Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Грифсканд - Свалява" про відшкодування середнього заробітку працівника з вини роботодавця у розмірі 76500 грн. В обгрунтування доводів вказує, що 01.12.2020 року направив на адресу відповідача претензію на суму 76500 щодо відкшкодування середнього заробітку працівника у відповідності до ст.27 Закону України "Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати". Зазначає, що наказом № 154/к від 03.07.2019 року [PERSON] поновлено на посаді начальника з виробництва реторного цеху ТОВ "НВП "Грифсканд-Свалява" з 28.02.2019 року на підставі рішення апеляційної інстанції. Вимоги мотивує тим, що відповідачем не нараховано та не виплачено позивачу заробітну плату за період з березня 2019 року по червень 2019 року, хоча з відповідачем позивач перебуває в трудових віносинах з 28.02.2019 року. Просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Грифсканд - Свалява" на користь [PERSON] 76500 грн., як відшкодування середнього заробітку працівника з вини роботодавця, витрати віднести за рахунок відповідача. Суд своєю ухвалою від 15.01.2021 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання. Суд своєю ухвалою від 31.03.2021 року позовну заяву залишив без руху згідно ч. 11 ст.187 ЦПК України та надав позивачу строк для усунення недоліків. Позивач 02.04.2021 року подав до суду заяву (вх. № 2301) про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 31.03.2021 року, додатково заявив вимогу про відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10000 грн. Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 05.04.2021 року суд продовжив розгляд справи та призначив судовий розглядз повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача-адвокат Ключкович М.Ю., який діє в інтерсах [PERSON] (ордер серії ЗР №49461 від 05.05.2021 року) позовні вимоги про стягнення середнього заробітку працівника з вини роботодавця у розмірі 76500 грн на користь [PERSON] підтримав повністю. Пояснив, що є всі підстави для стягнення коштів, оскільки підприємство не виконало рішення суду, порушили закон про працю та зобов`язані нарахувати виплату [PERSON] з березня по червень 2019 року, бо з моменту поновлення на роботі, позивач перебував у трудових відносинах. З рішенням суду позивач прийшов до відповідача на наступний день після постановлення рішення, однак ТОВ "НВП "Грифсканд - Свалява" не допустив відповідача до виконання трудових обов`язків. Просить позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази, надані до позовної заяви. В судовому засіданні представник відповідача Ламбрух О.С., який діє в інтересах ТОВ "НВП "Грифсканд-Свалява" (ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АО №1023178 від 04.02.2021 року) заявлений позов не визнав, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Пояснив, що було рішення суду, яким [PERSON] поновлено на посаді. Сума сплачена була у повному обсязі за період фактичного виконання роботи. Подані позивачем докази не є належними доказами відповідно до ст.81 ЦПК України. Крім того, рішення суду про поновлення на роботі мало неточності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи,суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору; ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України - достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке: Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст 236 КЗпП України - у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Враховуючи лексичне значення (тлумачення) поняття «затримка» як «зволікання», затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку (суд ураховує правову позицію Верховного Суду в постанові від 01.07.2015 року, справа № 6-435цс15: "для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі ст. 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період). Суд вважає, що у даному випадку мала місце затримка виконання судового рішення - рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.02.2019 року, а тому підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі. Суд не погоджується з твердженням відповідача, що викладений у позовній заяві розрахунок середнього заробітку працівника з вини роботодавця не підтверджений жодним доказом у відповідності до ст.81 ЦПК України. Суд вважає, що такий розрахунок підтверджений: копією постанови Закарпатського апеляційного суду від 03.07.2019 року у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Грифсканд-Свалява" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди; копією наказу № 154/к від 03.07.2019 року "Про виконання рішення суду" про поновлення [PERSON] на посаді начальника виробництва реторного цеху ТОВ "НВП Грифсканд-Свалява" від 28.02.2019 року; довідкою про середню заробітну плату (дохід), виданою ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Грифсканд-Свалява" від 02.07.2020 року за № 21. Розрахунок відповідає змісту вищезазначених вище норм права та практиці їх застосування (суд ураховує правову позицію Верховного Суду в постанові від 01.03.2017 року, справа №635/2084/16-ц; в постанові від 02.08.2019 року, справа №755/17855/16-ц). Для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує кількість робочих днів затримки, період затримки розрахунку до дня видачі наказу складає 85 робочих днів. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за цей період складає: 869,72 грн. х 85 днів = 73296,20 грн. Враховуючи вищезазначені обставини, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 73926 грн. 20 коп. (сімдесят три тисячі дев`ятсот двадцять шість гривень 20 копійок). Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" (від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі), а тому суд доходить висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року у розмірі 908 грн., які діють з 01.01.2021 року на день постановлення рішення. У відповідності до положень до ст. 133 ЦПК України - до витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Позивач в позові відшкодування судових витрат на професійну правову допомогу визначив розмір витрат у розмірі 10 000 грн. Відповідно ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»); "відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір (рішення у справі «Лавентс проти Латвії»). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (суд ураховує правові позиції Великої Палати Верховного Суду в додатковій постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц). Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надані: попередній (орієнтований) розрахунок витрат від 01.04.2021 року, складений [PERSON] , квитанція про здійснення касової операції від 09.02.2021 року [PERSON] на отримувача [PERSON] . У той же час у матеріалах справи відсутні: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), що відповідно вказує на відсутність розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару і не дає суду можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Також суду не надано детального опису робіт (наданих послуг). Зокрема, до попереднього орієнтовного розрахунку витрат включено витрати на збір даних і складання претензії, вартість позовної заяви. Натомість, договір між позивачем та адвокатом укладено 15.01.2021 року, а складання претензії та підготовка позовної заяви мала місце до 13 січня 2021 року включно, тобто до укладання договору, що підтверджується наданим суду ордером. Щодо оплати вартості участі адвоката у судових засіданнях, то суд зазначає таке. Суду не надано детального опису складених робіт. У справі було проведено 2 судових засідання, а попередній орієнтовний розрахунок витрат не містить даних щодо погодженої вартості участі адвоката у судових засіданнях. За таких обставин, вимога щодо стягнення витрат на професійну правову допомогу до задоволення не підлягає. З огляду на вищенаведене, суд враховує встановлені та перевірені в судовому засіданні обставини та докази та доходить висновку, що позовні вимоги підлягать частковому задоволенню. Статтями 55, 124 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Outcome: partial