Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання припиненим договору іпотеки, посилаючись на наступні обставини. 01 серпня 2008 року між її сином, [PERSON] та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-Пі. Відповідно до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-ГІі, Відповідач надає [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості 35 000,00 Євро, зі сплатою 13,5 % процентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 31 липня 2018 року. У забезпечення виконання боргових зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної № 388/33/08-Пі, 01 серпня 2008 року між нею та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір № 09/1-123, відповідно до якого, вона, [PERSON] , є майновим поручителем за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-Пі від 01 серпня 2008 року. Відповідно до умов п. 1.1.1. вище вказаного Іпотечного договору, іпотекодержателю (відповідачу) у іпотеку передано нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 76,7 квадратних метрів, житловою площею 37,7 квадратних метрів яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира, що є предметом іпотеки належить позивачу на праві приватної власності відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 1999 року. 23 вересня 2013 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступник акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди Ірини Вікторівни, яка вчинила виконавчий напис, яким було звернуто стягнення на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на погашення заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-Пі від 01 серпня 2008 року в розмірі 37 181,35 Євро. Вважаючи вищевказаний виконавчий напис безпідставним, вчиненим з порушенням вимог закону, вона звернулась до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 18 квітня 2016 року (Рішення набрало законної сили) у Справі № 357/2045/16-ц за моїм позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Суд визнаючи виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню стосовно іпотечного майна - квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у мотивувальній частині рішення підкреслює, що відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк», на запит суду, не надано жодних документів, які би підтверджували наявність, або відсутність заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-ПіКрЛ від 01 серпня 2008 року, а надана відповідачем таблиця розрахунків заборгованості - взагалі, нічого не підтверджує і не доводить. Виходячи із того, що розмір основного зобов`язання, який є сукупною вартістю кредиту є істотною умовою іпотечного договору, враховуючи похідний характер іпотеки, відповідно до норм ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628, ст. 629, ч. 1 ст. 651, ст. 653 ЦК України, абзацу 6 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», розділу 3 Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації» споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», ст. 3, 7, ч. г ст. 18 Закону України "Про іпотеку", п. 6.3. Іпотечного договору № 09/1-123 від 01 серпня 2008 року, випливає факт того, що, Іпотечний договір № 09/1-123 від 01 серпня 2008 року забезпечуються зобов`язання боржника, що діяло на момент укладання Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-Пі, проте в Іпотечному договорі № 09/1-123 від 01 серпня 2008 року розмір відповідальності іпотекодавця за договором іпотеки - не визначений. [INFO] - [PERSON] помер. Вона відмовилась від прийняття спадщини померлого сина, що підтверджується заявою про відмову від спадщини [PERSON] від 17 травня 2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Станчик С.Б. (зареєстровано в реєстрі № 171). Дружина і син покійного [PERSON] також відмовились від прийняття спадщини, що підтверджується заявою про відмову від спадщини [PERSON] та [PERSON] від 17 травня 2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Станчик С.Б. (зареєстровано в реєстрі № 169, 170). Відповідно до ч. 1 ст. 608 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1273 Цивільного кодексу України, відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ч. 1 ст. 1277 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до ч. 4 ст. 1277 Цивільного кодексу України, територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу. Якщо власниками відумерлого майна стали декілька територіальних громад, вимоги кредиторів спадкодавця задовольняються територіальними громадами пропорційно до вартості відумерлого майна, набутого у власність кожною з них. На підстави вищевикладеного, стверджує, що правовідносини за Іпотечним договором № 09/1-123 від 01 серпня 2004 року, фактично припинені, оскільки первинне зобов`язання за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-Пі припинені смертю фізичної особи боржника. Від отримання спадщини всі родичі боржника відмовились, подальші зобов`язання за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-Пі іпотекою не забезпечувались, і відповідно до п. 6.3. Іпотечного договору № 09/1-123 від 01 серпня 2008 року, він припиняється з підстав передбачених чинним законодавством України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 