Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

25.04.2016 до суду надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дочки [PERSON], [INFO]. Свій позов позивач мотивує тим, що відповідачі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] неодноразово жорстоко поводився з дочкою, наносив дитині тілесні ушкодження, по даному факту відкрите кримінальне провадження та повідомлено відповідачеві про підозру. Відповідач [PERSON] не утримує, не виховує та не піклується про своїх дітей, тому позивач звернувся до суду з даним позовом, так як наявні всі підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав. В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вказав, що позов підтримує повністю. Представник служби у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, вказав, що позов підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи була належним чином повідомлена, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, вказала, що позов визнає повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, проаналізувавши обставини і матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає до часткового задоволенню з наступних підстав. В суді встановлено, що відповідач [PERSON] є дочкою позивача [PERSON]. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.01.2008, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шполянського районного управління юстиції Черкаської області, де вказано, що [PERSON] народилася [INFO], батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.23)., а також свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28.01.2005, згідно з яким озірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстації актів про розірвання шлюбу 28.01.2005 зроблено запис №16 (а.с.24). [PERSON] народилась [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 02.12.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану Шполянскього районного управління юстиції Черкаської області. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.19). [PERSON] народився [INFO] народився, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 26.02.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Шполянскього районного управління юстиції Черкаської області. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.16). Таким чином, позивач [PERSON] є бабою малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно з довідкою №389 від 11.11.2014, виданою виконавчим комітетом Капустинської сільської ради Шполянського раойну Черкаської області, неповнолітня [PERSON], 2008 року народження, проживає в с. Капустине біля бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] (а.с.11). Відповідно до повідомлення №691 виданого комунальним закладом «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради, [PERSON], [INFO], зазнала насильства та була направлено до Центру службою у справах дітей Черкаської облдержадміністрації. Сім'я неблагополучна, місце перебування матері - [PERSON], невідоме. Батько, [PERSON], наніс дитині тілесні ушкодження. [PERSON] було госпіталізовано до дитячої лікарні та прооперовано (а.с.15). Відповідно до довідки №434 від 10.12.2015, виданої виконавчим комітетом Капцустинської сільської ради Шполянського району Черкаської області [PERSON], її внук [PERSON] дійсно проживає біля неї без реєстрації (а.с.17). Згідно з довідкою №59 від 10.12.2015, видано Капустинським навчально-виховним комплексом «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Шполянської районної ради Черкаської області, [PERSON] дійсно був зарахований до Капустинського навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Шполянської районної ради Черкаської області 27.08.2007 (наказ від 27.08.2007 №11) і навчається на даний час у 8 класі (а.с.18). Відповідно до характеристики [PERSON], учня 8 класу Капустинського навчально-виховного комплексу «Дошкільний навчальний заклад - загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів» Шполянської районної ради Черкаської області, [INFO], [PERSON] характеризується позитивно. Поведінка в школі добра. За час навчання в школі мати [PERSON] та тато [PERSON] не беруть участі у його вихованні, не допомагають дитині матеріально, вихованням учня займаються бабуся та дідусь - пенсіонери. Вони забезпечують його шкільним приладдям, купують одяг та взуття відповідно до сезону. Бабуся підтримує контакт з вчителями, відвідує батьківські збори (а.с.20). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї №35 від 05.03.2015 щодо сім'ї [PERSON], яка мешкає з адресою с. Капустине Шполянського району Черкаської області, власником вказаного житлового приміщення площею 52 кв.м. є [PERSON], наймачами є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], двоє останніх проживають в будинку без реєстрації. [PERSON] навчається в Капустинсьокму НДК. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,61 га та земельного паю площею 3,36 га., [PERSON] є власником земельного паю площе. 2, 95 га. Сім'я займається тваринництвом, їм належать 2 свині та 20 шт. птиці. Сім'я одягом, взуттям та продуктами харчування забезпечена(а.с.21). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов №93 від 11.04.2016, до складу сім'ї до складу сім'ї [PERSON] входять чоловік [PERSON], син [PERSON], внук [PERSON], внук [PERSON] (проживає без реєстації). Крім того заявник [PERSON] має дорослу дочку, яка проживає окремо - [PERSON], 1976 року народження. В користуванні прописаних на житловій площі (подвір'ї) 1 га 61 соток землі та 6 голів птиці. Заявник не вертався за допомогою до місцевих органів влади, допомога не надавалася. Субсидією при платі за житлово-комунальні послуги сім'я не користується, державної допомоги малозабезпеченим сім'ям не отримує. В будинку, в якому проживає сім'я санітарний стан задовільний. Внук заявника має окрему кімнату, де готує уроки. Сім'я одягом, взуттям, продуктами харчування забезпечена. Заявник стосунки з дочкою не підтримує. Сім'я має земельні паї, які обробляє самостійно (а.с.22). Відповідно до висновку органу опіки і піклування Капустинської сільської ради Шполянського району Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей: [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], так як вихованням дітей мати не займалася, жодного разу не відвідувала батьківських зборів, не цікавилася успіхами дітей у навчанні та їх шкільним життям, з метою визначення правового статусу дітей, забезпечення захисту їх прав та інтересів, орган опіки та піклування Капустинської сільської ради просить вирішити питання про позбавлення батьківських прав . Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідача [PERSON] від виконання її обов'язку по вихованню дітей, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Щодо позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], суд зазначає, що позов в даній частині не належить до задоволення, так як згідно рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 26.06.2017 [PERSON], [INFO], позбавлений батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В пункті 3 частини 1 цієї ж статті вказано, що правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є жорстоке поводження з дитиною. Статтею 165 СК України передбачено,що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.2 ст.258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Згідно з п.п.15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). В Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров'я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дітей, суд вважає, що позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав буде вчинене в інтересах дітей. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути нижче чим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в редакції яка діяла до 08.07.2017. При цьому, у зв'язку із набранням чинності 08.07.2017 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 1 січня 2017 року становить 1355 грн., для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2017 року становить 1689 грн. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, те, що відповідач [PERSON] інших утриманців не має, працездатна, тому суд стягує з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей - дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] - в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття старшої дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до 08.07.2017 та з 08.07.2017 не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 25.04.2016 до повноліття старшої дитини [PERSON], тобто до [INFO]. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дітей. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття старшої дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до 08.07.2017 та з 08.07.2017 не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 25.04.2016 до повноліття старшої дитини [PERSON], тобто до [INFO] підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України. Оскільки позивач не подала до суду позову про стягнення аліментів з відповідачів, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особисті рахунки [PERSON] та [PERSON] у відділенні Державного ощадного банку України, та зобов'язує позивача [PERSON] як законного представника [PERSON] та [PERSON] відкрити зазначені особисті рахунки у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Так як позов задовольняється, то суд, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача [PERSON] 1280,00 грн. судового збору на користь держави. На підставі п.2 ч.1 ст. 164, ст.ст. 165, 166, 180-182, 184, 191 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: partial