Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

позивач [PERSON] 12 серпня 2015 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до ТОВ "ТК "Золотий Урожай" про поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди . В позовній заяві позивачка вказала, що з 29 жовтня 2008 року вона працює в ТОВ "ТК "Золотий Урожай" на посаді укладальника хлібобулочних виробів . Згідно наказу від 12 червня 2015 року її було звільнено з роботи на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України, тобто втрати довіри. Однак з 12 червня 2015 року по 23 червня 2015 року вона знаходилась на стаціонарному лікуванні, а з 24 червня 2015 року по 06 липня 2015 року - на амбулаторному лікуванні і повинна була стати до роботи 07 липня 2015 року. В зв"язку з цим наказу від 12 червня 2015 року не було дано ходу, а 30 червня 2015 року було складено наказ про її звільнення з 07 липня 2015 року, тобто в період коли вона знаходилась на лікарняному. До наступного часу їй не зрозуміло, які її винні дії дали підстави для втрати довіри до неї. Вона завжди сумліно виконувала свої трудові обов"язки і якщо колись допускала помилки, то швидко їх усувала без шкоди для підприємства. В теперешній час коли вона стала збирати документи для поновлення на роботі, виявилось, що у адміністрації хлібозаводу є декілька наказів про притягнення її до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, а також акти про її відмову від ознайомлення з цими наказами у тому числі і акт від 12 червня 2015 року під час її непрацездатності. Усі ці накази не були оскаржені нею, оскільки вона не знала про їх існування. Вважає, що її звільнення з посади комірника складу готової продукції хлібозаводу № 10 є незаконим і безпідставним. Копію наказу вона отримала 15 липня 2015 року, а довідку про заробітну плату 27 липня 2015 року. Просить визнати її звільнення з роботи незаконним, поновити її на роботі в ТОВ "ТК Золотий Урожай" на посаді комірника складу готової продукції хлібозаводу № 10. Стягнути з ТОВ ТК "Золотий Урожай" на її користь середню заробітну плату у розмірі 3825, 50 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, оплату правової допомоги у розмірі 300 гривень. 28 серпня 2015 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 липня 2015 року по день поновлення на роботі (а.с.29-32). 13 жовтня 2015 року позивач подала позовну заяву про збільшення позовних вимог, просила збільшити суму позовної заяви на суму невиплаченої заробітної плати в сумі 24238, 74 гривні та зобов"язати ТОВ "ТК "Золотий Урожай" сплатити страхові внески з заробітної плати за період з серпня 2014 року по січень 2015 року (а.с.50-51) Позивачка [PERSON] зявилась у судове засідання свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та пояснила, що вона працювала у відповідача з 29 жовтня 2008 року по 07 липня 2015 року. 07 липня 2015 року її було звільнено з займаної посади у зв"язку з втратою довіри. Вона, вважає, що її звільнення незаконе, так як ніяких дій з порушення дисципліни не вчинювала. Просить визнати її звільнення з роботи незаконим, поновити її на роботі в ТОВ "ТК Золотий Урожай" на посаді комірника складу готової продукції хлібозаводу № 10. Стягнути з ТОВ ТК "Золотий Урожай" на її користь середню заробітну плату у розмірі 24238,74 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, оплату правової допомоги у розмірі 300 гривень,зобов"язати ТОВ "ТК "Золотий Урожай" сплатити страхові внески з заробітної плати за період з серпня 2014 року по січень 2015 року. Представник ТОВ "ТК "Золотий Урожай" в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, про що в справі є судові повістки, які повернуті з пошти з вказівкою по закінченню строку зберігання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] з 29 жовтня 2008 року працювала в Дружківському хлібозаводі ТОВ "ТК "Золотий Урожай" на посаді укладальника хлібобулочних виробів , що підтверджується наказом № 215 від 29 жовтня 2008 року, а з 01 лютого 2014 року на посаді комірника, відповідно наказу № 019-14 к від 31.01.2014 р. (а.с. 5,7 ). Згідно наказу 754-15-к від 07 липня 2015 року [PERSON] була звільнена з посади комірника на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України (а.с.18) Підстави звільнення і саме за які винні дії позивача звільнено з посади комірника в наказі не зазначено. В наказі відсутні відомості про дату ознайомлення з наказом позивача. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в а. 2 п. 28 своєї постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.04.94 р., № 18 від 26.10.95 р., № 15 від 25.05.98 р. звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіря до них і у тому випадку, коли зазначені дії не повязані з їх роботою. З матеріалів справи вбачається, що підставою для звільнення позивачки було виявлення недостачі готовой продукції в кількості 422 одиниць з 03 березня по 04 березня 2015 р, що підтверджується наказом № 1803/1-Т від 18 березня 2015 року (а.с.9) та виявлення надлишків готової продукції в кількості 32 одиниць на суму 125 гривень та недостачі готової продукції в кількості 64 одиниць на суму 363,28 гривень з 27 травня по 28 травня 2015 року, що підтверджується наказом № 0206/1-Т від 02 червня 2015 року (а.с.10). З даними наказами позивачка не була ознайомлена, та пояснює, що взагалі не знала про їх існування, оскільки з 12 червня 2015 року знаходилась на лікарняному. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження факту укладання з позивачкою договору про повну матеріальну відповідальність, доказів тому, що її дії були вчинені щодо майна, переданого їй за цим договором. Таким чином, наказ про звільнення позивача не містить підстав звільнення - винних дій, у чому полягає вина позивача при нестачі готової продукції. Втрата довіри повинна грунтуватись на конкретних фактах або діях, які роблять неможливим залишення працівника на роботі, пов'язаній з обслуговуванням матеріальних цінностей. Такі факти і дії мають підтверджуватися відповідними документами (актами ревізії, інвентаризації тощо). Сама по собі нестача матеріальних цінностей, а також підозра, якщо немає конкретних фактів, не можуть бути підставою для втрати довіри до працівника. Втрата довіри може бути викликана лише винними діями працівника, які вчинені умисно або з необережності і заподіяли або могли заподіяти шкоду майну і які дають підстави для втрати довіри до цього працівника з боку адміністрації. Відповідач не довів суду, у чому полягають винні дії позивача при нестачі готової продукції. Відповідно зі ст. 11 п.1 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього кодексу , в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позивачка не належить до працівників які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, оскільки її дії вчинені щодо майна яке їй під звіт не передавалося, в її трудових функціях відсутня ознака безпосередності обслуговування вугільної продукції яка надходить на підприємство, а також на час розгляду справи в її діях не встановлений у передбаченому законом порядку факт вчинення корисливого правопорушення. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що у справі немає жодних фактичних даних, які свідчать про наявність конкретних порушень з боку позивачки та підтверджують її вину. Відповідач, звільняючи [PERSON] за п.2 ст. 41 КЗпП України, не надав суду доказів, що товар був прийнятий під особистий підпис позивачем, передавався йому за актом із зазначенням всіх фактичних даних про товарно - матеріальні цінності, які були на обліку у позивача, із зазначенням ціни товару, кількості одиниць, яка перебуває на обліку, дати прийняття на облік. Таким чином, маються всі підстави для поновлення позивача на роботі, оскільки його звільнення проведено з порушенням закону і без належних підстав, які не доведені відповідачем. Частиною третьою статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. При винесення рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 п.32 абз.3 ( з наступними змінами ) « Про практику розгляду судами трудових спорів « , - у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за два останні календарні місяці роботи. Як вбачається з матеріалів справи середньоденна заробітна плата позивачки за два відпрацьованих місяця, що передували звільненню, складає 113 грн. 54 коп. (( 3429,94 грн. + 1338,59грн.) / (11дн. + 31дн.)). В зв'язку з цим з товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова компанія "Золотий урожай", підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року в сумі 12 716 грн. 48 коп. (113 грн. 54 коп. * 112 робочих днів в періоді). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Що стосується вимог позивачки про відшкодування на її користь 10000 грн. моральної шкоди, то суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 1000 грн., оскільки судом зясовано наявність такої шкоди, протиправність діяння відповідача по незаконному звільненню позивачки, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Обґрунтовуючи суму моральної шкоди суд враховує характер, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань, вимушених змін в житті позивачки, ступінь вини відповідача, принцип розумності та справедливості. Оскільки суд приходить до висновку про незаконність звільнення позивачки на її користь відповідно до ст. 237-1 КЗпП України необхідно стягнути моральну шкоду. Визначаючи розмір цієї шкоди та з урахуванням встановлених обставин справи, суд задовольняє позовні вимоги в цій частині частково в розмірі 1000 грн. Відповідно до вимог ст. 88 п.5 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню у доход держави судовий збір у сумі 1218,00 гривень. На підставі ст. 10,11,58,59,60,88,212-215,218, 224 ЦПК України (в редакції 2004 року), на підставі ст. 41 ч.2 п.2,235, 237 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з усіма змінами та доповненнями),суд

Outcome: partial