Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Славутицького міського суду Київської області з заявою про видачу обмежувального припису, в якій просить: -видати обмежувальний припис [PERSON] , [INFO] , на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо: -перебування в місці проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -наближення на 50м до місця проживання або перебування, роботи та інших місць частого відвідування [PERSON] ; -особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь - який спосіб спілкуватись з нею; -ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Копію рішення направити до Славутицького ВП Броварського ВП ГУ Національної поліції в Київській області для взяття [PERSON] , проживаючого за адресою [ADDRESS] , громадянина України на профілактичний облік та до виконавчого комітету Славутицької міської ради. У відповідності до ч.3 ст.350-3 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справі віднести на рахунок держави. В заяві посилалась на те, що з [PERSON] перебували у шлюбі, але їх спільне подружнє життя не склалось і рішенням від 20.01.2020 року шлюб було розірвано, але на даний час рішення ще не набрало законної сили. Починаючи з листопада місяця 2019 року, шлюбні відносини фактично припинені. На фоні постійних незгод в родині почали виникати сварки, які переросли в серйозні конфлікти, під час яких поведінка [PERSON] почала бути занадто агресивною, він почав погрожувати їй фізичною розправою. Вона зазнає постійного психологічного тиску з боку [PERSON] . На її адресу постійно надходять погрози фізичною розправою, як в телефонних розмовах так при особистому спілкуванню, проникає до її житла без дозволу. Вона, зважаючи на таку поведінку [PERSON] неодноразово зверталась до Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області з відповідними заявами (копії заяв додаються). У відношенні [PERSON] були складені відповідні адміністративні матеріали. Органами поліції до [PERSON] як кривдника було застосовано терміновий заборонний припис серія [NUMBER] від 11 грудня 2019 року, строком до 21.12.2019 року, але належних висновків він не зробив і не виконав терміновий заборонний припис, в зв`язку з чим, його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП згідно постанов Славутицького міського суду від 24.12.2019 року по справі № 377/977 19. Крім того, в на даний час в Славутицькому міському суді Київської області на розгляді перебуває справа №377/15/20 відносно [PERSON] , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Заявниця вважає, що є всі наявні підстави для видачі щодо заінтересованої особи обмежувального припису. Ухвалою суду від 06.02.2020 року заяву [PERSON] , прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 07.02.2020 року. У судовому засіданні заявниця підтримала заяву про видачу обмежувального припису, просила її задовольнити, дала пояснення відповідно заяви. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні не підтримав заяву, вважав, що вона не відповідає дійсності. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Згідно ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: зокрема, п. 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Згідно ст. 350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції. Згідно ст. 350-4 ЦПК України в заяві про видачу обмежувального припису мають бути зазначені, зокрема, п. 3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази та матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 26 липня 2019 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 26 липня 2019 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 1086. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.6). Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 20 січня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7-9). Заявниця вважає, що [PERSON] вчиняє психологічне, фізичне насильство в сім`ї проти неї, яке проявляється у переслідуванні останньої, висловленні погроз на адресу останньої та висловленні погроз фізичною розправою як в телефонних розмовах так і при особистому спілкуванні, проникає до її житла без дозволу. [PERSON] неодноразово зверталася до Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області з відповідними заявами, що підтверджується копіями вищезазначених заяв, які долучені до матеріалів справи: від 09.12.2019 року, від 18.12.2019 року, та від 30.01.2020 року (а.с.10-12). 11 грудня 22019 року старшим дільничним Славутицького ВП Броварського ВП ГУНП в Київській області Маркевичем І.М. винесено терміновий заборонний припис відносно [PERSON] у зв`язку зі скоєнням психологічного насильства, на строк до 21.12.2019 року (а.с.13). Відповідно до постанови судді Славутицького міського суду від 24.12.2019 року, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за невиконання терміново заборонного припису (а.с.14). 03 січня 2020 року до суду із Славутицького відділу Броварської місцевої прокуратури Київської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні відносно [PERSON] у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Ухвалою від 03.01.2020 року призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 29.01.2020 року підготовче провадження закінчено та призначено до судового розгляду на 05.02.2020 року. 05.02.2020 року судове засідання було оголошено перерву до 18.02.2020 року для виклику свідків. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.97, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст.77-80 ЦПК України. Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вказані положення, суд зазначає, що на спростування позиції та доводів заявника, жодних доказів заінтересованою особою подано не було, а відповідно існування інших обставин, а ні ж зазначені в заяві, належними та допустимими доказами не підтверджено. Як визначено п.3, 6, 7, 8 та 14 ч.1, ст.1 цього ж Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи Враховуючи викладене вище обставини справи, а також зазначені положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених в КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою. Приписами пунктів 5 та 6 частини 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків, зокрема: заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно ч.1 ч.2 ст.350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] в повному обсязі, оскільки наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, а тому є необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 3506 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved