Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

У жовтні 2014 року позивачі звернулася до суду з позовом про визнання їх права на безоплатну приватизацію житла - квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування вимог, зазначають, що квартира у сімейному гуртожитку за адресою: [ADDRESS] була надана їхній сім'ї на підставі ордеру № 194 серії 2 від 06.06.1994 року, згідно рішення Виробничого об'єднання «Південний машинобудівний завод» № 101 від 30.05.1994 року. Дана квартира надана [PERSON], [PERSON], які там зареєстровані та проживають з 1994 року. Згідно особистого рахунку головним квартиронаймачем являється [PERSON] Рішеннями виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів № 81/1 від 18.03.1994 року та № 145/4 від 22.03.1991 року статус зазначеного будинку змінено з гуртожитку сімейного типу на житловий будинок. Згідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 18.11.2003 року, будинок [ADDRESS] переданий у комунальну власність територіальної громади міста, змінено його статус на житловий будинок та підпорядковано КП "Жилсервіс-1". До січня 2013 року Виконкомом Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради всім квартиронаймачам зазначеного будинку видавались постійні ордера. Проте, з об'єктивних причин до січня 2013 року вони не отримали ордер належного зразка на вказану квартиру. У вересні 2013 року позивачі вирішили приватизувати квартиру, яку постійно займають з 1994 року. Зібравши необхідні документи та надавши їх до відділу приватизації ВО "ПМЗ ім. М.О.Макарова", вони отримали відповідь, де зазначалося про те, що питанням приватизації ВО "ПМЗ ім. М.О.Макарова" не займається з 2011 року у зв'язку з передачею цих повноважень до управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Однак, останні їм надали відповідь, в якій зазначалося, що згідно до наданого ордеру не з'ясований статус будинку, де знаходиться вказане житло, тому передати зазначену квартиру у власність немає законних підстав. Тому, вони вимушені звернутися до суду з даним позовом. Позивачі у судове засідання не з'явилися, проте від їхнього представника до суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати без їх участі та проти заочного рішення суду не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та дату слухання справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися, про час та дату слухання справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК Україна кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Докази надаються сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і за якими у сторін та інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, з 1994 року [PERSON] та [PERSON] на підстав ордеру на житлову площу в гуртожитку № 194 серія 2, виданого 06 червня 1994 року, зареєстровані та проживають на сьогоднішній час у кімнаті [ADDRESS] (а.с. 10). Рішеннями виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів № 81/1 від 18.03.1994 року статус будинку [ADDRESS] змінено з гуртожитку сімейного типу на житловий будинок (а.с. 42). Рішенням Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 18.11.2003 року, будинок [ADDRESS] переданий у комунальну власність територіальної громади міста, змінено його статус на житловий будинок та підпорядковано КП «Жилсервіс-1» (а.с. 29). [PERSON] у вересні 2013 року вирішила приватизувати квартиру, тому звернулася з необхідними документами до ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова», однак отримала відмову, в якій зазначено, що на даний час немає правових підстав видати ордер на квартиру [ADDRESS], як на житлове приміщення, оскільки не надано документів, які підтверджують статус даного будинку як гуртожитку. З такою ж заявою [PERSON] звернулася до Управління житлового господарства Дніпропетровська міської ради, відповіддю якого у розгляді заяви на приватизацію квартири було відмовлено, так як ордер виданий на жилу площу в гуртожитку, а згідно довідки про склад сім'ї наймача будівля [ADDRESS] умає статус житлового будинку. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Відповідно до вимог ст. 2 Закону, до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст. ст. 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та п. 7 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир /будинків/ з розрахунку 21 кв.м. загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 кв.м. на сім'ю. Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім'я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім'ї видаються житлові чеки, сума яких визначається, виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра. Кожен громадянин має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою лише один раз. Рішенням Конституційного Суду України від 10.06.2010 року щодо офіційного тлумачення положення п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (справа про безоплатну приватизацію житла) зазначено, що безоплатна приватизація державного житлового фонду обумовлюється загальною площею квартири (будинку), в якій постійно проживає наймач та члени його сім'ї, і санітарною нормою загальної площі, що підлягає приватизації, та не обмежується кількістю квартир (будинків) державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі. Тому громадяни України мають право використати житлові чеки для приватизації державного житлового фонду у повному обсязі незалежно від того, вкладається в санітарну норму загальна площа однієї чи кількох квартир (будинків). Тобто, якщо площа займаної квартири (будинку) менше санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку)державного житлового фонду, наймачем якої він є. Право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що не перевищує встановлену санітарну норму і, відповідно, номінальну вартість житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», встановлено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім'ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] мають право на безоплатну приватизацію квартири [ADDRESS], а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved