Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

01 вересня 2020 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 07.05.2015 р. у розмірі 20\~524,13 грн. та судові витрати, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору, що призвело до виникнення заборгованості. 07 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання Представник позивача до судового засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив до суду не надав. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного: За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Частиною 1 статті 634 вказаного Кодексу встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.ч.1,2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією (ч.1 ст.546 ЦК України). Відповідно до змісту ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою, штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 07.05.2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ "ПриватБанк", з [PERSON] підписано Анкету-заяву, згідно з умовами якої вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами. До кредитного договору банк додав Умови та Правила надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 05.08.2020 становить 20\~524,13 грн і складається з: 1418,32 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 510,12 грн заборгованість за відсотками згідно ст. 625 ЦК України; 18\~595,69 грн заборгованість за пенею; Анкета-заява від 07.05.2015, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить даних щодо визначеного розміру кредитного ліміту та процентної ставки, умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містить підпису [PERSON] . Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по пені. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифи, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Тому відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постановах від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19) та від 04 вересня 2019 року (справа №382/1131/18, провадження №61-4057ск19), яка згідно ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Відтак, суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг і Тарифи ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи та не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.01.2015 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак, вимога Банку про стягнення заборгованості за пенею є безпідставною та задоволенню не підлягає. При цьому, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїх Постановах, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З виписки по рахунку відповідача вбачається, що він отримав кредитні кошти і користувався ними, проте не повернув. Відтак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача 1418,32 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту. Вирішуючи вимогу про стягнення відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, суд виходить з наступного. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Позивач у позові просив стягнути на його користь з відповідача 510,12 гривень заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, за період з 01.10.2019 по 30.06.2020, за процентною ставкою 86,40% річних (згідно розрахунку). Однак, Анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить умов щодо встановлення процентної ставки, яка застосовується при невиконанні зобов`язання. А Умови і Правила надання банківських послуг і Тарифи ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи та не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, з підстав, викладених вище. Отже, не можна вважати що сторони узгодили зазначену в розрахунку відсоткову ставку 86,40% річних. Позивач не надав належних та допустимих доказів про те, що сторони узгодили інших розмір процентів за ст.625 ЦК України, ніж той, що встановлений цією статтею, а саме 3% річних. Тому, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача процентів нарахованих за ст.625 ЦК України за ставкою 3% річних за період з 01.10.2019 по 30.06.2020. Розмір заборгованості за процентами, нарахованими за ст.625 ЦК України, за ставкою 3% річних за вказаний період (на тіло кредиту з 01.10.2019 по 30.06.2020 1418,32 грн) становить 31,88 грн і визначений судом за наступною формулою: тіло кредиту х % ставка х кількість днів/ на 365 днів у році (366 днів у 2020 році)/100. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача 31,88 грн заборгованість за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України. Підсумовуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача: 1418,32 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 31,88 грн заборгованість за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України, а всього 1450,20 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 148,52 грн.

Outcome: partial