Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] 08.05.2019 року звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А.М., заступника начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Рощепи А.А., начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В. та прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Омельчук А.В. із вимогами стягнути на його користь з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду в сумі 200000 грн. за хамське відношення до своїх посадових обов`язків, невиконання вимог КПК України про швидке, неупереджене слідство та невиконання відповідачами своїх посадових обов`язків. В обгрунтуванні позовних вимог посилався на обставинини того, що наявність вини відповідачів зазначена в ухвалах суду та відповідях з прокуратури, які містяться у матеріалах судових та кримінальних проваджень. Моральна шкода полягає в зміні його укладу життя. Розрахунок шкоди визначив із свого 70-річного віку (а.с.1). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 13.05.2019 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 24.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Пояснив, що його позов визначається постановою Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 року, яку він попередньо надавав до суду. Він є потерпілим у кримінальному провадженні щодо невиконання його сином судового рішення про стягнення аліментів на його утримання, досудове розслідування якого здійснює слідчий Майченко А.М. Прокурор Омельчук А.В. не виконує свої обов`язки, зазначені в ст.36 КПК України, зокрема не контролює виконання слідчим її вказівок у вказаний термін. Судом скасовано як незаконні чотири постанови слідчого про закриття вказаного кримінального провадження, а процесуальним прокурором не було прийнято жодного рішення по справі. Начальник слідчого відділу Олексюка В.В. та його заступник Рощепа А.А. не виконують належно своїх обов`язків керівників органу досудового розслідування відповідно до ст.39 КПК України. Заявлену в розмірі 200000 грн. моральну шкоду обгрунтував тим, що він упродовж чотирьох років отримує мізерну пенсію внаслідок бездіяльності відповідача, оскільки з його пенсії досі вираховуються аліменти на утримання сина, з якого із досягненням останнім повноліття він вимагає сплату аліментів за рішенням суду на своє утримання. У зв`язку з тим, що правоохоронні органи відмовляються проводити слідство по кримінальному провадженні відносно його сина по несплаті аліментів на протязі трьох років, він на восьмому десятку років свого життя вимушений жити як "злидень". Просив задоволити позов. Відповідач Омельчук А.В. заперечила проти задоволення позову, оскільки відповідно до вимог ст.36 КПК України нею, як процесуальним керівником, здійснюються всі дії для проведення досудового розслідування. Зауважила, що невиконання прокурором його обов`язків повинно вирішуватися в порядку кримінального судочинства, оскільки це не належить до цивільної юрисдикції. Заявила, що позивачем не надано обґрунтувань щодо розміру завданої шкоди та не представлено жодного доказу щодо невиконання нею посадових обов`язків, тому вважає, що позов є способом впливу на хід кримінального провадження та становить припущення позивача. Решта відповідачі, які належним чином та завчасно були повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причин своєї неявки не повідомили. Відзиву відповідачами не подано, клопотань вказаними учасниками справи не представлено. Відповідно до загальних положень ст.223 ЦПК України їх невяка не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , відповідача Омельчук А.В. , дослідивши матеріали даної цивільної справи, оглянувши судові провадження у кримінальній справі №130/2811/16-к (провадження 1-кс/130/868/2018 та 1-кс/130/439/2016), судове провадження в кримінальній справі №130/891/19 (провадження 1-кс/130/463/2019), а також надані прокурором Омельчук А.В. матеріали кримінального провадження №42016021130000020, судом на підставі наданих та безпосередньо досліджених доказів встановлено наступні факти та обставини. Згідно повідомлення Жмеринської об"єднаної державної податкової інспекції від 01.12.2017 року за відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів за період з 01.01.2017 року до 30.09.2017 року інформація стосовно позивача [PERSON] відсутня (а.с.2). Згідно копій актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27.12.2016 року, від 26.15.2017 року, та від 10.01.2019 року позивач [PERSON] є пенсіонером, мешкає по [ADDRESS] ; житловий будинок, господарські споруди перебувають у задовільному стані; в господарстві худоба, птиця відсутня; джерелом існування є пенсія (а.с.3-5). Згідно копій довідок Жмеринського міськрайонного відділу ДВС від 11.01.2018 року №570, від 09.11.2017 року та від 24.02.2016 року позивач [PERSON] сплатив на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , за період за період з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року сплатив у розмірі по 664,57 грн. щомісячно, та упродовж 2017 року - в розмірі по 692,57 грн. щомісячно (а.с.9-11). За змістом копії ухвали Жмеринського міськрайонного суду від 10.04.2019 року в справі №130/2923/18 відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди та позивачу задоволено клопотання про звільнення його від судового збору (а.с.12). Відповідно до копії медичної карти амбулаторного хворого №2679 позивач [PERSON] перебував на обстеженні у Жмеринській центральній районній лікарні у лікарів невролога та окуліста; згідно висновку реоенцефалографії у [PERSON] наявні порушення пульсового кровонаповнення обох гемісфер на фоні зниження тонуса артерій великого калібру обох гемісфер (а.с.17-20). Згідно довідок Жмеринського об`єднаного управління ПФУ у Вінницькій області від 23.07.2018 року, 18.03.2019 року, 11.01.2018 року, 02.10.2018 року позивач [PERSON] отримує пенсію за віком в загальній сумі 12394,18 грн. за 2017 рік та 13434,30 грн. за період з жовтня 2017 року до вересня 2018 року; відрахування аліментів за січень-червень 2018 року загалом становлять 2477,58 грн., за лютий-березень 2019 року - 600,86 грн. (а.с.21-22, 22-23). Відповідно до копій повідомлень Жмеринської місцевої прокуратури від 18.10.2019 року та прокуратури Вінницької області від 23.19.2019 року за результатом перевірки стану досудового розслідування серед інших кримінального провадження №42016021130000020 від 12.08.2016 року за ч.1 ст.165 КК України установлено, що слідчими, зокрема СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області допущено тяганину під час розслідування в порушення вимог ст.2,9,28 КПК України, у зв"язку з чим Жмеринською місцевою прокуратурою підготовлено вказівку на адресу начальника ГУНП у Вінницькій області про усунення виявлених порушень та вирішення питання про притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності (а.с.66,81). За змістом копії постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 року в справі №130/728/19 за позовом [PERSON] до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В., старшого слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про відшкодування шкоди, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.06.2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково (а.с.67-70). Оглядом витребуваних за клопотанням позивача судом та представлених прокурором матеріалів кримінальних проваджень встановлено, що ухвалами слідчих суддів Жмеринського міськрайонного суду від 19.12.2016 року, від 27.06.2017 року, від 02.11.2018 року та від 06.05.2019 року скасовано відповідно чотири постанови слідчого СВ Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Майченка А.М. про закриття кримінального провадження №42016021130000020 від 12.08.2016 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.165 КК України. Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Порядок проведення досудового розслідування, повноваження органу досудового розслідування та прокурора при здійсненні нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва, перевірка дотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування регламентовано Кримінальним процесуальним кодексом України. Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування регулюється §1 гл.26 КПК України. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до вимог ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Згідно ч.6 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до вимог ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, умовою настання цивільної відповідальності за вказаними вище правовими нормами, законом визначено незаконність дій службових осіб правоохоронних органів. Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдана шкоди повинна бути доведена. Згідно роз`яснень, що містяться у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд визнає неналежними доказами представлені позивачем повідомлення органів прокуратури, оскільки в межах його доводів стосовно спричинення йому моральної шкоди протиправною бездіяльністю службових осіб, заявлених відповідачам в даній справі, з підстав довготривалого досудового розслідування кримінального провадження №42016021130000020 від 12.08.2016 року вказані повідомлення не містять інформування прокурора вищого рівня про надання ним відповідному прокурору обов`язкових для виконання вказівок щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень, лише які передбачені за наявності підстав для задоволення скарги щодо недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування у відповідності до положень ст.308 КПК України. Натомість з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства в межах розгляду даної справи суд не має повноважень надання правової оцінки діям відповідачів щодо неналежної тривалості строків досудового розслідування, здійснення чого передбачено лише в порядку кримінального оскарження. Суд також не приймає до уваги ухвали слідчих суддів про скасування постанов слідчого про закриття вказаного провадження, оскільки даними судовими рішеннями встановлено неправомірність відповідних рішень сторони обвинувачення з підстав їх передчасності з урахуванням нездійснення слідчих дій відповідно до вказівок процесуального керівника, проте не становлять безпосередніх ознак завдання позивачу моральної шкоди, яку останній пов"язує з недостатнім рівнем своїх доходів, що має характер майнових, а не моральних втрат. Решта представлених позивачем доказів також є неналежними, оскільки не містять об"єктивних відомостей стосовно обставин спричинення позивачу моральної шкоди діями (бездіяльністю) відповідачів саме в ході досудового розслідування кримінального провадження №42016021130000020 від 12.08.2016 року, суто з підстав чого заявлено вимогу про її відшкодування. Таким чином, враховуючи представлені позивачем згідно власного обов"язку доказування, докази у справі, судом не встановлено правових підстав для відшкодування оспорюваної моральної шкоди. Відповідно до п.10.1 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст.9 Закону України "Про оперативно-розшукову діяльність"). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Згідно вимог ст.51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі або залучає до участі у ній співвідповідача. Позивачем [PERSON] ані при поданні позовної заяви, ані під час підготовчого провадження вимог про залучення до участі в даній справі відповідних державних органів у якості співвідповідачів не було заявлено ні в який спосіб. Разом з тим, Державна казначейська служба України не може бути єдиним відповідачем за даним предметом спору, проте відповідний державний орган судом з власної ініціативи залучений бути не може відповідно до вказаних вимог до ст.51 ЦПК України. Таким чином, аналізуючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд, вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю належними та допустимим доказами обставин, з підстав яких вони заявлені позивачем, а також внаслідок відсутності належних співвідповідачів. З урахуванням підстав звільнення позивача за даним предметом спору від сплати судового збору його слід віднести на рахунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed