Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") про стягнення з АТ КБ "ПриватБанк" на його користь неповернуті кошти за договором вкладу в розмірі 13722,86 доларів США та відсотки у сумі 4360,21 доларів США, які підлягали нарахуванню за користування коштами за вкладом за період з 29 січня 2014 року по 19 жовтня 2015 року, а також 5000 гривень моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16 жовтня 2013 року між ним ( [PERSON] ) та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено Договір №SAMDN25000738661782 (Вклад "Стандарт на 12 мес.") за умовами якого позивач передав відповідачу кошти в сумі 170 000 гривень для розміщення коштів на депозитному вкладі, строком на 366 днів по 16 жовтня 2014 року включно, із нарахуванням на суму вкладу процентів за ставкою 18% річних. Однією із істотних умов договору вкладу, на яких позивач розміщував вклад у банку, була його мультивалютна властивість, що дозволяла вкладнику переоформити свій діючий вклад на депозит в іншій валюті. Однак, у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором вкладу, позивач змушений був звернутися за захистом своїх прав, як вкладника за договором вкладу та споживача фінансових послуг, до суду, та рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року, котре набрало законної сили, по справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ "ПриватБанк" про примусове виконання обов`язку в натурі, позов задоволено та зобов`язано ПАТ КБ "ПриватБанк" конвертувати вклад [PERSON] за договором № SAMDN25000738661782 (Вклад «Стандарт на 12 мес.») від 16.10. 2013 р. в сумі, що існувала станом на дату звернення - 29.01.2014 р., та яка складала 188 747,43 гривень, у валюту - долар США за комерційним курсом ПАТ КБ "ПриватБанк", що діяв на момент звернення - 29 січня 2014 року та зобов`язано ПАТ КБ "ПриватБанк" нарахувати відсотки на суму вкладу за період з 29 січня 2014 року по дату закінчення договору - 16 жовтня 2014 року, врахувавши суму нарахованих відсотків по даному депозиту. Станом на сьогодні рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року по справі № 607/9814/14-ц, відповідачем не виконано, в тому числі і під час встановленої Законом України "Про виконавче провадження" процедури виконавчого провадження. При цьому вказує, що умови договору вкладу передбачали право вклад на конвертацію вкладу, та ухваленим рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року суд зобов`язав банк виконати ці умови договору, тому він ( [PERSON] ) має право вимагати повернення йому вкладу у доларах США у розмірі, з урахуванням виплаченої суми, а невиконання банком рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року не свідчить про відсутність у банку обов`язку конвертувати вклад у долари США та повернути вклад у відповідному розмірі. Зазначає, що станом на дату його звернення до відповідача, а саме 29 січня 2014 року із заявою про конвертацію вкладу, на яку відповідач зобов`язаний здійснити конвертацію вкладу в ПАТ «ПриватБанк» було встановлено курс гривні до долара США на рівні 8,49 гривень за долар США. Також вказує, що за умови виконання відповідачем договору вкладу та рішення суду, сума коштів у валюті долар США, яку він мав отримати після конвертації вкладу в розмірі 188747,43 гривень із гривні в долар США складає 22231,73 долари США. 19 жовтня 2015 року банк повернув йому частину коштів за договором вкладу у сумі 199738,81 гривень, що склало 8508,87 доларів США за комерційним курсом ПАТ КБ «ПриватБанк», котрий станом на 19 жовтня 2015 року було встановлено на рівні 23,4741784 гривень за 100 доларів США. Крім цього, вказує, що відповідачем не виплачено йому відсотки за користування його коштами, а тому за період з 20 січня 2014 року по 19 жовтня 2015 року в сумі 4360,21 доларів США. Також, зазначає, невиконання відповідачем своїх зобов`язань по поверненні вкладу спричинило йому постійні душевні страждання та відчуття постійного стресу. А тому вважає, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 5000 гривень. За наведених обставин просив позов задовольнити. Від відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надійшов до суду відзив на позов, у якому заперечують проти задоволення позовних вимог, покликаючись на те, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» конвертувати вклад [PERSON] за договором №SAMDN25000738661782 (вклад «Стандарт») від 16 жовтня 2013 року в сумі, що існувала станом на дату звернення [PERSON] 29 січня 2014 року та яка становила 188 747,43 гривень у валюту - долари США за комерційним курсом, що діяв на 29 січня 2014 року на умовах договору. Вказаним рішенням суду встановлено дату закінчення договору - 16 жовтня 2014 року, а тому на думку відповідача, зобов`язання банку за договором №SAMDN25000738661782 від 16 жовтня 2013 року припинились 16 жовтня 2014 року. Крім цього, зазначають, що позивачем пропущено строк позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом, оскільки, на думку позивача, з дати ухвалення рішення апеляційним судом Тернопільської області, а саме 30 грудня 2014 року почався перебіг позовної давності для вимоги щодо стягнення грошових коштів з урахуванням конвертації та який закінчився 30 грудня 2017 грудня. А тому, враховуючи те, що позивач звернувся до суду із позовом лише у серпні 2018 року вважає, що ним пропущено встановлений законом строк на звернення до суду. Також вважають, що рішення апеляційним судом було ухвалене вже після дати припинення зобов`язання про яке у ньому зазначається, тобто суд лише констатував факт завершення дії договору 16 жовтня 2014 року. Тому вказують, що зобов`язання за договором SAMDN25000738661782 (вклад «Стандарт») від 16 жовтня 2013 року відповідачем виконано у повному обсязі. Також, у поданому відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо стягнення моральної шкоди у сумі 5000 гривень, оскільки вважає, що позивачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами її спричинення, а також не надано розрахунку при визначенні її розміру. З цих підстав представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Фльорківа О.В. надійшла до суду відповідь на відзив, у якій заперечує проти викладених представником відповідача у позові обставин, покликаючись на те, що безпідставність тверджень представника відповідача щодо того, що рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року по справі №607/9814/14-ц встановлено дату та встановлено припинення зобов`язань банку за договором вкладу станом на 16 жовтня 2014 року. Так, обставини закінчення строку дії договору вкладу, дати виплати позивачу коштів за вкладом та сума (розмір) сплачених Відповідачем коштів за договором вкладу встановлювалися судом у справі № 607/2972/16-ц, зокрема, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 24 листопада 2016 року встановлено повернення позивачу 19 жовтня 2015 року по закінченню строку дії договору коштів у розмірі 199738,81 гривень. Дані обставини встановлювалися судом на підставі зібраних у справі доказів та пояснень сторін, строк вкладу за договором було пролонговано на один рік відповідно до умов ( пунктів 6,7,8 договору вкладу та положень ч.4 ст. 1060 ЦК України. В тому числі зі сторони позивача така мовчазна згода на пролонгацію вкладу обґрунтовувалася невиконанням Банком власних зобов`язань щодо конвертації вкладу у валюту долар США. Відтак, у зв`язку із невиконанням Банком зобов`язань за договором вкладу зобов`язання за договором вкладу не припинилися, а невиконання банком рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року не свідчить про відсутність у банку обов`язку конвертувати вклад у долари США та повернути вклад у відповідному розмірі, оскільки відповідно до статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення. Щодо безпідставності та невідповідності закону доводів та міркувань відповідача, котрими обгрунтовуються сплив позовної давності за заявленими позовними вимогами, вказують, що визначальним моментом, з яким законодавець пов`язує початок перебігу строку позовної давності є момент (дата, день) коли сторона правочину довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Тому твердження представника відповідача про те, що з дати ухвалення рішення апеляційним судом Тернопільської області від 30 грудня 2014 року почався перебіг позовної давності для вимоги щодо стягнення грошових коштів з урахуванням конвертації та який закінчився 30 грудня 2017 року є необгрунтованим та таким, що не відповідає закону. При цьому, обставинами із настанням яких позивач довідався про порушення свого права є невиконання Банком рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року по справі № 607/9814/14-ц, в тому числі і під час встановленої Законом України «Про виконавче провадження» процедури виконавчого провадження та винесення державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження» від 04 вересня 2015 року на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» повернення Банком 19 жовтня 2015 року коштів за договором вкладу у розмірі 199738,81 гривень, що, за комерційним курсом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» складало лише 8508,87 доларів США та, відповідно, не повернення позивачу частини вкладу у розмірі 13722,86 доларів США, що складає різницю між сумою вкладу, котра мала бути плаченою Банком за умови виконання Відповідачем умов договору вкладу та Рішення та сумою коштів за вкладом, виплаченого позивачу у гривневому еквіваленті за комерційним курсом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 19 жовтня 2015 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності за вимогою про стягнення коштів за договором вкладу розпочинається із настанням зазначених обставин, та на момент пред`явлення позивачем позовної заяви до суду строк позовної давності не порушено. Відтак, враховуючи, що позивачем, як вкладником та споживачем фінансової послуги, заявлено позовні вимоги до відповідача (банку) про стягнення коштів за договором вкладу, а правовідносини виникли безпосередньо у зв`язку із невиконанням Банком зобов`язань договором вкладу, на такі вимоги не поширюється позовна давність. З цих підстав просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Фльорків О.В. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк», будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: 16 жовтня 2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» укладено Договір №SAMDN25000738661782 (Вклад «Стандарт на 12 мес.») (далі - договір вкладу), оформлений провідним економістом відділення ПАТ КБ "ПриватБанк" в м. Тернополі [PERSON] , за умовами якого [PERSON] передав банку кошти в сумі 170 000 гривень (далі - вклад) для розміщення на депозитному вкладі, строком на 366 днів по 16 жовтня 2014 року включно, із нарахуванням на суму вкладу процентів за ставкою 18% річних. На момент укладення договору позивача було ознайомлено із Умовами та правилами надання банківських послуг (надалі - Правила), актуальними на дату укладення договору та розміщеними на сайті pb.ua, що підтверджується відповідною відміткою в договорі вкладу. Однією із істотних умов договору вкладу, на яких розміщувався вклад у банку, була його мультивалютна властивість, що дозволяла вкладнику переоформити свій діючий вклад на депозит в іншій валюті. У зв`язку із невиконанням відповідачем власних зобов`язань за договором вкладу, позивач звертався за захистом своїх прав, як вкладника за договором вкладу та споживача фінансових послуг, до суду і рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року у справі №607/9814/14-ц, яке набрало законної сили, зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» конвертувати вклад за цим договором у сумі, що існувала станом на дату звернення (29 січня 2014 року) та яка становила 188 747,43 гривень у валюту - долари США за комерційним курсом ПАТ КБ «Приватбанк», що діяв станом на 29 січня 2014 року; зобов`язано ПАТ КБ «Приватбанк» нарахувати проценти на суму вкладу за період з 29 січня 2014 року по дату закінчення договору - 16 жовтня 2014 року, врахувавши суму нарахованих процентів за даним депозитом. При розгляді даної справи судом встановлено, що однією з істотних умов договору є його мультивалютна властивість, яка дозволяє вкладнику переоформити свій діючий вклад на депозит в іншій валюті На виконання рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року 18 березня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/9814/14-ц. Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року відповідачем не виконано. 04 вересня 2015 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно якої закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №607/9814/14-ц виданого 18 березня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Листом від 04 вересня 2015 року за вих. № 15899 за підписом начальника Жовтневого відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ позивача повідомлено, що станом на 31 серпня 2015 року рішення суду боржником не виконано, з огляду на що 31 серпня 2015 року на адресу Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області направлено подання про притягнення посадових осіб ПАТ КБ "ПриватБанк" до кримінальної відповідальності за ознаками складу злочину, передбаченого ст. 382 Кримінального кодексу України, та 04.09.2015 р. на підставі п.11 ч.1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 19 жовтня 2015 року позивачу за договором вкладу було перераховано банком суму 199738,81 гривень. У 2016 році позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування збитків, посилаючись на те, що внаслідок невиконання банком рішення суду від 30 грудня 2014 року про зобов`язання конвертувати його вклад за договором від 16 жовтня 2013 року в сумі 1889747,43 гривень у валюту долар США за комерційним курсом ПАТ КБ «ПриватБанк», що діяв станом на 29 січня 2014 року та нарахувати відсотки на суму вкладу за період з 29 січня 2014 року до 16 жовтня 2014 року йому заподіяно збитків у розмірі 15135,96 доларів США, що складають різницю між розміром вкладу, що повинен був бути нарахованим за вищезгаданим рішенням суду в сумі 22231,73 доларів США та фактично отриманою сумою вкладу, яка була виплачена банком після закінчення дії договору та складає суму еквівалентну 7095,77 доларів США. Також, з врахуванням того, що йому, як споживачу фінансових послуг, внаслідок невиконання банком зобов`язань за договором вкладу надано послугу неналежної якості, що призвело до переживань з його боку та душевних страждань, необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення порушеного права, просив стягнути з відповідача заподіяну йому моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 5000 гривень. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 вересня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] кошти в розмірі 15135,96 доларів США для відшкодування завданих матеріальних збитків та 5000 гривень завданої моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 24 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Відмову у стягненні з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 15135,96 доларів США для відшкодування завданих матеріальних збитків апеляційний суд вмотивував тим, що, ухвалюючи рішення від 30 грудня 2014 року про зобов`язання банку здійснити конвертацію вкладу у долари США, суд визнав за позивачем право на отримання вкладу у доларах США у сумі, еквівалентній розміру вкладу у гривнях за комерційним курсом банку станом на 29 січня 2014 року. Невиконання банком рішення апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року та повернення позивачу 19 жовтня 2015 року (після закінчення строку дії договору банківського вкладу) 199 738,81 гривень - суми у національній валюті, яка не є еквівалентом вкладу, що повинен був бути конвертованим на підставі вказаного рішення суду у долари США, не є майновими збитками у розумінні статей 22, 623 ЦК України, у зв`язку із чим позивач має право звернутися до суду за захистом порушеного права з відповідним позовом про повернення усієї суми вкладу та процентів. Постановою Верховного Суду постановленою у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року залишено без змін рішення апеляційного суду від 24 листопада 2016 року. Звертаючись до суду зі вказаним позовом, позивач покликається на порушення його прав як вкладника, вказуючи на те, що встановивши, що умови договору вкладу передбачали право вкладника на конвертацію вкладу, суд зобов`язав банк виконати ці умови договору, тому він ( [PERSON] ) має право вимагати повернення йому вкладу у доларах США у розмірі, розрахованому в порядку, визначеному рішенням суду, з урахуванням виплаченої суми. При цьому, з огляду на те, що станом на дату його звернення до відповідача, а саме 29 січня 2014 року із заявою про конвертацію вкладу, на яку відповідач зобов`язаний був здійснити конвертацію вкладу в ПАТ «ПриватБанк» було встановлено курс гривні до долара США на рівні 8,49 гривень за долар США, а відтак, за умови виконання відповідачем договору вкладу та рішення суду, сума коштів у валюті долар США, яку він мав отримати після конвертації вкладу в розмірі 188747,43 гривень із гривні в долар США складає 22231,73 долари США. З огляду на те, що 19 жовтня 2015 року банк повернув йому частину коштів за договором вкладу у сумі 199738,81 гривень, що склало 8508,87 доларів США за комерційним курсом ПАТ КБ «ПриватБанк», котрий станом на 19 жовтня 2015 року було встановлено на рівні 23,4741784 гривень за 100 доларів США різниця між виплаченою сумою вкладу та сумою вкладу, яка мала бути виплаченою банком становить 13722,86 доларів США. Також, із банк зоКрім цього, вважає, що банк повинен виплатити відсотки, що підлягали нарахуванню за вкладом за період з 29 січня 2019 року по 19 жовтня 2015 року у сумі 4360,21 доларів США. Із долученого стороною позивача витягу офіційного курсу валют убачається, що станом на 29 січня 2014 року було встановлено курс гривні до долара США на рівні 8,49 гривень за долар США. Відтак, встановлена рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 30 грудня 2014 року сума коштів у розмірі 188 747,43 гривень , яка підлягала конвертації у валюту - долари США за комерційним курсом ПАТ КБ «Приватбанк», що діяв станом на 29 січня 2014 року становила 22231,73 долари США. Згідно долученого до матеріалів справи витягу офіційного курсу валют, за комерційним курсом ПАТ КБ «Приватбанк», що діяв станом на 19 жовтня 2015 року курс долара США було встановлено на рівні 23,4741784 гривень за 100 доларів. Таким чином, повернута банком 19 жовтня 2015 року сума коштів у розмірі 199738,81 гривень за комерційним курсом АТ КБ «ПриватБанк» становила 8508,87 доларів США. Відтак, різниця між виплаченою сумою коштів вкладу та сумою, яка підлягала виплаті становить 13722,86 доларів США. На виконання вимог ухвали суду від 29 жовтня 2018 року про витребування доказів, 05 липня 2019 року представником АТ КБ «ПриватБанк» направлено на адресу суду довідку, яка містить інформацію про розмір відсоткових ставок , які діяли по депозитних договорах «Стандарт» терміном на 12 місяців у національній валюті та в доларах США. Як убачається зі вказаної довідки в АТ КБ «ПриватБанк» діяли наступні ставки для з 29 січня 2014 року по 12 лютого 2014 року - 19,0%; з 12 лютого 2014 року по 14 травня 2014 року - 20,0%; з 14 травня 2014 року по 10 липня 2014 року - 21,0%; з 10 липня 2014 року по 05 березня 2015 року - 22,0%; з 05 березня 2015 року по 08 червня 2015 року - 24,0%; з 08 червня 2015 року по 04 серпня 2015 року - 23,0%; з 04 серпня 2015 року по 08 вересня 2015 року - 24,0%; з 08 вересня 2015 року по 01 жовтня 2015 року - 23,0%; з 01 жовтня 2015 року по 19 жовтня 2015 року - 22,0%. В АТ КБ «ПриватБанк» діяли наступні ставки для відкриття депозитних договорів «Стандарт» терміном на 12 місяців в доларах США: з 29 січня 2014 року по 26 лютого 2014 року - 10,0%; з 26 лютого 2014 року по 12 січня 2015 року - 11,0%; з 12 січня 2015 року по 08 червня 2015 року - 12,5%; з 08 червня 2015 року по 04 серпня 2015 року - 11,5%; з 04 серпня 2015 року по 08 вересня 2015 року - 12,5%; з 08 вересня 2015 року по 01 жовтня 2015 року - 11,5%; з 01 жовтня 2015 року по 19 жовтня 2015 року - 10,5%. Представником позивача - адвокатом Фльорківим О.В. надано суду розрахунок відсотків за користування коштами за вкладом за договором №SAMDN25000738661782 (Вклад "Стандарт на 12 мес.") від 16 жовтня 2013 року у валюті долар США за період з 29 січня 2014 року по 19 жовтня 2015 року, який здійснено наступним чином: за період з 29 січня 2014 року по 26 лютого 2014 року: 22 231,73 доларів США* 10,0%/365*29= 176,64 доларів США; відсотки за період з 27.02.2014 р. по 12.01.2015р.: 22 231,73 доларів США* 11,0%/365*320= 2143,99 доларів США; відсотки за період з 13.01.201 5 року по 08.06.2015 року: 22 231,73 доларів США* 12,5%/365* 146= 1111,59 доларів США; відсотки за період з 19.06.2015 р. по 04.08.2015 р.: 22 231,73 доларів США* 11,5%/365.*55= 385,29 доларів США; відсотки за період з 05.08.2015 р. по 08.09.2015 р.: 22 231,73 доларів США* 12,5%/365*35= 266,48 доларів США; відсотки за період з 09.09.2015 р. по 01.10.2015 р.: 22 231,73 доларів США* 11,5%/365*23= 161,10 доларів США; відсотки за період з 02.10.2015 р. по 19.10.2015р.: 22 231,73 доларів США* 10,5%/365* 18= 115.12 доларів США. Із наведеним позивачем розрахунком суд погоджується та вважає його таким, що відповідає обставинам справи, підтвердженими в ході судового розгляду доказами. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 1058 ЦК України За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором Згідно із ч.2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Статтею 1074 ЦК України встановлена норма, відповідно до якої заборонено обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. колегія суддів Касаційного цивільного суду виходила з тих міркувань, що проценти на вклад повинні нараховуватись з моменту отримання коштів і до моменту їх фактичної видачі вкладнику, а не з моменту повернення вкладу на рахунок клієнта, адже фактично особа не має реальної можливості користуватися коштами. Таку ж саму позицію притримувався Верховний Суд України у своїх Постановах від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13, 4 вересня 2013 року у справі № 6-67цс13, від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13, від 28 січня 2015 року у справі № 6-247цс14, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-544цс16. У Постанові прийнятій 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що виходячи з положень статтей 1058, 1060, частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу до банку, до дня фактичного його повернення вкладникові. Отже, банківський вклад є повернутим у день його фактичного повернення, а не в день формального перерахування на рахунок вкладника, з якого кошти неможливо отримати. Крім того, такої ж правової позиції дотримувався і Верховний Суд України. Зокрема, у постанові від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13 зазначено, що згідно зі статтями 526, 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладникові готівкою або надання реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). Суд критично сприймає доводи зазначені представником відповідача у відзиві на позовну заяву, як такі що суперечать вимогам закону та повністю спростовуються матеріалами справи, зокрема ст. 1061 ЦК України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку. Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача неповернуті кошти за договором вкладу в розмірі 13722,86 доларів США та відсотки у сумі 4360,21 доларів США, які підлягали нарахуванню за користування коштами за вкладом за період з 29 січня 2014 року по 19 жовтня 2015 року підлягають до задоволення. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 гривень, суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.3 своєї постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 (з наступними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно вимог ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 року № 4 (з наступними змінами) розяснено судам, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. У Постанові прийнятій 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок зазначила, що відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦПК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що вимоги позивача в частині стягнення із відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 гривень не підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial