Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

19.12.2018 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь, у рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти у сумі 20 000 грн. Як на підставу позову посилається на те, що 26.03.2018 року в порядку, визначеному ЗУ "Про звернення громадян", він звернувся до регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області зі зверненням від 26.03.2018 року, у якому йшлося про те, що у зв`язку з встановленням ГУ Держпраці у Харківській області додаткових порушень вимог законодавства з питань праці по відношенню до нього, він висловив прохання здійснити перерахунок та виплату належних йому коштів з заробітної плати на відкритий картковий рахунок клієнта AT "УкрСиббанк", а саме коштів з не донарахованої премії за період з 2006-2016 роки з урахуванням надбавки за ранг, вислугу років та інших надбавок та доплат, передбачених законодавством, та коштів з нездійсненої індексації заробітної плати за період з жовтня 2014 року по вересень 2016 року. Проте, його звернення від 26.03.2018 року у межах строків, передбачених ЗУ "Про звернення громадян", не було розглянутим, що стало підставою для звернення до суду з адміністративним позовом до РВ ФДМУ по Харківській області з позовом про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді на звернення у строк, встановлений ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян". Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 року визнано протиправною бездіяльність РВ ФДМУ по Харківській області щодо ненадання відповіді на звернення у строк, встановлений ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян". Зважаючи на те, що неправомірні дії відповідача призвели до того, що він був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення. Захист свого права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, так як у зв`язку із необхідністю прийняття участі у судовому процесі для належного відстоювання своїх прав він повинен був звертатись за правовою допомогою. Усі ці обставини призвели до виникнення у нього хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані, внаслідок чого йому було завдано моральні страждання, які оцінює у 20000 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.12.2018 року справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. 30.01.2019 року справу розподілено в провадження судді Золотарьовій Л.І. Ухвалою суду від 01.02.2019 року відкрито провадження, призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін на 28.02.2019 року. Ухвалою суду від 08.02.2019 року клопотання позивача задоволено, залучено до участі у справі як співвідповідача - Державну казначейську службу України, яка мала статус третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору. 21.02.2019 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь, у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 50000 грн. Посилався на ті обставини, які зазначались в первісній позовній заяві, також зазначив, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.07.2018 року у адміністративній справі №820/3199/18 у задоволенні позову РВ ФДМУ по Харківській області до ГУ Держпраці у Харківській області про визнання неправомірним та скасування припису, визнання неправомірними та скасування постанов - відмовлено, що свідчить про правомірність встановлених ГУ Держпраці у Харківській області порушень вимог законодавства з питань праці з боку РВ ФДМУ по Харківській області по відношенню до нього, а відтак про правомірність його прохання виплатити належні йому кошти, які не були своєчасно виплачені РВ ФДМУ по Харківській області всупереч положенням законодавства з питань оплати праці. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.01.2019 року у адміністративній справі № 820/3284/18 за його позовом до РВ ФДМУ по Харківській області про стягнення не донарахованої заробітної плати, премії та сум індексації заробітної плати задоволено даний позов частково та зобов`язано РВ ФДМУ по Харківській області донарахувати та виплатити премію з урахуванням посадового окладу, надбавки (доплати) за ранг та надбавки за вислугу років, індексацію заробітної плати, у зв`язку з порушенням законодавства з питань оплати праці. Впродовж року з вини РВ ФДМУ по Харківській області він був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення. Захист свого права вимагав від додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, так як у зв`язку із необхідністю прийняття участі у судовому процесі для належного відстоювання своїх прав він повинен був звертатись за правовою допомогою, у тому числі заради звернення до примусового виконання судового рішення. Усі ці обставини призвели до виникнення у мене хвилювань та переживань, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані, внаслідок чого йому було завдано моральні стражданні, які він оцінює у 50000 грн. 22.02.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області позов не визнало повністю, просило відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що РВ ФДМУ по Харківській області надало відповідь [PERSON] на його лист від 26.03.2018 була надана від 29.05.2018 №36-3308, тобто, виходячи з аналізу його листа та обставин справи можна дійти висновку, що в діях регіонального відділення не має протиправної бездіяльності, оскільки всі питання будь-яких виплат вирішуються в межах судових процедур, а відповідь [PERSON] була надана. Тому, враховуючи зазначене жодних підстав для стягнення моральної шкоди РВ ФДМУ по Харківській не вбачає. Розгляд справи №820/4047/18 здійснювався у спрощеному провадженні без виклику сторін, що в свою чергу спростовує твердження позивача про прийняття участі у судовому процесі для належного відстоювання своїх прав. Щодо тверджень позивача стосовно його звернень за правовою допомогою, то [PERSON] за своїм кваліфікацією є юристом, пропрацював у юридичному відділі РВ ФДМУ по Харківській області з 2004 року по 2016 рік. Загальний стаж роботи юристом складає близько 17 років. Тобто, [PERSON] має достатній кваліфікаційний рівень знань, практичних навичок та відповідний стаж роботи для здійснення самостійного представництва своїх інтересів у суді. Протягом двох років з 2016 - 2018 pp. позивачем було подано низку позовів проти РВ ФДМУ по Харківській області. Таким чином, позивачем жодним чином не підтверджено та не доведено наявність моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, а також з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір заявленої до відшкодування моральної шкоди. 25.02.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якому позивач зазначив, що протиправність бездіяльності відповідача щодо ненадання йому відповіді в порядку звернення громадян було встановлено рішенням суду від 27.06.2018 року, тому не підлягає доведенню. Незважаючи на те, що вказана справа слухалась без виклику сторін, то все одно здійснювалася підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів. Хоча він і є юристом, однак він, як кожна особа, має право на використання правової допомоги. Низка позові подавалась ним до відповідача з тих підстав, що дії та рішення відповідача є протиправними і він змушений захищатися в судах. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надав відповідні пояснення, викладені ним у позові та у відповіді на відзив. Представник відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у позові в повному обсязі, надала відповідні пояснення. Представник Державної казначейської служби України не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив, письмового відзиву на позов не надав. На підставі викладеного, суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2018 позивач надіслав на адресу відповідача лист, який був отриманий відповідачем 27.03.2018, в якому зазначив, що у зв`язку з встановленням ГУ Держпраці у Харківській області додаткових порушень вимог законодавства з питань праці по відношенню до нього, просить здійснити перерахунок та виплату належних йому коштів з заробітної плати на відкритий картковий рахунок клієнта АТ «УкрСиббанк», а саме кошти з не донарахованої премії за період з 2006-2016 роки з урахуванням надбавки за ранг, вислугу років та інших надбавок та доплат, передбачених законодавством, та кошти з нездійсненої індексації заробітної плати. 24.05.2018 позивач не отримав відповіді на своє звернення від 26.03.2018 року у межах строків, передбачених ЗУ "Про звернення громадян", що стало підставою для звернення до суду з адміністративним позовом до РВ ФДМУ по Харківській області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді на звернення у строк, встановлений ч. 1 ст. 20 ЗУ "Про звернення громадян". Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 року у адміністративній справі №820/4047/18, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2018 року, адміністративний позов [PERSON] до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненадання відповіді задоволено; визнано протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області щодо ненадання відповіді на його звернення від 26.03.2018 у строк, встановлений ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». У вказаній справі №820/4047/18 судом було встановлено, що запит [PERSON] надійшов до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області 27.03.2018, проте відповідь на зазначену заяву було надіслано на адресу відповідача лише 29.05.2018, тобто більше ніж через два місяці після його звернення з відповідною заявою. Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 року, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області, який є органом державної влади, щодо ненадання відповіді на його звернення від 26.03.2018 у строк, встановлений ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян». У зв`язку з цим, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що в діях відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивача відсутня протиправна бездіяльність. Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про звернення громадян» №393/96-ВР від 02.10.1996 року у разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов`язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв`язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку. Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Статтями 1166, 1167 ЦК України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені відповідно статтями 1173 та 1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У п. 3 постанови Пленуму зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній собі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Як зазначалось, Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.06.2018 року (справа №820/4047/18) встановлено, що запит позивача надійшов до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області 27.03.2018, проте відповідь на зазначену заяву було надіслано на адресу відповідача 29.05.2018, тобто більше ніж через два місяці після його звернення з відповідною заявою. Отже, Харківським окружним адміністративним судом було встановлено факт порушення прав [PERSON] протиправною бездіяльністю відповідача, який органом державної влади, щодо ненадання відповіді на його звернення. При цьому, суд враховує, що внаслідок вказаної протиправної бездіяльності відповідача [PERSON] отримав негативні емоції, психічні переживання, переніс моральні страждання, він був змушений захищати своє порушене право у судовому порядку, витрачати зусилля та час для його відновлення, захист свого права вимагав від нього додаткових зусиль для організації свого часу, побуту, у зв`язку із необхідністю прийняття участі у підготовці до судового процесу по справі №820/4047/18. Усі ці обставини призвели до виникнення у нього хвилювань та переживань, позивач був змушений відволікатися від нормального роду занять, що негативно відобразилось на його психоемоційному стані, внаслідок чого суд погоджується з доводами позивача, що йому було завдано моральні страждання, все це призвело до порушення звичайних життєвих зв`язків позивача, потребувало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому судом встановлено, що вищевказаною протиправною бездіяльністю відповідача (яка встановлена у справі №820/4047/18) [PERSON] було спричинено моральну шкоду, і між такою винною протиправною бездіяльністю відповідача та спричиненою цим моральною шкодою позивачу наявний причинний зв`язок, а тому є підстави для часткового задоволення позову про стягнення моральної шкоди. Враховуючи обсяг моральних страждань позивача, виходячи з обставин справи та з принципу розумності, справедливості, виваженості, суд приходить до висновку про стягнення моральної шкоди в розмірі 500 грн. Посилання позивача щодо звернення його за правовою допомогою для підготовки до розгляду справи №820/4047/18, суд не приймає до уваги як підставу для врахування моральної шкоди, оскільки, по-перше, не надано жодних доказів звернення позивача за провоюю допомогою, а по-друге, порядок відшкодування витрат на правову допомогу повинен вирішуватися в порядку вирішення питання про розподіл судових витрат у справі №820/4047/18. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, з огляду на характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача в результаті несвоєчасного надання відповіді на звернення позивача, суд виходив з наявних в матеріалах справи доказів, а позивач в силу вимог диспозитивності не надав доказів на підтвердження спричиненої йому моральної шкоди саме на суму 50000 грн. У зв`язку з цим, суд вважає, що достатнім для відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з порушенням права позивача на отримання своєчасної інформації є 500 грн. При цьому, ті обставини, на які позивач посилався в заяві про збільшення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, - суд не приймає до уваги, оскільки вказані судові справи стосуються правовідносин, які виникають у трудових правовідносинах, і якщо позивач вважає, що йому роботодавцем було спричинено моральну шкоду як працівнику, то такий спір має вирішуватися як трудовий, зокрема, порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка є спеціальної нормою відносно тих норм, які регулюють загальні положення про відшкодування шкоди. У цій цивільній справі вказані доводи позивача щодо порушення норм трудового законодавства не впливають на розмір моральної шкоди з таким предметом (стягнення коштів з ДКС України шляхом списання коштів з казначейського рахунку) та підставами позову у цій цивільній справі. При цьому, згідно зі ст. 237-1 КЗпП України моральна шкода відшкодовується саме власником або уповноваженим ним органом. На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 500 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Мінімальна ставка судового збору при зверненні 19.12.2018 до суду позивача з цим позовом становила 704,80 грн. як за вимогою майнового характеру, оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди визначено сумою грошових коштів. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судовий збору, а позовні вимоги задоволені частково, то з відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (як особи, бездіяльністю якої спричинено моральну шкоду) на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 07 грн. 05 коп. (500 х 704,80/50000). Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial