Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Первісний позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2021 року було замінено первісного позивача [PERSON] на його правонаступника - [PERSON] . Короткий зміст та обґрунтування позову Свої уточнені позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує тим, що первісному позивачу [PERSON] згідно рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області по справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про поділ майна колгоспного двору та за зустрічною позовною заявою [PERSON] [PERSON] про поділ грошового вкладу, первісному позивачу [PERSON] було виділено ј частину в будинку [ADDRESS] приміщення під літерами №3 та №4 , загальною площею 37,14 кв.м, підвал, сарай, колодязь. Однак дане рішення суду неможливо зареєструвати, адже даним рішення не визнано за первісним позивачем право власності на ј частину зазначеного вище будинку. Надалі, уточнивши свої позовні вимоги, первісний позивач [PERSON] зазначив, що оскільки будівництво спірного будинку велось подружжям у період шлюбу, даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а тому просить суд визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами та на Ѕ частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.02.2011 року було відкрито провадження по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.07.2011 року дану справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2011 року було призначено судово-будівельну експертизу по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2012 року було відновлено провадження по даній справі. Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2013 року уточнені позовні вимоги первісного позивача [PERSON] було задоволено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.10.2013 року зазначене вище заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2013 року було закрито провадження по даній справі. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 26.02.2014 року ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.11.2013 року було скасовано, а справу для продовження розгляду направлено до суду першої інстанції. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.04.2014 року дану справу було прийнято до свого розгляду суддею Шевчук Ю.В. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2015 року було зупинено провадження по даній справі до залучення до участі у справі правонаступника позивача, який вибув з процесу у зв`язку зі смертю. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2016 року було відновлено провадження по даній справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.11.2016 року було зупинено провадження по даній справі до набрання законної сили рішенням або ухвали по цивільній справі №495/3464/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним та скасування заповіту. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.02.2020 року було відновлено провадження по даній справі, оскільки Постановою Одеського апеляційного суду від 24.10.2019 року Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 жовтня 2017 року по цивільній справі №495/3464/15-ц було скасовано. Ухвалено нове судове рішення. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Кушнір І.В., приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Холудєєва С.М., про визнання заповіту недійсним та скасування заповіту відмовлено. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.03.2021 року було замінено первісного позивача [PERSON] на його правонаступника - [PERSON] . Короткий виклад позицій сторін по справі Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Просить виділити майно згідно запропонованого судовим експертом Варіанту №2, згідно додатку №8 та додатку №9 до висновку судового експерта. В судове засідання представник відповідача Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області не з`явився, проте від представника правонаступника відповідача - Сергіївської селищної ради надійшла на адресу суду заява, згідно якої він просить розглядати справу за його відсутності, прийняти рішення згідно чинного законодавства. В судове засідання третя особа - [PERSON] не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином судовою повісткою, яка повернута на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», причини неявки суду не відомі, згідно заперечення на позовну заяву, яке міститься в матеріалах справи, просить відмовити у позовних вимогах позивача у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. В судове засідання третя особа - [PERSON] не з`явилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином судовою повісткою, яка повернута на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», причини неявки суду не відомі. В судове засідання представник третьої особи КП «Білгород-Дністровське БТІ» не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно рішення Білгород-Дністровського районного суду Одеської області по справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про поділ майна колгоспного двору та за зустрічною позовною заявою [PERSON] [PERSON] про поділ грошового вкладу, первісному позивачу [PERSON] було виділено ј частину в будинку [ADDRESS] приміщення під літерами №3 та №4 , загальною площею 37,14 кв.м, підвал, сарай, колодязь. Згідно листа Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 22.02.2012 року №22, за житловим будинком [ADDRESS] згідно по господарських книг закріплена земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Згідно Рішення сесії Миколаївської сільської ради 21 скликання №5 від 29.07.1992 року [PERSON] передана земельна ділянка площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд та за рішенням сесії 21 скликання №6 від 06.10.1992 року [PERSON] передана земельна ділянка площею 0,06 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Згідно відповіді Реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції №643/04-18 від 15.07.2013 року, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні дані щодо рестрації спірного будинку. Згідно відповіді КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» №1922 від 05.12.2014 року, згідно матеріалів інвентаризаційної справи [PERSON] не звертався до КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» з заявою щодо державної реєстрації права власності на ј частку житлового будинку [ADDRESS] . Згідно Актового запису про смерть №1481 від 11.12.2014 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, первісний позивач [PERSON] помер [INFO] . Згідно Довідки про коло спадкоємців №318/02-14 від 07.05.2020 року, виданої Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою, згідно матеріалів спадкової справи №110/2015 від 10.03.2015 року спадкоємцем, що прийняв спадщину за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] є [PERSON] , [INFO] . Згідно Висновку №57/11 судово будівельно-технічної експертизи, пропонується найбільш доцільний та технічно можливий варіант поділу житлового будинку по [ADDRESS] із незначним відхиленням від ідеальних часток по Ѕ частині: - 1-му співвласнику (1/2 частка) виділити: -Із літ. «А» житлового будинку у складі приміщень: -1-1 коридор пл. 5,8 кв.м - 4 143,00 грн.; -1-2 житлова пл. 15,2 кв.м - 10857,00 грн.; - 1-5 житлова пл. 12,3 кв.м - 8786, 00 грн.; -1-6 кухня пл. 10,2 кв.м - 12318,00 грн.; -1-7 комора пл. 7,5 кв.м - 9057,00 грн.; -1-8 ванна пл. 6,5 кв.м - 7850,00 грн. -- із літ «а» веранди у складі приміщення: -І-веранда пл.16,2 кв.м - 9773,00 грн., -№4 цистерна - 1609,00 грн., -Ѕ частка споруд загального користування (№2 хвіртка, №3 ворота) - 661,00 грн. Загальною площею по літ. «А» - 73,7 кв.м, оціночною вартістю 65054, 00 грн., що складає 51,9% або 52/100 реальних часток, більше ідеальної частки на 2328,00 грн., у нині чинних цінах на будівельні матеріали і послуги. 1-ший співвласник повинен сплатити 2-му співвласнику компенсацію у розмірі 2328,00 грн. Вхід до квартири 1-го співвласника зберегти існуючий в приміщенні І літ. «а». 2-му співвласнику (1/2 частка) виділити: -із літ. «А» житлового будинку у складі приміщень: 1-3 житлова пл. 26,4 кв.м- 18857,00 грн., 1-4 житлова пл. 13,4 кв.м - 9572,00 грн., -літ. «Є» літня кухня пл.. 32,00 кв.м - 23 004,00 грн.; -літ. «є» підвал пл. 15.60 кв.м - 3685,00 грн.; -огорожа №1 - 4619, 00 грн.; -Ѕ частка споруд загального користування (№2 хвіртка, №3 ворота) - 661,00 грн. Загальною площею по літ. «А»- 39,8 кв.м, оціночною вартістю 60398,00 грн., що складає 48,1% або 48/100 реальних часток, менше ідеальної частки на 2328,00 грн., у нині чинних цінах на будівельні матеріали і послуги. 2-ий співвласник повинен отримати від 1-го співвласника компенсацію в розмірі 2328,00 грн. Вхід до квартири 2-го співвласника обладнати новий в приміщенні 1-3 літ. «А». При запропонованому варіанту поділу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] необхідно зробити наступні переобладнання: 2-му співвласнику: - переобладнання виділених приміщень з вимогами діючих будівельним норм, при цьому: переобладнати житлову 1 -3 літ. „А" в коридор та житлову за рахунок влаштування цегельної перегородки з дверним отвором, влаштував приміщення: -1-3-1 коридор пл. 9,6 м2 (розмірами 2,40 х 4,00м); -1-3-2 житлова пл. 16,3 м2 (розмірами 4,08 х 4,00 м); - демонтаж віконного блоку і закладка частини віконного отвору в стіні в приміщенні 1-3 літ. „А"; -на місці віконого отвору пробивка дверного отвору та установка вхідного дверного блоку в стіні у влаштованому коридору 1-3-1 літ. «А»; Вартість робіт по переобладнанню для 2-го співвласника згідно кошторису № 1 складає 4 289,00 грн.. Вказані переобладнання необхідно узгодити з Миколаївською сільською радою в установленному порядку. Виходячи із запропонованого варіанту поділу житлового будинку, на розгляд суду пропонується найбільш доцільний варіант порядку користування земельною ділянкою то [ADDRESS] з врахуванням часток співвласників на житловий будинок по 1/2 частки: Для в`їзду та проходу до своїх часток житлового будинку в користування обох співвласників виділити двір загального користування площею 105 м2. 1-му співвласнику (1/2 частка) виділити в особисте користування земельну ділянку № [NUMBER] площею 1282,5 м2, у тому числі: - земельна ділянка № [NUMBER] в особисте користування - 1230 м2; - Ѕ частина двору загального користування - 52,5 м2. Межі земельної ділянки № [NUMBER] площою 1230 м2 проходять наступним чином (за годинниковою стрілкою): - з боку двору загального користування довжиною 4,35 м (по зовнішній стіні житлового будинку літ. „А"); - поворот направо довжиною 11,20 м (по міжквартирній перегородці житлового будинку літ. „А"); - далі по лінії продовження довжиною 1,55 м; - поворот направо довжиною 81,83 м; -поворот направо довжиною 12,55 м; -поворот направо довжиною 40,52 м; -поворот наліво довжиною 11,00 м; -поворот направо довжиною 25,95 м; -поворот направо довжиною 4,00 м; -поворот наліво довжиною 1,00 м; -поворот направо довжиною 5,30 м; -поворот наліво довжиною 6,94 м. 2-му співвласнику (1/2 частка) виділити в особисте користування земельну ділянку № [NUMBER] площею 1282,5 м2, у тому числі: - земельна ділянка в особисте користування - 1230 м2, яка складається із земельної ділянки № [NUMBER] площею 110 м2 та земельної ділянки № [NUMBER] площею 1120 м2; - Ѕ частина двору загального користування - 52,5 м2. Межі земельної ділянки № 2-1 площою 110 м2 проходять наступним чином (за годинниковою стрілкою): -з боку [ADDRESS] довжиною 11,96 м; -поворот направо довжиною 7,87 м; -поворот направо довжиною 1,55 м; - далі по лінії продовження довжиною 11,20 м (по міжквартирній перегородці житлового будинку літ. „А"); -поворот направо довжиною 4,70 м (по зовнішній стіні житлового будинку літ. „А"); -нахил вправо довжиною 5,01 м. Межі земельної ділянки № 2-2 площею 1120 м2 проходять наступним чином (за годинниковою стрілкою): -з боку вулиці Гагаріна довжиною 11,70 м; -поворот направо по похилій лінії довжиною 13,26 м (до зовнішньої стіни літньої кухні літ. „Є"); -нахил вліво довжиною 8,00 м (по зовнішній стіні літньої кухні літ. „Є"); -далі по лінії продовження довжиною 1,00 м; - поворот направо довжиною 4,00 м; -поворот наліво довжиною 25,95 м; -поворот наліво довжиною 11,00 м; -поворот направо довжиною 40,52 м; - поворот направо довжиною 17,50 м; -поворот направо довжиною 89,47 м. Межі двору загального користування площею 105 м2 (проходять за годинниковою стрілкою): - з боку [ADDRESS] довжиною 4,14 м; -поворот направо по похилій лінії довжиною 5,01 м; -нахил вліво довжиною 9,05 м (по зовнішній стіні житлового будинку літ. „А"); - далі по лінії продовження довжиною 6,94 м; -поворот направо довжиною 5,30 м; -поворот направо довжиною 8,00 м (по зовнішній стіні літньої кухні літ. „Є"); -нахил вправо довжиною 13,26 м. Щодо заяви відповідачки [PERSON] про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог позивача, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 12 СК України строки, встановлені у цьому Кодексі, обчислюються відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У частині другій статті 72 СК України та пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як визначив ВСУ у своїй постанові в справі № 6-258цс15 від 23.09.2015 року: «Вирішуючи питання перебігу позовної давності, суди мають врахувати, що при визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя». Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує вказану правову позицію судової палати Верховного Суду України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що первісним позивачем [PERSON] не пропущено строк звернення до суду із цим позовом, оскільки розірвання шлюбу не тягне за собою припинення цього права. Строк позовної давності обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, тобто з моменту виникнення спору між ними. Доводи відповідачки [PERSON] щодо незаконності проведеної експертизи теж не заслуговують на увагу, оскільки є надуманими та такими, що не підтверджуються належними та допустимими доказами. Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. При розгляді даної справи суд приймає до уваги принцип диспозитивності цивільного судочинства, визначений , зокрема у ст. 13 ЦПК, згідно умов якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, при цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. За положеннями частин першої і другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до положень ч. 2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише за згодою того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст.367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Згідно з роз`ясненнями постанови пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. Згідно з ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.ст.363, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст.183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти до висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін можу бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співаників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Статтею 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно із ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»,під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Приймаючи рішення, суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі«Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v.Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Висновки за результатами розгляду справи та розподіл судових витрат Оскільки судом достеменно встановлено, що будівництво спірного будинку велось [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу, що не заперечувалось сторонами по справі, з урахуванням норм Закону України «Про власність» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), та враховуючи положення ст.ст. 60, 61, 69,70, 71 СК України, а також, що померлому [PERSON] було надано у користування спірну земельну ділянку згідно відповідного рішення органу місцевого самоврядування, яке станом на теперішній час є не скасованим та ніким не оспорюваним, враховуючи висновок судової будівельно-технічної експертизи, суд приходить до обґрунтованого висновку щодо часткового задоволення уточнених позовних вимог позивачки, яка станом на теперішній час є правонаступницею позивача, а саме визнання права користування на 1/2 частину спірної земельної ділянки, а не права власності на цю земельну ділянку, адже у первісного позивача на момент смерті не було зареєстрованого права приватної власності на дану земельну ділянку, а було лише право користування, що підтверджується матеріалами цивільної справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, оскільки ані первісним позивачем, а не його правонаступником не подано до суду попереднього (орієнтовного) та остаточного розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, суд позбавлений процесуальної можливості самостійно визначити розмір судових витрат сторони позивача.

Outcome: partial