Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

29.07.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу та визнання права власності. Під час розгляду справи неодноразово уточнювала позовні вимоги. В остаточному уточненому позові зазначила, що з 29.04.1970 року по 22.07.2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Під час шлюбу, за спільні кошти подружжя був придбаний об'єкт нерухомості у вигляді квартири [ADDRESS]. Власником квартири згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно є відповідач [PERSON] Крім квартири під час шлюбу за спільні кошти було придбано автомобіль HYUNDAI GETZ, державний номер [NUMBER], 2010 року випуску, та автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску, які також були зареєстровані за відповідачем. На даний час шлюб між ними розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2011 року. У зв'язку з тим, що квартиру та автомобілі було придбано за період спільного мешкання та за спільні кошти, вважає, що їй належить право власності на 1/2 частину зазначеного майна, тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], виділити їй ? частину цієї квартири. Також оскільки автомобіль є неподільною річчю просить визнати за нею право власності на ? частину автомобілю [NUMBER], 2007 року випуску та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля HYUNDAI GETZ, державний номер [NUMBER], 2010 року випуску в грошовому еквіваленті, що складає 78500 гривень. Крім того просить стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору у розмірі 2496,41 гривень. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Позивачка суду пояснила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] На даний час шлюб між ними розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2011 року. Під час шлюбу, за спільні кошти подружжя був придбаний об'єкт нерухомості у вигляді квартири [ADDRESS]. Власником квартири згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно є відповідач [PERSON] Крім квартири під час шлюбу за спільні кошти було придбано автомобіль HYUNDAI GETZ, державний номер [NUMBER], 2010 року випуску, та автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску, які також були зареєстровані за відповідачем. Після розірвання шлюбу вона залишилась мешкати в спірній квартирі у якій вона проживає і дотепер. Автомобілі залишилися у користуванні відповідача. 21.07.2014 року вона звернулась до відповідача з проханням офіційно розділити набуте майно, але їй було в цьому відмовлено у зв'язку з чим вона звернулась до суду. Просить розподілити між нею та відповідачем спільно нажите майно, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], виділити їй ? частину цієї квартири. Також оскільки автомобіль є неподільною річчю просить визнати за нею право власності на ? частину автомобілю [NUMBER], 2007 року випуску та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля HYUNDAI GETZ, державний номер [NUMBER], 2010 року випуску в грошовому еквіваленті, що складає 78500 гривень. Крім того просить стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору у розмірі 2496,41 гривень. Відповідач позов не визнав та пояснив, що автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску він продав за довіреністю у 2012 році за 30000 гривень та половину коштів віддав позивачці. Автомобіль HYUNDAI GETZ, державний номер [NUMBER], 2010 року випуску був придбаний на його ім'я їх сумісною донькою [PERSON] за її кошти та після розірвання шлюбу доньки перереєстрований на її ім'я, а не проданий. Що стосується квартири, то вона дійсно була придбана під час шлюбу за сумісні кошти, але посилаючись на ч.2 ст.72 СК України та ст.257, 267 ЦК України просить в задоволенні позову відмовити у зв'язку із спливом строку позовної давності. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 29.04.1970 року перебували у зареєстрованому шлюбі який розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 22.07.2011 року. Під час шлюбу, за спільні кошти подружжя був придбаний об'єкт нерухомості у вигляді квартири [ADDRESS]. Власником квартири згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно є відповідач [PERSON] Крім квартири під час шлюбу за спільні кошти було придбано автомобіль HYUNDAI GETZ, державний номер [NUMBER], 2010 року випуску, та автомобіль [NUMBER], 2007 року випуску, які також були зареєстровані за відповідачем. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У зв'язку з тим, що квартира і автомобілі були придбані в період шлюбу, суд вважає що зазначене майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], сторони мають рівні права на майно та їх частки в спільному сумісному майні є рівними, тому за позивачем необхідно визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В позовній заяві позивачка просить виділити їй 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Оскільки квартира є неподільною річчю позов в цій частині задоволенню не підлягає. Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Виходячи з сенсу ч. 4 та ч. 5 ст. 71 СК України, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" необхідність попереднього внесення грошової суми на депозитний рахунок суду і отримання згоди на отримання грошової компенсації існує тільки тоді, коли позивач заявляє вимоги про залишення у його власності неподільної речі і хоче виплатити відповідачу компенсацію замість його частки. При розгляді цієї справи такі вимоги не заявлялись, а тому і немає необхідності в дотриманні зазначених у ч. 4 та ч. 5 ст. 71 СК України умов. Приймаючи до уваги, що подружжя не може поділити майно у вигляді автомобілю [NUMBER], 2007 року випуску, яке придбано в шлюбі за взаємною згодою, тому воно підлягає поділу між ними. Так як у судовому засіданні встановлено, що шлюбного договору або контракту, який би передбачав майнові права та обов'язки подружжя не укладалось і їх частки є рівними, спірне майно у вигляді автомобілю є неподільним, тому слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобілю [NUMBER], 2007 року випуску, кузов № [NUMBER]. Згідно довідки УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області від 29.11.2014 року № 10/13-4109 автомобіль зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с.98-99). Пояснення відповідача та свідка [PERSON] щодо продажу спірного автомобілю суд не приймає до уваги, оскільки відомостей про продаж автомобілю немає, а відповідно генеральної довіреності лише вбачається, що [PERSON] надав право розпорядження автомобілем гр. [PERSON] (а.с.164). Інших доказів купівлі-продажу автомобілю відповідач не надав. Крім того у відповідача відсутні докази отримання грошових коштів у розмірі 30000 гривень за продаж автомобілю та передачу половини суми позивачці. [PERSON] категорично заперечує проти того, що вона отримувала від [PERSON] будь які гроші. У п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно наданої УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області копії довідки-рахунку автомобіль HYUNDAI GETZ 21.11.2013 року було придбано [PERSON] за 82000 гривень (а.с.75 об.). Суд не приймає до уваги нотаріально завірену заяву [PERSON] в якій вона зазначила про те, що цей автомобіль спочатку був придбаний на ім'я [PERSON] за її особисті гроші та в подальшому було передано відповідачем їй безоплатно оскільки нотаріус не попереджав її про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, а засвідчив тільки дійсність її підпису, а не дійсність викладеного. Крім того, факт продажу автомобілю підтверджується копією заяви [PERSON] на ім'я начальника УДАІ ГУМВС в якій він зазначив, що не заперечує проти привласнення нового номеру саме проданого ним автомобілю [PERSON] Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки ? частину вартості автомобілю HYUNDAI GETZ, державний номер [NUMBER], 2010 року випуску, у розмірі 41000 гривень виходячи не з орієнтувальної вартості автомобілю згідно висновку про вартість майна, а з дійсної суми за яку було його продано відповідно до довідки-рахунку. Згідно з ч.2 ст.72 СК України до вимоги про розподіл майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішення суду законної сили ( статті 109, 110 СК), а від дня коли один із співвласників дізнався про порушення свого права власності ( ч.2 ст.72 СК). Як зазначила позивачка про заперечення відповідача з приводу раніше досягнутого порядку користування набутим у шлюбі майном їй стало відомо лише 21.07.2014 року коли відповідач відмовився оформити відповідні документи. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав доказів які спростовують вказане ствердження позивачки. Суд вважає, що строк для звернення із позовною заявою про поділ майна подружжя позивачкою не пропущено, а заява відповідача про відмову в задоволенні позовних вимог з цієї підстави задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2496,42 гривень, що підтверджується квитанціями (а.с.17-а, 151).

Outcome: partial