріалах справа в наявності підтверджуючі документи того, що позивачці на праві приватної власності на землю відповідно до державного акту серії II-ЧР № 006271 від 27 лютого 2002 року належить земельна ділянка площею 2,94 га в межах згідно з планом, розташованої на території Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний державний акт виписано на її дошлюбне прізвище "Мусієнко". Оскільки 23 січня 2002 року вона уклала шлюб із [PERSON] вона змінила своє прізвище із "Мусієнко" на "Панєкова". На час отримання державного акту на право приватної власності на землю вона була громадянкою України. Проте, невдовзі, після укладення шлюбу із [PERSON] вона виїхала із ним на постійне місце проживання в [PERSON] Білорусь, в зв'язку із чим змінила громадянство України на громадянство [PERSON] Білорусь. Місцем її реєстрації та постійного проживання на даний час є Гомельська область, Гомельський район, агромістечко Урицьке, [ADDRESS]. 13 вересня 2013 року їй, як громадянці [PERSON] Білорусь, видано паспорт серії НВ №2657441. Згідно з ч.1 ст. 3 Земельного кодексу України відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною 5 ст. 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства. Також ч.2 ст. 81 цього Кодексу дозволяється іноземним громадянам та особам без громадянства набувати права власності на земельні ділянки лише несільськогосподарського призначення. Водночас ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України допускається можливість отримання такими особами земель (земельних ділянок) сільськогосподарського призначення у спадщину, але з умовою їх наступного відчуження. Так, згідно статті 81 цього Кодексу землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Особливостей (уточнень) щодо розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення особами, які отримали у власність ці ділянки за часів перебування у громадянстві України, а згодом змінили таке громадянство, статті 22, 81 та ін. Земельного кодексу України не містять. Разом з тим слід зазначити, що статтею 145 цього Кодексу встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Так, відповідно до статті 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Особа, до якої переходить право власності на земельну ділянку і яка не може набути право власності на землю, має право отримати її в оренду. З викладеного випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише тільки громадянину України. Таким чином, після отримання в 2013 році громадянства [PERSON] Білорусь, позивачка мала б протягом року відчужити належну їй земельну ділянку громадянину України. Позивачка на даний час має намір добровільно відчужити належну їй земельну ділянку. Відповідно до пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, до набрання чинності законом про ринок земель не допускається купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами. На даний час закон про ринок земель не прийнятий, а тому наразі відсутнє законодавче врегулювання порядку відчуження земель з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», а також відсутній ринок земель вказаного цільового призначення. Відповідач - Ковалиська сільська рада Смілянського району Черкаської області не зверталась до суду з позовом про примусове відчуження вказаної земельної ділянки, і, на даний час не заперечує проти продовження позивачці терміну на добровільне відчуження вказаної земельної ділянки. Таким чином, враховуючи неврегульованість чинним законодавством правовідносин щодо продажу земельної ділянки товарного сільськогосподарського призначення, яка є власністю позивачки, як іноземця, яка в терміни визначені чинним законодавством не змогла відчужити належну їй земельну ділянку, беручи до уваги, що законодавством не встановлено заборони на продовження строку для укладення договору відчуження земельної ділянки іноземцем, суд вважає, що продовження строку для укладення договору позивачкою не суперечить діючому законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб. На підставі викладеного, ст.ст. 41, 64 Конституції України, ст. ст. 81, 145,152 Земельного Кодексу України, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»,

Outcome: approved