Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

12.05.2016 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення судового збору. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до договору №б/н якій був укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» 16.08.2007 року, був отриманий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, на строк згідно з п. 5.4. Правил користування платіжною карткою « строк погашення Кредиту в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, указаного в платіжній картці, а саме 08/09, тобто серпень 2009 року». Вище вказаний договір складався з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. З вище перерахованих документів, що складали договір, нею було підписано особистим підписом тільки заява позичальника. Жоден з документів який визначає договір, нотаріально посвідчений не був. За вищевказаним договором виникла заборгованість. 23.11.2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» була надана позовна заява про стягнення заборгованості у розмірі 30756,73 грн., а також судові витрати по справі ,яка була задоволена за рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 03.02.2011 р. На підставі рішення суду було відкрите виконавче провадження №25059499 від 09.03.2011 року Іллічівським відділом державної виконавчої служби Маріупольського управління юстиції. В ході виконавчого провадження 09.11.2011 року було проведено опис та арешт майна . 08.12.2011 року матеріальні цінності були вилучені згідно з актом. 18.07.2015 р. ПАТ КБ «Приватбанк» була подана позовна заява до неї про стягнення заборгованості у розмірі 42741,13 грн. 10.09.2015 року вона подала заяву про застосування строків позовної давності. 18.09.2015 року Іллічівський районний суд м. Маріуполя виніс ухвалу, згідно якої позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду, оскільки представник позивача подав відповідно заяву. 29.02.2016 р виконавчим написом №1366 приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було стягнено з неї грошові кошти у сумі 81737,94 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Вказаний виконавчій напис нотаріуса веде до повторного стягнення заборгованості. Претензій на вищевказану суму з розрахунком суми заборгованості, випискою з рахунку та інших відомостей про рух коштів на рахунку нею отримано не було. Посилаючись на ст..ст. 87,88 Закону «Про нотаріат» ст.. 260 ЦК України зазначала, що у нотаріуса не було підстав для видання виконавчого напису по спливу строку позовної давності, встановленої у 3 роки. Просила визнати виконавчий напис № 1366 від 29.02.2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» понесені нею судові витрати у сумі 551 грн. 20 коп. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заперечення згідно яких вважала позовні вимоги необґрунтованими, оскільки нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Вважала, що вчинений нотаріусом напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства, що свідчить про спростування доводів позивача . Просила відмовити у задоволенні позову та розглянути справу у їх відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності . Дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.08.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За вказаним договором утворилась заборгованість та станом на 30.10.2010 р. заборгованість склала 30756,73 грн. Рішенням Іллічівського районного суду від 03.02.2011 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено. На підставі рішення суду Іллічівським відділом державної виконавчої служби Маріупольського управління юстиції було відкрито виконавче провадження №25059499 від 09.03.2011 року . В ході виконавчого провадження 09.11.2011 року було проведено опис й арешт майна , 08.12.2011 року матеріальні цінності були вилучені згідно з актом. 18.07.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» подано заяву про стягнення заборгованості у розмірі 42741,13 грн. 10.09.2015 року [PERSON] подала заяву про застосування строків позовної давності. 18.09.2015 року Іллічівським районним судом винесено ухвалу про залишення позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» без розгляду, оскільки представником відповідача було подано відповідну заяву. 29.02.2016 р. виконавчим написом №1366 приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було стягнено грошові кошти у сумі 81737,94 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк», та зазначено,що строк, за який провадиться стягнення вісім років пять місяців пятнадцять днів, а саме з 16.08.2007 року по 31.01.2016 року. Виконавчий напис набрав законної сили з 29.02.2016 року та на його підставі 27.04.2016 року державним виконавцем Іллічівського ВДВС Маріупольського управління юстиції було винесено постанову ВП № 50967884 про відкриття виконавчого провадження. Аналіз наявних у справі документів свідчить про порушення банком та нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису. Згідно зі статтею 18 ЦК України та статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України ( КМУ ). Відповідно до п. 2 постанови КМУ від 29 червня 1999 р. №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими заборгованість проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, подаються : оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вчинення виконавчих написів врегульовано також і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5 ( глава 16 Порядку ). Таким чином, виконавчий напис - це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника. Відповідно до п.3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п. 3.2 глави 16 розділу ІІ цього Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до п.3.5 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідачем не надано суду доказів щодо направленням нотаріусом боржнику повідомлення про вчинення виконавчого напису, що забезпечило б боржнику можливість надати свої письмові заперечення чи докази на спростування правомірності застосування примусових заходів стягнення боргу. Судом встановлено, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням процедури, а саме: кредитор не направляв боржнику письмову вимогу про повернення заборгованості у визначений строк та попередження про початок примусових заходів стягнення заборгованості у випадку не задоволення боржником вимоги Банку в добровільному порядку, хоча таке попередження повинно бути направлено боржникові не менш, ніж за 30 днів до звернення кредитора до нотаріуса за виконавчим написом (п. 2.3. Глави 16 Наказу «Про затвердження Порядку нотаріальних написів нотаріусами України» від 22.02.2002 року № 296/5. В запереченнях відповідач стверджував,що надсилав таку вимогу, між тим письмових підтверджень тому суду не надав, позивачка заявляла,що таку вимогу не отримувала.. Також, суд приходить до виснрку, що при вчиненні виконавчого напису було порушено строки позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Строк закінчення боргового зобовязання за кредитним договором закінчується через три роки після спливу строку за кредитним договором. Кредитний договір було укладено 16.08.2007 року на строк по 08/09 2009 року включно . Разом з тим, нотаріус виконавчим написом стягнув з позивачки на користь відповідача грошові суми за вісім років пять місяців пятнадцять днів, а саме з 16.08.2007 року по 31.01.2016 року . Беручи до уваги зазначене, приватний нотаріус не мав жодних підстав для вчинення виконавчого напису про стягнення боргу за кредитним договором, попередньо не переконавшись та не отримавши від банку документів, які б підтвердили отримання позивачем вимоги про усунення порушень та доводів, що вказана заборгованість є безспірною зі спливом тридцятиденного строку з моменту отримання позивачем такої вимоги, та зі спливом строків позовної давності. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства (ч.2 ст.15 ЦПК України). Так, ч.12 ст.110 ЦПК України передбачено розгляд справ за позовами до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ст.50 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спір про право, який грунтується на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача. За таких обставин, суд вважає, що нормами чинного законодавства України передбачено такий спосіб захисту порушеного права як визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а , виконавчий напис від 29.02.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1366, яким стягнуто з позивача на користь відповідача борг за кредитним договором має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню Оскільки належним відповідачем у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є стягувач, суд відповідно до вимог ст.88 ЦПК України присуджує з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь позивача судовий збір у сумі 551,20 грн., понесений позивачем при зверненні до суду та документально підтверджений.( а.с.2). На підставі викладеного та

Outcome: partial