Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

21.04.2020 до Борівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , в якому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 110 981.11 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. Відповідачзвернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 16.04.2011. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашеня заборгованості відповідач станом на 16.03.2020 має заборгованість - 110 981.11 грн., яка складається з наступного: - 65 064.34 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0.00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 65064.34 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; - 0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; - 0.00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 25 125.16 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; - 15030.60 грн. - нарахована пеня; - 0.00 грн. - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); - 5261.01 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Ухвалою судді від 12.05.2020 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 29.05.2020 до Борівського районного суду Харківської області надійшов відзив від відповідача, в якому останній просив повністю відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідачем було підписано тільки анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг; інших документів, зокрема тексту самих умов і правил надання банківських послуг, відповідачем не підписувалося, і позивач не надав жодних документів на підтвердження іншого. Таким чином, відсутні належні та допустимі докази того, що відповідач прийняв вищевказані умови та правила; відповідач не визнає жодних умов та правил, які містяться на сайті банку, оскільки його з ними ніхто жодним чином не знайомив, а він їх не підписував (не погоджувався з ними). Більше того, надані умови та правила не містять і підпису позивача, а тому не можуть виступати в якості доказу по справі. Відсутні підтвердження того, що ці Умови та Правила були додатком до підписаної відповідачем анкети-заяви. Таким чином, усі сплачені відповідачем кошти на погашення кредиту - є сплатою коштів на погашення тіла кредиту і не мають зараховуватися для погашення будь-яких інших платежів, як то розраховує позивач. Відповідач зазначає, що він не здійснював жодних покупок товарів, які б могли бути підставою для списання коштів, а також не користувався послугою «Миттєва розстрочка». Списання вказаних коштів є самовільною дією позивача, що порушує права відповідача. Позивач незрозумілим чином нарахував заборгованість, оскільки ним не надано жодних підтверджень, що відповідачем було взято в кредит будь-які грошові кошти. Позивачем не надано доказів зарахування кредитних коштів на відкритий картковий рахунок, що може бути підтверджено лише меморіальним ордером чи платіжним дорученням. Також, відповідач заявив про застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності і просив повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 15.06.2020 до Борівського районного суду Харківської області від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. З виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, яким відповідач користувався, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Крім того, з виписки по рахункам вбачається, що відповідач неодноразово скористався послугою «Миттєва розстрочка». Відповідач активно користувався послугами банку, здійснював погашення заборгованості протягом тривалого часу, в тому числі після підключення до послуги «Миттєва розстрочка». Оскільки послуга «Миттєва розстрочка» не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт - то підписання окремого кредитного договору не вимагається. Також, представник позивача зауважує, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов?язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов?язання за договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Щодо строку позовної давності, представник позивача зазначив, що строк дії кредитної карти встановлений до останнього дня 06.22, тому позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності. Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 25.06.2020 за клопотанням відповідача призначено судову економічну експертизу документів фінансово-кредитних операцій, провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 22.12.2020 провадження по справі поновлено, призначено судове засідання. 25.01.2021 від представника позивача до Борівського районного суду Харківської області надійшли письмові пояснення, до яких додана копія Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду". Згідно ч. 3,4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи той факт, що представником позивача подані письмові пояснення, до яких додана копія Довідки про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", після закінчення процесуальних строків, то вони залишаються без розгляду, що відповідає правовим висновкам, висловленим Верховним Судом в постанові від 02.12.2020 по справі № 761/22513/15-ц. Крім того, суд зазначає, що позивач не був позбавлений можливості надати докази, які він вважав необхідним, для проведення експертизи. До того ж, з висновку експерта № 12569 від 18.11.2020 вбачається, що подане експертом 22.07.2020 клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової економічної експертизи, задоволено не було. На що суд вказує, що ухвалою Борівського районного суду Харківської області від 07.08.2020 вказане клопотання експерта було задоволено та витребувано від АТ КБ "ПриватБанк" необхідні докази, проте останнім вони надані не були. Таким чином, саме АТ КБ "ПриватБанк" не виконав клопотання експерта про надання необхідних доказів для проведення експертизи. Представник позивача подала клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, в задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати (оплату за судову економічну експертизу). Представником позивача до позовної заяви додані документи, з яких вбачається наступне. Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 16.04.2011, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , станом на 16.03.2020, загальна сума заборгованості становить 110 981.11 грн., яка складається з наступного: 65 064.34 грн. - заборгованість за тілом кредита, в т.ч.: 0.00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита; 65064.34 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0.00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 25 125.16 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 15030.60 грн. - нарахована пеня; 0.00 грн. - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн. - штраф (фіксована частина); 5261.01 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 7-23), згідно анкети-заяви позичальника [PERSON] було оформлено платіжну кредитну картку «Універсальна» (а.с.36). Факт користування кредитною карткою [PERSON] підтверджується випискою за договором № б/н станом на 20.03.2020 (а.с.24-33). З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що [PERSON] 12.10.2018 було видано кредитну картку зі строком дії до 06/22 (а.с.34). З висновку експерта № 12569 за результатами проведення судової економічної експертизи за цивільною справою № 614/341/20, складеного 18.11.2020 судовим експертом Харківського НДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса Закорко І.П., вбачається, що загальна сума грошових коштів, отриманих позичальником у ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 18.04.2011 по 20.03.2020 з урахуванням суми поповнення грошових коштів за договором № 15/04 від 15.04.2011, складає 356 809.78 грн. Сума повернутих грошових коштів за період з 18.04.2011 по 20.03.2020 становить 149 174.62 грн. Станом на 20.03.2020 переплата між наданими та повернутими грошовими коштами клієнтом [PERSON] , з урахуванням поповнення карти 15.04.2011 «ЗА ПЕКТУС» [PERSON] на суму 233 999.25 грн., складає 26 364.09 грн. Розрахувати 3% річних за період з 31.03.2017 по 30.03.2020 не видалося можливим. Крім того, із вказаного висновку вбачається, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить ознак первинного документа у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Залучені до матеріалів справи виписки АТ КБ «ПриватБанк» по клієнту [PERSON] складені з недотриманням вимог п. 5.4, п. 5.5 Положення № 254 (а.с.170-178). Судом установлено, що 16 квітня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку. У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 16 квітня 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16 квітня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 квітня 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 квітня 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 16 квітня 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Вказане узгоджується з правовими висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Крім того, з висновку експерта № 12569 від 18.11.2020 вбачається, що станом на 20.03.2020, з урахуванням поповнення картки 15.04.2011 «ЗА ПЕКТУС» [PERSON] , останній має переплату в сумі 26 364.09 грн., що виключає можливість стягнення з останнього на користь позивача заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.04.2011, оскільки вона відсутня. Відповідач крім заперечень проти позову по суті, посилався на пропуск строків позовної давності. Проте, враховуючи, що останній платіж, вчинений відповідачем 13.03.2019 - поповнення картки готівкою, що слугує фактом переривання строку позовної давності, позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, тому відсутні підстави для відмови в позові в зв?язку із застосуванням наслідків пропуску строків позовної давності. З дотриманням передбаченого законодавством порядку дослідження доказів, ухвалення судових рішень, судом було повно та всебічно з`ясовано всі обставини справи, на підставі яких, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Питання щодо розподілу судових витрат між сторонам суд вирішує згідно ст. 141 ЦПК України. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed