Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП МВС України "Інформ-ресурси" (далі - Підприємство), просив витребувати безоплатно у відповідача транспортний засіб - автомобіль марки DAEWOO SENS T13110, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], належний позивачу на праві власності, також просив стягнути судові витрати, понесені позивачем протягом розгляду цивільної справи. В лютому 2014 року позивач подав уточнення позову, згідно яких вказав назву позову в новій редакції - "про витребування майна". В обґрунтування вимог позивач посилався на обставини придбання спірного автомобілю у власність на аукціоні з реалізації арештованого майна. В той же час зазначав, що реалізувати право власності на спірне майно не має можливості, оскільки відповідач відмовляється передати його позивачу, з підстав не сплати останнім послуг із транспортування та зберігання затриманого транспортного засобу. В судове засідання сторони не з'явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник позивача до суду надав заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Третя особа - ВДВС Каховського МРУЮ - до суду надіслав заяву про розгляд справи у відсутність його представника, вважав, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання інших учасників процесу матеріали справи не містять. Заперечення проти позову до суду ними не надані. Суд ухвали про заочний розгляд справи відповідно до ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно протоколу проведення аукціону № 13/048/13/А-2 з реалізації арештованого майна - в тому числі, автомобілю марки DAEWOO SENS T13110, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER], належного [PERSON], від 06 вересня 2013 року переможцем торгів став [PERSON], що також підтверджується актом про проведення аукціону з реалізації майна від 12.09.2013 року. Згідно цього ж акту позивачем було проведено повний розрахунок за придбане майно (а.с. 5, 6) 12 вересня 2013 року державним виконавцем ВДВС Каховського МРУЮ складено вимогу про видачу позивачу спірного автомобілю з спеціалізованого майданчику зі зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів м. Таврійськ (а.с. 7) В той же час, [PERSON] на адресу МФ ДП МВС України "Інформ-Ресурси" направлено вимогу про безоплатну видачу йому спірного автомобілю, з посиланням на відмову адміністрації майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів, на якому він зберігається, у його видачі, без сплати позивачем послуг за зберігання транспортного засобу (а.с. 8) Згідно відповіді МФ ДП МВС України "Інформ-Ресурси" від 15 жовтня 2013 року за вих. № 10/15-2 позивачу направлено відповідь на звернення, в якій вказано, що вимога про безоплатну передачу майна є необґрунтованою та безпідставною, оскільки ні в вимозі держвиконавця, ні в правових нормах, на які посилається позивач, не вказано, що видача автомобіля повинна проводитись безоплатно (а.с. 9) Відповідно п. 12 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1102 від 17.12.2008 року, слідує, що повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за письмовим зверненням його водія, власника (співвласника) за умови оплати ним витрат, пов'язаних з транспортуванням та зберіганням такого транспортного засобу, та пред'явлення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення. Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу боржника, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці, здійснюється за вимогою державного виконавця. Більше того, зі змісту статей 32, 41, 43, 52 ЗУ "Про виконавче провадження" слідує, що звернення стягнення на майно боржника є одним із заходів примусового виконання рішень і полягає в його арешті, вилученні і примусовій реалізації. Витрати на перевезення, зберігання і реалізацію майна боржника відносяться до витрат виконавчого провадження і здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, та згодом компенсуються за рахунок боржника в порядку черговості, в процесі розподілу стягнутих державним виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаної від реалізації майна боржника). З вищевикладеного слідує, що спірний автомобіль не було вилучено у позивача внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення. Також, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження (боржником), витрати виконавчого провадження стягненню з нього не підлягають. Більше того, з вищезазначених положень ч. 2 п. 12 Порядку тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках прямо не випливає обов'язок власника транспортного засобу (переможця аукціону) оплачувати послуги по його зберіганню, про такий обов'язок не зазначено і в вимозі державного виконавця про повернення тимчасово затриманого транспортного засобу від 12.09.2013 року. Отже, така позиція відповідача, як і адміністрації спеціального майданчику, суперечить тому принципу, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Більше того, відповідно до п. 7 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 42/5 від 15.07.1999 року, право власності на майно переходить до переможця аукціону після повного розрахунку за придбане майно. В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. А згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З матеріалів слідує, що позивач, як переможець аукціону, виконав усі законодавчо встановлені зобов'язання і таким чином набув право власності на спірний автомобіль. З викладеного суд робить висновок, що відмова у видачі позивачу безоплатно спірного автомобілю є необґрунтованою, а отже позовні вимоги частині витребування безоплатно у відповідача майна підлягають задоволенню. Більше того, в силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, позивач просить про стягнення з відповідача на його користь судових витрат в розмірі 4589 грн. 42 коп., що складаються з: витрат на правову допомогу в розмірі 3750 грн. 00 коп.; витрат, пов'язаних з явкою до суду - 610 грн. 01 коп.; судового збору - 229 грн. 41 коп. Матеріалами справи повністю підтверджується розмір витрат, про стягнення яких просить позивач (а.с. 1, 43-45) Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved