Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Гюнсел» про зобов»язання видати трудову книжку, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 24 листопада 2009 року був прийнятий на роботу в ТОВ "Гюнсел" на посаду водія вантажного автомобіля, згідно наказу №212-к від того ж числа. 09 лютого 2010 року подав письмову заяву про звільнення за власним бажанням, і того ж числа згідно наказу №22-к був звільнений з роботи. Проте з невідомих для нього причин ні копію наказу про звільнення, ні навіть трудову книжку на його ім'я йому не видали. На його неодноразові звернення по телефону одні чи інші співробітники Відповідача пояснювали, що немає відповідальної людини, а потім взагалі перестали надавати будь-яку інформацію. Його заява від 06 жовтня 2010 року була проігнорована. Через відсутність трудової книжки він як водій не міг і не може працевлаштуватись за фахом, оскільки не може підтвердити свій водійський стаж, який або прямо вимагається при прийнятті на роботу, або ж є рекомендованим. 19 вересня 2013 року він звернувся за допомогою до депутата Лубенської міської Ради Коряка В.В., який направив на ім'я директора ТОВ "Гюнсел" запит про негайне повернення його трудової книжки. Реакцією на цей запит було те, що 06 листопада 2013 року його за телефоном запросили в приміщення відділення "Гюнсел" на території Лубенського автовокзалу. Він прибув туди разом зі своїм товаришем [PERSON]. Працівник ТОВ "Гюнсел" на ім'я [PERSON] запропонував йому отримати трудову книжку. Проте коли цей [PERSON] вказав, що він має поставити дату її отримання саме 09 лютого 2010 року, він зняв копії з журналу реєстрації трудових книжок та з особової картки на його ім'я, де поставив реальну дату - 06 листопада 2013 року. Побачивши це, [PERSON] зателефонував працівнику відділу кадрів ТОВ "Гюнсел", яка йому сказала, що або він ставить дату отримання саме 09 лютого 2010 року, або ж трудову книжку не видають взагалі. Він на це не погодився та викликав працівників міліції. Приїхала оперативно-слідча група, працівниками якої були відібрали пояснення та в подальшому від Лубенського МВ йому надійшла відповідь про наявність у даному випадку трудового спору та відсутність кримінального правопорушення. 15 листопада 2013 року і він особисто, і МПП фірма "Консул" від його імені та в його інтересах направили письмові запити на ім'я керівника ТОВ "Гюнсел", які були ними отримані 18 листопада 2013 року. Разом із тим, ні в визначений законом строк, ні навіть до цього часу жодної відповіді від ТОВ "Гюнсел" не отримано, що змушує його звертатись за захистом своїх законних прав та інтересів до суду. На підставі викладеного, позивач [PERSON] прохав суд зобов»язати ТОВ «Гюнсел» видати йому трудову книжку [NUMBER]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та прохали його задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Гюнсел» Ніколаєв О.С. в судовому засіданні 27.08.2014 року проти задоволення позову заперечував, мотивуючи тим, що у день звільнення 09.02.2010 року відповідач не міг видати [PERSON] трудову книжку, оскільки вона була втрачена, про що було складено відповідний акт, а також прохав застосувати до вимог позивача строки позовної давності. З»ясувавши обставини справи на підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі доказів, наданих особами, які беруть участь у справі, судом встановлено, що 24 листопада 2009 року [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ "Гюнсел" на посаду водія вантажного автомобіля, згідно наказу №212-к від 24.11.2009 року. 09 лютого 2010 року [PERSON] було звільнено з роботи з ТОВ «Гюнсел» за власним бажанням згідно наказу №22-к від 09.02.2009 року. Згідно ч.2 ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати трудову книжку. Як вбачається із матеріалів справи та визнається сторонами при укладенні трудового договору та прийнятті на роботу [PERSON] було надано ТОВ «Гюнсел» трудову книжку. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Також, відповідно до п. 4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Як вбачається із матеріалів справи у день звільнення ТОВ «Гюнсел» не видало [PERSON] його трудову книжку, що також не заперечується сторонами. Позивачем надано до суду копії особової картки та листка журналу реєстрації трудових книжок, де зазначено дату 06.11.2013 року, як дату отримання трудової книжки (а.с. 9,10), разом із тим сторони пояснили суду, що трудова книжка у цей день отримана [PERSON] не була. Допитаний в якості свідка та за власною згодою позивач [PERSON] пояснив, що при звільненні з ТОВ «Гюнсел» до нього почали пред»являти претензії матеріального характеру та не видали трудову книжку, хоча він і звертався із цією вимогою. В подальшому неодноразово намагався отримати трудову книжку, однак це результату не принесло. У 2013 році звернувся до депутата Коряка В.В., який направив на дане підприємство депутатський запит. Після цього його запросили до офісу ТОВ «Гюнсел» в м. Лубни в приміщенні автовокзалу. На дану зустріч 6.11.2013 року він взяв свого знайомого [PERSON] В приміщенні автовокзалу працівниками ТОВ «Гюнсел» йому було запропоновано отримати власну трудову книжку. Коли він поставив у журналі та особовій картці дату отримання трудової книжки 6.11.2013 року, тобто тоді, коли вона власне і отримувалася , працівники відповідача почали заперечувати. У зв»язку з цими обставинами він зняв копії своїх записів із журналу реєстрації трудових книжок та особової картки та викликав працівників міліції, а трудова книжка так і залишилася у ТОВ «Гюнсел». Свідок [PERSON] пояснив, що осінню 2013 року його знайомий [PERSON] запросив його з»їздити з ним на автовокзал до відділення Гюнсел, де [PERSON] мав отримати трудову книжку. На автовокзалі бачив, як [PERSON] намагалися віддати трудову книжку, але так її і не віддали, а [PERSON] ходив знімати копії документів до ксерокопіювального апарату. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснив, що він працює слідчим Лубенського МВ та осінню 2013 року у складі слідчої оперативної групи віїздили до автовокзалу м. Лубни за зверненням гр.-на [PERSON] про те, що йому не повертають трудову книжку. По виїзді на автовокзал працівник Гюнсел повідомив, що трудова книжка [PERSON] знаходиться у м. Київ , з яких причин вона там не пояснювали. Працівник Гюнсел казав, що на той час дана трудова книжка знаходиться у них у наявності та вони розберуться і повернуть її особі. Разом із тим у матеріалах справи міститься також і копія особової картки [PERSON] без запису про отримання трудової книжки (а.с. 84) та копія листка журналу реєстрації трудових книжок , де відсутнім є запис у графі про отримання [PERSON] трудової книжки, у ньому натомість міститься інший запис , а саме про наявність акту про відсутність трудової книжки від 09.02.2010 року (а.с. 40). Згідно ч.2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Таким чином , у матеріалах справи містяться лише копії письмових доказів, а саме копія особової картки [PERSON] та копія листка журналу реєстрації трудових книжок із записом щодо трудової книжки [PERSON], однак різні за змістом (9,10,40,84). При чому копія листка журналу реєстрації трудових книжок, надана ТОВ «Гюнсел» , не має для суду більш вірогідного значення, хоч і завірена печаткою підприємства, оскільки ТОВ «Гюнсел» є по справі заінтересованою особою, а наданий відповідачем документ не є ні оригіналом , ні нотаріально посвідченою копією. В судовому засіданні 27.08.2014 року судом дійсно оглядалися оригінали журналу реєстрації трудових книжок працівників ТОВ «Гюнсел», акту від 09 лютого 2010 року про відсутність в ТОВ «Гюнсел» трудової книжки [PERSON], доповідної записка начальника відділу кадрів ТОВ «Гюнсел» відносно відсутності трудової книжки [PERSON] , особової картки працівника ТОВ «Гюнсел» [PERSON], разом із тим судом у відповідності до ст. 138 ЦПК України не засвідчувалися копії даних письмових доказів. Тому підстав вважати, що такими, які відповідають дійсності є саме ті документи, які надав до суду відповідач, у суду не має. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Так, у судовому засіданні 27.08.2014 року після того, як судом було оглянуто оригінали журналу реєстрації трудових книжок працівників ТОВ «Гюнсел», акту від 09 лютого 2010 року про відсутність в ТОВ «Гюнсел» трудової книжки [PERSON], доповідної записки начальника відділу кадрів ТОВ «Гюнсел» відносно відсутності трудової книжки [PERSON] , особової картки працівника ТОВ «Гюнсел» [PERSON], представник позивача [PERSON] заявив клопотання про призначення по справі судово - технічної експертизи по наданим оригіналам документів, мотивоване тим, що матеріали справи містять копії цих документів, які кардинально відрізняються за змістом. Представник позивача припускав, що вказані оригінали можуть бути підробленими та сфальсифікованими через те, що виготовлені не в 2010 році , а вже під час розгляду даної справи в суді в 2014 році, встановлення чого потребує спеціальних знань. (а.с. 86). У даному ж судовому засіданні 27.08.2014 року представник відповідача після озвученого клопотання фактично відмовився надавати суду оригінали вищевказаних документів для вирішенні питання щодо можливості призначення судово технічної експертизи давності їх виготовлення, посилаючись на те, що цих документів у нього вже нібито не має. В подальшому вжиті судом заходи щодо надання відповідачем оригіналів вищезазначених документів (а.с. 95,96,107) не призвели до їх отримання, оскільки відповідач ТОВ «Гюнсел» направив до суду листа від 14.10.2014 року, до якого приклав акт про нестачу від 07.10.2014 року, згідно якого у ТОВ «Гюнсел» було виявлено нестачу документів , а саме оригіналу журналу реєстрації трудових книжок працівників ТОВ «Гюнсел», акту від 09 лютого 2010 року про відсутність в ТОВ «Гюнсел» трудової книжки [PERSON], доповідної записки начальника відділу кадрів ТОВ «Гюнсел» відносно відсутності трудової книжки [PERSON] , особової картки працівника ТОВ «Гюнсел» [PERSON], тобто відповідач повідомив, що цих документів у них вже фактично не має. Таким чином, вказаними діями відповідача фактично унеможливлено забезпечення та проведення судово - технічної експертизи документів. Таким чином, суд, враховуючи процесуальну поведінку відповідача, який фактично відмовився надати до суду оригінали документів а саме : журналу реєстрації трудових книжок працівників ТОВ «Гюнсел», акту від 09 лютого 2010 року про відсутність в ТОВ «Гюнсел» трудової книжки [PERSON], доповідної записки начальника відділу кадрів ТОВ «Гюнсел» відносно відсутності трудової книжки [PERSON] , особової картки працівника ТОВ «Гюнсел» [PERSON] те, що надані позивачем копії листка з журналу реєстрації трудових книжок та особової картки узгоджуються із показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та допитаного в якості свідка позивача [PERSON] про те, що в листопаді 2013 року відповідачем позивачу пропонувалося отримати трудову книжку, тобто вона як на час звільнення, так і станом на 06.11.2013 року була в наявності, однак її не повернули через розбіжності із датою її отримання, яку мав вказати [PERSON], суд вважає, що станом на час звільнення 09.02.2010 року трудова книжка [PERSON], безпідставно повернута не була, хоча згідно Закону її повинні були повернути. Сам по собі акт від 07.10.2014 року свідчить лише про нестачу зазначених у ньому документів, а не про відсутність на підприємстві витребуваної позивачем трудової книжки. 25.09.2014 року за повідомленням позивача [PERSON] про те, що йому було запропоновано отримати у ТОВ «Гюнсел» на автовокзалі м. Лубни власну трудову книжку , судом , в порядку ст. 140 ЦПК України було проведено огляд доказів за їх місцезнаходженням, однак за адресою м. Лубни вул. Радянська, 150 трудової книжки [PERSON] за зазначеною адресою виявлено не було (а.с. 105). Матеріали справи містять дані про звернення [PERSON], його представника МПП КОНСУЛ, депутата Лубенської міської ради Коряка В.В. до ТОВ «Гюнсел» з приводу отримання ним, як колишнім працівником, належної йому трудової книжки, які були залишені адресатом без задоволення. (а.с. 6-8,11-15). Крім цього, згідно п.6.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, якщо трудова книжка працівника загублена підприємством внаслідок стихійного лиха або з інших причин, то йому видається дублікат трудової книжки без стягнення її вартості. Також не підлягає задоволенню заява відповідача про застосування до вимог позивача строку позовної давності, оскільки на вимоги, що є предметом даного спору, у відповідності до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду, судовий збір в розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню із відповідача на користь держави.

Outcome: approved