Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

13.06.2019 до Шполянського районного суду надійшов даний позов в якому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її сина - [PERSON] , [INFO] . Свій позов позивач мотивує тим, що вона є бабусею малолітнього [PERSON] по його материнській лінії. В свою чергу [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується його свідоцтвом про народження. Біологічний батько [PERSON] своє батьківство відносно сина не визнав, тому запис про батька до актового запису про народження дитини було внесено в порядку передбаченому ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, а саме за вказівкою матері. Малолітній [PERSON] перебуває на вихованні позивача з 4- х місячного віку, оскільки його мама в той час була студенткою денної форми навчання Тернопільського національного медичного університету ім. І.Я. Горбачевського, який знаходиться в м. Тернопіль. Однак, наприкінці другого курсу навчання Відповідач була відрахована з вищевказаного навчального закладу та після чого повернулася до с. Водяне Шполянського району Черкаської області, при цьому після повернення додому Відповідач байдуже ставиться до своїх батьківських обов`язків і не бажала займатися вихованням власної дитини, що призвело до виникнення між сторонами конфліктів. 01.01.2017 відповідач, зібравши речі, поїхала у невідомому напрямку, та з того часу припинила будь - яке спілкування із позивачем, а також із своїм сином. Більше двох років онук перебуває на повністю на утриманні позивача. Мати не виявляє жодного інтересу до дитини та не надає матеріальної допомоги. Позивач не може бути законним представником дитини, для вирішення питань влаштування до дитячого садка, вакцинації, до поки хлопчику не буде надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. В зв`язку з цим, виключно в інтересах дитини позивачка вимушено звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 05.07.2019 відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 22.08.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. В судове засідання представник служби у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації не з`явився. Представником від служби у справах дітей подано заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримують. В судове засідання представник виконавчого комітету Водянської сільської ради не з`явився. Від сільської ради надійшов лист з проханням справу розглянути без представника сільської ради позовні вимоги визнали в повному обсязі. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 12.06.2018 серія [NUMBER] виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, зафіксовано факт народження [PERSON] , який народився [INFO] , про що 12.05.2016 було зроблено відповідний актовий запис №517. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження від 02.08.1996 серія [NUMBER] виданого Водянською сільською радою Шполянського району, Черкаської області, зафіксовано факт народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , про що 02.08.1996 було зроблено відповідний актовий запис №5. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] . (а.с.12). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00020461464 від 30.06.2018 виданого Шполянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, номер актового запису №517, дата складання 12.05.2016, орган державної реєстрації актів цивільного стану, що склав актовий запис: Придніпровський районний у місті Черкаси відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, відомості про дитину: [PERSON] , [INFO] , відомості про батька - [PERSON] , відомості про матір - [PERSON] , [INFO] , підстава запису відомостей про батька - заява матері відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України №46 від 12.05.2016.(а.с.13-14). Відповідно до характеристики виданої виконкомом Водянської сільської ради на сім`ю [PERSON] , жителів с. Водяне, Шполянського району, Черкаської області від 12.06.2019 №449, [PERSON] , 1960 року народження, працює електриком у СТОВ «Урожай». Дружина: [PERSON] , 1962 року народження, інвалід ІІІ групи. Мають трьох повнолітніх дітей (два сини і дочка). Сини проживають окремо. [PERSON] , 1996 року народження, мати - одиначка, зареєстрована разом з батьками, проте в селі останні два роки не проживає, місце її знаходження не відомо. Її син, [PERSON] , 2016 року народження, проживає разом з дідусем та бабусею. Сім`я матеріально забезпечена. Займається веденням особистого селянського господарства. Проживає у власному будинку. Будинок новий з усіма зручностями. Дитина має власний куточок, багато іграшок, забезпечена їжею, одягом взуттям, завдяки бабусі і дідусеві. Вихованням та розвитком дитини займається дід та баба. Мати до дитини не приїжджає, вихованням не займається, матеріально сім`ю не підтримує. (а.с.15). Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 04.06.2019, складеного Водянською сільською радою Шполянського району, Черкаської області, за адресою: [ADDRESS] , мешкають разом: [PERSON] - заявниця, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - внук. Площа житлового приміщення 108 кв.м. В даний час заявниця здійснює догляд за внуком, на час обстеження матері дитини не було. Зі слів заявниці мати дитини не з`являлася до сина на протязі 2 років. На час обстеження було виявлено: санітарно - гігієнічний стан помешкання задовільний, дитина забезпечена всім необхідним для здорового розвитку, на вигляд здорова, одягнена відповідно до сезону.(а.с.16). За даними довідки Водянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 10.06.2019, [PERSON] 18.04.2016 здоровий щепленням та лікуванням займається бабуся [PERSON] . Мати [PERSON] жодного разу з дитиною на прийомі не була. (а.с.17). Згідно довідки про склад сім`ї від 04.06.2019 №435 виданої Водянською сільською радою Шполянського району, Черкаської області, до складу зареєстрованих за адресою : [ADDRESS] , входять: [PERSON] (власник) [INFO] , [PERSON] - дружина, [INFO] , [PERSON] , - дочка [INFO] , [PERSON] , - онук, [INFO] .(а.с.18). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Водянської сільської ради Шполянського району Черкаської області від 30.07.2019 №105/02-10 про доцільність позбавлення батьківських про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього дитини [PERSON] , [INFO] , орган опіки і піклування Водянської сільської ради Шполянського району вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Висновок обґрунтований наступним: [PERSON] починаючи з січня 2017 року перебуває на утриманні та вихованні баби [PERSON] та діда [PERSON] , а мати дитини [PERSON] залишила свого сина та не проживає разом з дитиною і взагалі не приймає участі у його вихованні. Фактичне місце проживання [PERSON] не відомо. [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю та єдиним законним представником малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , на протязі більше двох років взагалі не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до свого малолітнього сина, а саме: не приймає участі у його вихованні, не проявляє щодо дитини батьківської турботи та піклування, не утримує його, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, не спілкується з власною дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, та найголовніше своєю відсутністю, припиненням будь - якого спілкування із дитиною [PERSON] створила для свого сина умови за яких дитина позбавлена можливості на забезпечення її особистих майнових та немайнових прав. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання сина. В свою чергу баба та дід [PERSON] забезпечують дитині належні умови для його фізичного зростання та розумового розвитку, зокрема дитина доглянута, одягнена відповідно до сезону, на вигляд здорова, забезпечена харчовими продуктами, іграшками, крім цього в будинку родини [PERSON] облаштоване місця для сну та відпочинку дитини.(а.с.40-42). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами та поясненнями позивача суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Дитина фактично проживає у с. Водяне, Шполянського району, у сім`ї батьків [PERSON] , які є дідом та бабою дитині - [PERSON] . Позивач зі своїм чоловіком повністю опікується вихованням та утриманням дитини, та забезпечили йому належні умови для його фізичного зростання та розумового розвитку. Біологічна мати не проявляє інтересу до дитини, залишила свого сина у 2017 році та протягом двох років н виконує свої батьківські обов`язки. Фактичне місце проживання її невідоме. Біологічний батько дитини невідомий, оскільки відомості про батька дитини у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, записані зі слів матері у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду у справі №631/2406/15-ц від 13.03.2019. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XIІ, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Таким чином суд вважає, що в разі залишення дитини під опікою матері, дитина страждатиме через відсутність піклування, та будь-якого виховання, що становитиме загрозу фізичному та психічному здоров`ю дитини. За допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, дану проблему на даний час, вирішити не можливо. В даному випадку, втручання держави у виховання дитини є виправданим, а інтереси дитини, переважають над інтересами матері. Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідача від виконання його обов`язку по вихованню дитини свого малолітнього сина, що є підставою для позбавлення позивача батьківських прав. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.5. ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не надала доказів щодо її непрацездатності, а тому суд задовольняє позов і стягує з відповідача [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 13.06.2019, до повноліття дитини, тобто до [INFO] , щомісячно. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів з відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Аліменти стягувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Зобов`язати [PERSON] , відкрити особистий рахунок на дитину [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 768,40 грн. на користь позивача, та 768,40 грн. на користь держави. На підставі ст. 60 ЦК України, п.2 ч.1 ст.164, ст. ст.165, 166, 180 -183, 191 СК України, ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XIІ,

Outcome: approved