Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в заяві, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 29.11.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5790,47 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 08.11.2016 року має заборгованість - 14521,32 грн., яка складається з наступного: -5224,21 грн. - заборгованість за кредитом; -2646,79 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, -5224,00 грн. - заборгованість по пені; а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди в сумі 1426,32 грн. У добровільному порядку заборгованість відповідачем на цей час не погашена, тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за Генеральною угодою в сумі 14521,32 грн. та витрати банку по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. за рішенням суду. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивача у судове засідання не з'явився, просить розглянути справу без їх участі на підставі наданих матеріалів, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно, рекомендованою кореспонденцією. До судового розгляду надав суду свої заперечення, в яких вказав, що вимоги Позивача безпідставні та не відповідають діючому законодавству та обставинам справи. Відповідач наголошує на тому, що ним ніколи не підписувалась Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості N б/н від 29.11.2013. року. Позивачем надано хибний розрахунок заборгованості відповідача, сума, яка вказана в розрахунку, не підкріплена необхідними документами, відповідач в рахунок заборгованості по кредиту сплатив значно більшу суму,а саме 460,00 гривень. Позивачем невірно застосовані строки позовної давності та порядок нарахування пені та штрафів згідно умов кредитного договору № SAMD40000010200611 від 24.11.2006 року. Відповідач застосовує заборгованість за пенею з 01.10.2014 року, що прямо суперечить діючому законодавству, та строк загальної позовної давності за кредитним Договором від 24.11.2006 року сплив 24.11.2009 року, тому просить відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог по справі в повному обсязі. Представник позивача подав до суду письмові пояснення до позову, в яких вказав, що Банк та Позичальник 29.11.2013 року уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг за кредитним договором, тобто 29.11.2013 року відповідач, маючи невиконане кредитне зобов'язання за яким ним неодноразово порушені строки та порядок погашення заборгованості, за власним бажанням звернувся до Банку з метою створення сприятливих умов для виконаннязобов'язань по кредитному договору. Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості. З моменту підписання генеральної угоди пройшло більше трьох років та відповідач до Банку не звертався з запитами/претензіями щодо відсутності кредитного договору, невідповідності суми боргу, щодо списання коштів з його рахунків та решти заперечень, які були висловлені в суді, що додатковий раз підтверджує хибність тверджень відповідача та бажання уникнути відповідальності. Відповідачем не надано до суду жодного належного доказу на підтвердження своїх заперечень. З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості. Із Банківської виписки вбачається, що відповідач здійснював погашення заборгованості. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Також, Згідно умов Генеральної угоди строк виконання зобов'язань спливає 30.11.2015 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 13.11.2016 року - до спливу строку позовної давності. У зв'язку з чим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності, як загальний так і спеціальний позивачем дотримано при зверненні до суду, тому просить позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Сторони повідомлені про дату розгляду справи рекомендованою кореспонденцією. Суд вважає можливим, за згодою позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав договір № б/н від 04.01.2006 року та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 250 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки /а.с.5/. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Пам'ятка клієнта разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» а також «Тарифами банку», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві /а.с.5-оберт/ При укладанні Договору сторони керувались договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк" /а.с.35/. Згідно Листа голови правління банку № Е.65.0.0.0/3-365676 від 07.07.2018р., з 21.05.2018 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» змінило назву на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК». Однак, відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, тому він був вимушений за власним бажанням звернувся до Банку з метою створення сприятливих умов для виконаннязобов'язань по кредитному договору, та 29.11.2013 року між Банком та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг за кредитним договором/а.с.6/. При укладанні Генеральної угоди відповідач погодився, що дана угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується його особистим підписом (а.с.6- оберт) Відповідно до п.п. 1.1.1 та 1.1.2 Генеральної угоди, сторони домовились зменшити розмір заборгованості, яка утворилась з дати надання Боржнику кредиту, а саме проценти на 727,45 грн., комісію на 383,05 грн., пеню на 0.0 грн., штраф на 315,82 грн. Заборгованість по Договору №1 з дати підписання Генеральної угоди складає 6170,47 грн. /а.с.6/. Згідно з п. 1.1.3 Генеральної угоди, датою кінцевого погашення заборгованості за Договором №1 є 30.11.2015 року /а.с.6/. Згідно з п. 1.3.1. строком повернення кредиту, який вказаний в п.п.1.1.3. генеральної угоди являється 2-й день з моменту такого порушення. Вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту (2й день), вважаться простроченим (п.1.3.3.). Так, відповідно до п. 1.5. підписання даної генеральної угоди не являється рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника. [PERSON] отримав негайний кредит у розмірі 5790,47 грн. на строк 24 місяців, з 29.11.2013 р. по 30.11.2015 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на побутові потреби в сумі 5790,47 грн. в обмін на зобов'язання на повернення відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказаних в заяві, Умовах та Правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 289,76 грн. для погашення заборгованості за кредитом (а.с.6). Згідно з п. 2.2. Генеральної угоди, при порушенні Боржником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах, більш ніж на 31 день, по зобов'язанням, строк яких не настав. Сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою Боржник сплачує Банку штраф у розмірі 14626,32 грн. (а.с.6). Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. З огляду на ст. ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за Генеральною угодою відповідач має заборгованість у розмірі 14521,32 гривень, яка складається з наступного: 5224,21 грн. - заборгованість за кредитом; 2646,79 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5224,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 1426,32 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, що підтверджується Розрахунком заборгованості (а.с.4). Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені в сумі 5224,00 грн., як різновиду неустойки, задоволенню не підлягають та з нього слід стягнути тільки штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди в сумі 1426,32 грн. Зважаючи на той факт, що на час розгляду справи [PERSON] порушив умови кредитного договору, має невиконані перед позивачем зобов'язання за кредитним договором, суд дійшов висновку, що є всі передбачені законом підстави для часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Генеральною угодою в сумі 9297,32 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом - 5224,21 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 2646,79грн.; неустойка (штраф) - 1426,32 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 1378,00 гривень.

Outcome: partial