593 ЦК України, ст. 28 Закону України «Про заставу», право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, відповідач втратив право вимоги за Іпотечним договором № 09/1-123 від 01 серпня 2008 року, оскільки зобов`язання після смерті боржника за основним зобов`язанням - не було забезпечене іпотекою. Крім того, одна із істотних умов іпотечного договору, а також підстава його припинення - строк дії договору, відсутній в Іпотечному договорі № 09/1-123 від 01 серпня 2008 року. Просила суд визнати припиненими правовідносини за Іпотечним договором № 09/1-123 від 01 серпня 2008 року, укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , щодо квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виключити з Державного реєстру іпотек реєстраційний запис про реєстрацію Іпотечного договору № 09/1-123 від 01 серпня 2008 року, укладеного між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] , щодо квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виключити з Державного реєстру заборон на відчуження нерухомого майна запис про заборону відчуження квартири [ADDRESS] ( а. с. 1-6 ). Ухвалою судді від 23 жовтня 2020 року позовна заява [PERSON] до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання припиненим договору іпотеки була залишена без руху ( а. с. 31-33 ). 03 листопада 2020 року за вх. № 42123 судом отримано документи на виконання ухвали судді від 23.10.2020 року ( а. с. 36-59 ). Ухвалою судді від 04 листопада 2020 року постановлено прийняти позовну заяву та відкрити провадження у справі за позовом [PERSON] до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання припиненим договору іпотеки. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 10 годину 00 хвилин 07 грудня 2020 року ( а. с. 61-62 ). Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 16 годину 00 хвилин 18 березня 2021 року ( а. с. 87-88 ). Ухвалою суду від 23 березня 2021 року вжито заходи по забезпеченню позову, шляхом встановлення заборони АТ «Альфа-Банк» на відчуження квартири [ADDRESS] ( а. с. 138-142 ). 05 квітня 2021 року судом отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив залишити дану позовну заяву без розгляду, так як позивач не має цивільної процесуальної дієздатності по даній справі. Отже, оскільки іпотека є дійсною, основне зобов`язання не виконано належним чином, кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки після смерті позичальника ( а. с. 151, 152-153 ). Ухвалою суду від 01 червня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Станчик С.Б. завірену належним чином копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] ( а. с. 195-196 ). Розгляд справи неодноразово розглядався та відкладався з різних причин, також у зв`язку з неявкою сторін та за їх клопотаннями про відкладення. Останнього разу розгляд справи було відкладено на 28 вересня 2021 року. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, 21.09.2021 року за вх. № 44324 судом отримано клопотання, в якому позивач просить проводити розгляд справи без участі позивача в судовому засіданні та представників. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, 28.09.2021 року за вх. № 45515 судом отримано клопотання, яке підписане представником АТ «Альфа-Банк», просили провести розгляд справи за відсутності представника АТ «Альфа-Банк». Заперечують проти задоволення позовних вимог. Просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Встановлено, що 01 серпня 2008 року між [PERSON] та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-Пі. Відповідно до Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-Пі, Відповідач надає [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості 35 000,00 Євро, зі сплатою 13,5 % процентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 31 липня 2018 року. У забезпечення виконання боргових зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної № 388/33/08-Пі, 01 серпня 2008 року між [PERSON] та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено Іпотечний договір № 09/1-123, відповідно до якого, вона, [PERSON] , є майновим поручителем за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-Пі від 01 серпня 2008 року. Відповідно до умов п. 1.1.1. вище вказаного Іпотечного договору, іпотекодержателю (відповідачу) у іпотеку передано нерухоме майно: двокімнатну квартиру загальною площею 76,7 квадратних метрів, житловою площею 37,7 квадратних метрів яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира, що є предметом іпотеки належить позивачу на праві приватної власності відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 1999 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть від 28.11.2017 року, виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Померлий [PERSON] доводився позивачу сином, про що в матеріалах справи свідчить наявне свідоцтво про народження від 30.03.1964 року, серія [NUMBER] . Відповідач [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини померлого сина, що підтверджується заявою про відмову від спадщини [PERSON] від 17 травня 2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Станчик С.Б., зареєстровано в реєстрі № 171. Крім того, дружина і син покійного, що підтверджується наявними в матеріалах справи копією свідоцтва про одруження та копією свідоцтва про народження, також відмовились від прийняття спадщини, що підтверджується заявою про відмову від спадщини [PERSON] та [PERSON] від 17 травня 2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Станчик С.Б., зареєстровано в реєстрі № 169, 170. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 18 квітня 2016 року у справі № 357/2045/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Паракуда Ірина Вікторівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд вимоги задовільнив та визнав виконавчий напис, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною 23.09.2013 року на підставі Іпотечного договору № 09/1-123 від 01.08.2008 року про звернення стягнення на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , належної на праві власності [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Зазначене рішення набрало законної сили. Вказаним судом рішенням встановлено, що відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк», на запит суду, не надано жодних документів, які би підтверджували наявність, або відсутність заборгованості за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-ПіКрЛ від 01 серпня 2008 року, а надана відповідачем таблиця розрахунків заборгованості - взагалі, нічого не підтверджує і не доводить. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того, заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2017 року стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» з [PERSON] заборгованість за кредитом на загальну суму 57 707,63 Євро, що еквівалентно 1 713300,70 гривень та судові витрати у сумі 25 699,51 гривень. Згідно вказаного судового рішення, зазначена заборгованість виникла у [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі укладеного договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-Пі, відповідно до якого банк надав у тимчасове користування грошові кошти в межах максимального ліміту в сумі 35 000 Євро, сплатою 13,5% річних та комісій, кінцевий термін погашення заборгованості не пізніше 31 липня 2018 року. Згідно наявної в матеріалах справи інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження № 54168074, здійснено арешт майна боржника, а саме квартири, як знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За Інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 24 червня 2021 року, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] продана. Тобто, продаж арештованого майна [PERSON] свідчить про задоволення майнових вимог відповідача за кредитним договором. Встановлено, що наразі правонаступником акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» є акціонерне товариство «Альфа-Банк». Звертаючись до суду з вищевказаним позовом, позивач [PERSON] зазначає, що у неї наразі відсутнє зобов`язання перед відповідачем, оскільки [PERSON] помер, заборгованість судовим рішенням стягнуто з останнього та вчинено продаж арештованого майна, що свідчить про задоволення банком майнових вимог за кредитним договором, отже вважає, що є всі підстави для визнання договору іпотеки припиненим. Також позивач вказує, що умовами іпотечного договору строк дії поруки не встановлено, а тому порука є припиненою і у зв`язку з припиненням забезпеченого нею зобов`язання з моменту смерті боржника. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Так, положеннями ст. 608 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаними з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Разом з тим, у разі смерті позичальника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 квітня 2013 року у справі № 6-18цс13, висновок Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 2-2519/11). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки визначені ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Тобто, відсутні такі підстави для припинення іпотеки, як смерть боржника за кредитним договором, враховуючи те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд в постанові 28 лютого 2018 року у справі № 441/1647/15-ц. Однак, як зазначено вище, позивач [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини померлого сина, що підтверджується заявою про відмову від спадщини [PERSON] від 17 травня 2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Станчик С.Б., зареєстровано в реєстрі № 171. Також, дружина і син покійного відмовились від прийняття спадщини, що підтверджується заявою про відмову від спадщини [PERSON] та [PERSON] від 17 травня 2018 року, посвідченою приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Станчик С.Б., зареєстровано в реєстрі № 169, 170. Отже, відсутні спадкоємці після смерті [PERSON] , що підтверджується наявними матеріалами справи, відомості отримані судом на підставі ухвали суду. Крім того, з відповіді Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори вбачається, що свідоцтва про право на спадщину не видавались. Оскільки відсутні спадкоємці після смерті боржника [PERSON] , в зобов`язанні не відбулася заміна названого боржника його спадкоємцями тим самим, основне зобов`язання припинилось внаслідок смерті боржника. Окрім цього, судом враховано і те, що рішенням суду стягнуто з [PERSON] заборгованість за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 388/33/08-Пі від 01 серпня 2008 року та звернено стягнення на майно померлого, а саме квартиру [ADDRESS] . На дану квартиру відповідач набув право власності прийнявши майно боржника в рахунок погашення боргу на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 12 січня 2017 року, що підтверджується матеріалами справи. Також вирішуючи спір суд враховує, що право власності на квартиру [ADDRESS] , що є предметом іпотеки належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 1999 року, яка в ній зареєстрована та проживає. Позивач також стверджує, що відповідач відповідно до ч. 3 і 4 ст. 1281 ЦК України позбавлений права вимоги до спадкоємців, оскільки ним пропущено встановлений законом строк. Однак, такі посилання позивача не приймаються судом до уваги, так як сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком саме позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц. Судом отримано від відповідача відзив на позовну заяву, який отриманий судом 05 квітня 2021 року. Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. За приписами ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. З матеріалів справи вбачається, що ухавала суду про відкриття провадження у справі була винесена суддею 04.11.2020 року. Зазначену ухвалу відповідач АТ «Альфа-Банк» отримав ще в січні 2021 року, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення, а відзив направив на адресу суду лише в квітні 2021 року, тобто з пропуском п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданої до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Отже, якщо особа вважає, що процесуальний строк може бути пропущеним, вона має подати до закінчення цього строку заяву про його продовження, при цьому відповідач не зверталася до суду з відповідною заявою про продовження встановленого судом процесуального строку до його закінчення. Разом з цим, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків, при цьому поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. Оскільки відповідач надіслав відзив на позовну заяву після спливу строків, які були встановлені судом, заяву відповідач про продовження такого строку до суду не надав, тому такий відзив відповідача судом до уваги не береться. Таким чином, з урахуванням зібраних у справі доказів, суд приходить до висновку, що після смерті боржника за кредитним договором його заміна на спадкоємців фактично не відбулася, оскільки його мати - позивач [PERSON] , дружина та син померлого [PERSON] відмовилися від спадщини, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що іпотечний договір підлягає припиненню та з виключенням заборони на відчуження іпотечної нерухомості. Оскільки вимога позивача в частині щодо виключити з Державного реєстру іпотек реєстраційний запис про реєстрацію Іпотечного договору стосовно нерухомого майна є похідною вимогою від первісних позовних вимог, то така вимога також підлягає задоволенню. У статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того, втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» (Zehentner v. Austria), заява №20082/02, п. 56, ECHR 2009-...). Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, п. 82). Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, суд має звернути особливу увагу процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення (див. рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», зазначене вище, п. 60). Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співрозмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 9 жовтня 2007 р. у справі «Станкова проти Словаччини» (Stankova v. Slovakia), заява № 7205/02, пункти 60-63; зазначене вище рішення в справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», п. 50; рішення від 15 січня 2009 року у справі «Косіч проти Хорватії» (Aosia v. Croatia), заява № 28261/06, пункти 21-23; та рішення від 22 жовтня 2009 року у справі «Пауліч проти Хорватії» (Paulia v. Croatia), заява № 3572/06, пункти 42-45). Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy) [ВП], заява №33202/96, п. 110, ECHR 2000-1). В статті 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно з яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених ним позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У часник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). За встановлених вище обставин, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з вищенаведеного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України "Про судовий збір"). На час звернення до суду ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою становила - 840,80 гривень. Окрім цього, у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. При зверненні до суду з вищевказаними вимогами позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 522,40 грн. ( а. с. 26, 37 ). У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у загальному розмірі 2 522,40 грн., понесення яких документально підтверджується квитанцією від 09.10.2020 року, квитанцією № 44 від 31.10.2020 року та квитанцією № 45 від 31.10.2020 року. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved