Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач приватне підприємство „Мівона" звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - триповерхової споруди адміністративного корпусу з процентом готовності 49%, розташованої за адресою: [ADDRESS], укладеного 14 червня 2004 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Виробничо-торговельна компанія „Добре борошно" та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за номером 3691. Позов мотивовано тим, що 21.08.2013 р. на прилюдних торгах щодо реалізації арештованого нерухомого майна ПП „Мівона" придбало нежитлову будівлю, площею 2843,3 кв.м за адресою: [ADDRESS]. В подальшому до підприємства звернулася відповідач [PERSON] та повідомила, що такий об'єкт нерухомості належить їй та має адресу: [ADDRESS]. Також з'ясовано, що 14.06.2004 р. між [PERSON] та ТзОВ „Виробничо-торговельна компанія „Добре борошно" був укладений договір, згідно з яким відповідач [PERSON] придбала об'єкт незавершеного будівництва - триповерхову споруду адміністративного корпусу зі станом готовності - 49%. Разом з тим, свідоцтва про право власності на такий об'єкт незавершеного будівництва у [PERSON] не було, ОКП ЛОР „БТІ та ЕО" надало останній відмову у здійсненні реєстрації права власності. В подальшому, на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області [PERSON] зареєструвала своє право власності, проте таке рішення було скасоване рішенням апеляційного суду Львівської області. З інформації, наданої Сихівською та Галицькою районними адміністраціями встановлено, що останні не присвоювали вищевказаному об'єкту незавершеного будівництва поштову адресу: [ADDRESS] або 1а, а також з'ясовано, що за такими адресами знаходяться інші об'єкти. У зв'язку з цим, позивач вважає, що об'єкт, зазначений в оскаржуваному договорі купівлі-продажу, ніколи не існував та на підставі частин 1 та 5 ст. 203 ЦК України існують підстави для визнання договору купівлі-продажу від 14 червня 2004 року недійсним. Представники позивача Саміло Б.Й., Летій Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні за змістом доводам, викладеним у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях. Просили суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, надав пояснення відповідно до письмових заперечень проти позову. Зокрема, пояснив, що ПП „Мівона" не було учасником правовідносин, пов'язаних з укладенням оскаржуваного договору, а укладення цього договору права позивача не порушувало, оскільки таке приватне підприємство на той час ще не існувало. Зазначив, що стороною позивача не доведено, що під час укладення оскаржуваного договору порушено ч.1, 5 ст. 203 ЦК України. Крім цього, вважає, що ПП „Мівона" зловживає своїми процесуальними правами, оскільки пред'явивши даний позов до суду, дотримується протилежної правової позиції порівняно з тою, що була висловлена у позові, що розглядався господарським судом Львівської області про скасування результатів прилюдних торгів, згідно з якими ПП „Мівона" придбало об'єкт нерухомості по [ADDRESS], оскільки представники підприємства стверджували, що ПП „Мівона" придбало об'єкт, що належить [PERSON] Просив суд у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Згідно з договором купівлі-продажу від 14 червня 2004 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М. та зареєстрованим в реєстрі за номером 3691, товариство з обмеженою відповідальністю „Виробничо-торговельна компанія „Добре борошно" продало, а [PERSON] купила об'єкт незавершеного будівництва - триповерхову споруду адміністративного корпусу з процентом готовності 49%, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.50-51). Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 6 листопада 2008 року задоволено позов [PERSON] та ухвалено ОКП ЛОР „БТІ та ЕО" зареєструвати право власності за позивачем на незакінчений будівництвом об'єкт нерухомості - триповерхову споруду адміністративного корпусу з процентом готовності 49%, що розташований у Львівській області, Пустомитвському районі, на території Пасіки-Зубрицької сільської ради на [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], та видати витяг про реєстрацію права власності (а.с.41-42). Рішенням апеляційного суду Львівської області від 18 грудня 2014 року вищевказане рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Підставами для скасування судового рішення серед іншого є те, що позивач [PERSON] звернулася з позовними вимогами про зобов'язання реєстратора здійснити реєстрацію нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу, проте за іншою адресою, ніж та, що вказана в договорі, а також у позовній заяві, позовні вимоги не уточнювала, а належні та допустимі докази про зміну цієї адреси, у тому числі зі зміною населеного пункту, в якому знаходиться об'єкт нерухомості, суду не надано (а.с.108-111). Також судом встановлено, що в провадженні господарського суду Львівської області знаходилася справа за позовом ПП „Мівона" до ПП „Нива-В.Ш.", Головного управління юстиції у Львівській області, за участі третіх осіб: [PERSON], приватного нотаріуса Тимків І.М., ПАТ „Автомат", ОКП ЛОР „БТІ та ЕО", про визнання недійсними результатів прилюдних торгів, проведених 16.08.2013 р., з реалізації арештованого нерухомого майна - нежитлової будівлі, загальною площею 2834,3 кв.м, за адресою: [ADDRESS], скасування акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування реєстрації права власності на нежитлову будівлю та стягнення коштів, витрачених на придбання нерухомого майна. Рішенням від 27.10.2014 р. у задоволенні позову відмовлено. В ході розгляду вказаної справи господарським судом встановлено, що як на підставу для задоволення позову позивач ПП „Мівона" покликалося на ту обставину, що придбаний цим підприємством на прилюдних торгах об'єкт за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності та зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Правова позиція ПП „Мівона" ґрунтується на недодержанні передбачених законом умов вчинення правочину, а саме: суперечність змісту правочину актам цивільного законодавства (ч.1 ст. 203 ЦК України) та відсутність спрямованості правочину на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені (ч.5 ст. 203 ЦК України). Господарський суд прийшов до висновку, що оскільки відсутні підстави для визнання недійсними торгів, проведених 16.08.2013 р., відсутні також підстави для визнання недійсним акта державного виконавця від 21.08.2013 р. про реалізацію майна з прилюдних торгів та застосування наслідків недійсності правочину. При цьому, судом зазначено, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Крім цього, судом вказано, що оскільки позивач був визнаний переможцем за результатами проведення прилюдних торгів 16.08.2013 р. та йому оформлене свідоцтво про право власності на придбане майно, можна стверджувати, що правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені. Рішення господарського суду сторонами, у тому числі позивачем ПП „Мівона", та третіми особами не оскаржувалося та набрало законної сили. Згідно з висновком №2102 від 30.07.2014 р. судової будівельно-технічної експертизи, проведеної у вищевказаній господарській справі, будівля, на яку складено інвентаризаційну справу за адресою: [ADDRESS], видану Львівським ОДКБТІ та ЕО від 29.06.2001 р., та будівля, на яку Львівським ОДКБТІ та ЕО 20.01.2010 р. складено інвентаризаційну справу за адресою: [ADDRESS], являється одним і тим самим майном, та як має однакові: конструктивний тип будинку, конфігурацію, поверховість, призначення будівлі, об'єм, зовнішні обміри будівлі, середню висоту приміщень, матеріали конструктивних елементів: фундаментів, стін і перегородок, перекриття (а.с. 170-178). Разом з тим, згідно з листом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 25.10.2013 р., остання поштової адреси: вул. Надійна, 23 а не присвоювала (а.с.52). Згідно з листом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 16.04.2014 р. вул. Надійна не належить до території Галицького району, поштові номери на будинки [ADDRESS] районною адміністрацією не присвоювалися. (а.с.169) Відповідно до листа Галицької та Сихівської районних адміністрацій Львівської міської ради від 25.09.2014 р. та 26.09.2014 р. відповідно, районними адміністраціями поштова адреса: [ADDRESS] не присвоювалася (а.с.9-10). Відповідно до довідки ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 18.10.2013 р., згідно з інвентаризаційними даними ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 р. за адресою: [ADDRESS] інформація про присвоєння номера та дані по земельній ділянці відсутні (а.с.53). Розпорядженням Сихівської районної адміністрації №290 від 01.06.2011 р. анульовано поштовий номер [ADDRESS] у зв'язку з тим, що будівлі та споруди за такою адресою знаходяться за межею м. Львова у с. Горішній Пасіки-Зубрицької сільської ради Пустомитівського району (а.с. 168) Також, із матеріалів справи встановлено, що об'єкт незавершеного будівництва, адреса якого: [ADDRESS], придбаний позивачем ПП „Мівона" на прилюдних торгах, до цього з 2010 року відчужувався тричі, первинно на такий об'єкт право власності набуте на підставі рішення Постійно діючого третейського суду від 25.02.2009 р. (а.с.107). Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Ст. 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним дя чинності правочину. Так, ч.1 цієї статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; ч.5 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст. 234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до статей 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, стороною позивача при пред'явленні позову та обґрунтуванні такого в судовому засіданні не вказано норм законодавства, які порушені при укладенні [PERSON] та ТзОВ „ВКФ „Добре борошно" 14 червня 2004 року оскаржуваного договору купівлі-продажу. Крім цього, представниками позивача суду не доведено того, що укладення правочину не спрямоване на реальне настання правових наслідків. При цьому, судом із матеріалів справи встановлено, що ТзОВ „ВКФ „Добре борошно" було не першим власником цього об'єкта нерухомості, оскаржуваний та попередній договори купівлі-продажу такого майна, посвідчувалися нотаріально, чому передувало отримання відповідних довідок у Львівському ОДКБТІ та довідки з реєстру заборон (а.с.54-60, 77). Судом також встановлено, що обидві адреси, за якими значиться об'єкт нерухомості, районними адміністраціями не присвоювалися та таке питання залишається на даний час невирішеним. Таким чином, стороною позивача ПП „Мівона" суду не доведено існування підстав, передбачених частинами 1, 5 ст. 203 ЦК України для визнання оскаржуваного договору недійсним, у зв'язку з чим, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed