Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

[PERSON] виклад позиції позивача та відповідача. 1. Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 2. Позов обґрунтований тим, що позивач [PERSON] є власником ? квартири [ADDRESS]. Іншою частиною квартири володіє її син [PERSON], що підтверджується ордером на житлове приміщення від 27.10.1989 року №8346, свідоцтвом про право власності від 07.10.1998 року, зареєстрованому у реєстровій книзі №6 за №566/71, який не заперечує проти визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На даний час у вищезгаданій квартирі зареєстрований [PERSON], проте з 2016 року в даній квартирі не проживає. 3. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 4. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов, надала згоду на ухвалення судом заочного рішення ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Оскільки відповідач, з огляду на положення\~ст.128 ЦПК України, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи , проте в судове засідання не зявився без поважних причин, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. 6. Судом на підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 7. Позивач [PERSON] та її син [PERSON] являються власником квартири [ADDRESS] на підставі ордеру на житлове приміщення від від 27.10.1989 року №8346, свідоцтвом про право власності від 07.10.1998 року, зареєстрованому у реєстровій книзі №6 за №566/71/а.с17-18/. 8. Відповідач по справі зареєстрований за вище вказаною адресою, що підтверджується записами в домовій книзі для прописки громадян /а.с.19-22/. 9. Згідно акту про не проживання за місцем реєстрації від 15.08.2018 року №4653, відповідач по справі фактично не проживає в належній позивачу квартирі з 2016 року /а.с.27/. V. Оцінка суду. 10. Відповідно до\~ст.47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 11. Згідно з\~ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. 12. Згідно з ч.2\~ст.405 ЦК\~член сім'ї власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 13. Відповідно до\~ст.321 ЦК\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 14.\~Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірному домоволодінні. Згідно наданих в розпорядження суду доказів, [PERSON] не проживає в належному позивачеві будинку близько семи останніх років. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно повязані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням. Разом з тим, відповідачем, всупереч процесуального обовязку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо її фактичного проживання в спірній квартирі, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даній квартирі в розпорядження суду не надано. 15. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належній позивачеві квартирі, обєктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання за [PERSON] втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла позивача по справі. Згідно із\~статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом і не входить до компетенції суду, тобто, рішення суду є лише підставою для зняття з реєстрації, а тому в цій частині в позовних вимог слід відмовити. Вказані обставини свідчать, що «втручання\~у право\~відповідача» є\~співрозмірним\~із переслідуваною\~законною метою,\~а відповідно\~є «необхідним\~у демократичному\~суспільстві»,\~а відтак\~-\~позовні вимоги\~підлягають частковому\~задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. 15.Судом також встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 704 грн 80 к. /а.с.1/, який відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON]

Outcome: partial