Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачів відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 233 530,18 грн. (яка складається із: - вартості матеріального збитку в розмірі 226 654,18 грн. згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення автотоварознавчої експертизи №13755/14-54 від 26.12.2014 року, наданого в рамках кримінального провадження; - витрат на стаціонарне та амбулаторне лікування в розмірі 6 876,00 грн., заподіяної в результаті ДТП, яка відбулась 21.12.2010 року по вул. Маршала Гречка, 7 в м. Києві, за участю автомобіля "Audi-100", д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля KIACerato, д.н.з. [NUMBER], під керуванням позивача. На час скоєння ДТП транспортний засіб марки "Audi-100", д.н.з. [NUMBER], відповідно до Полісу про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ВЕ/6826208 був застрахований в ПАТ "НАСК "Оранта". Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.02.2015 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з підстав передбачених п. 2 ч. 2 ст. 49 КК України у зв"язку із закінченням строків давності. У зв"язку з чим, позивач просила стягнути понесені нею під час кримінального провадження витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Крім того, просила стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., враховуючи душевні та психічних страждання, які зазнала позивач, спричинені їй середньої тяжкості телісні ушкодження, внаслідок яких перебувала тривалий час на лікуванні, характер немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], з урахуванням збільшення позовних вимог в частині стягнення витрат на проведення судово-експертного дослідження в розмірі 3 523,20 грн., просили суд стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 247 053,38 грн., з яких безпосередньо із відповідача [PERSON] 197 053,38 грн. матеріальної шкоди та 50 000,00 грн. із НАСК "Оранта". Відшкодування моральної шкоди в розмірі 49500,00 грн. стягнути із [PERSON] та 500,00 грн. із ПАТ "НАСК "Оранта". Позивач також повідомила, що страхова компанія на її рахунок кошти перерахували, але їй про це не повідомили, тому вона не знає природу виникнення цих коштів на її рахунку. Представник відповідача НАСК "Оранта" Лінкевич О.В. в судовому засіданні на підставі ст. 267 ЦК України просила суд застосувати строки позовної давності (а.с. 86, том І). Пояснила, що у відповідності до автотоварознавчого дослідження ТОВ "Гарант-АСІСТАНС" від 28.01.2011 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 100 759,55 грн., який перевищує ринкову вартість автомобіля "KIACerato", в розмірі 91 510,47 грн., у зв"язку з чим транспортний засіб визнаний фізично знищеним. На підставі ст. 30.2 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено вартість страхового відшкодування позивачу [PERSON] в розмірі 39 410,47 грн. (91 510,47 грн. ринкова вартість тз - 52 100,00 грн. вартість залишків тз = 39 410,47 грн.) та 30.06.2015 року перераховано для подальшої виплати переказу через систему "Аваль-Експрес" в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". Враховуючи обгрунтовані та документально підтверджені витрати позивача на проведення лікування, ПАТ "НАСК "Оранта" відшкодовало 860,33 грн. шляхом перерахування коштів в ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". Крім того, моральна шкода відповідно до ст. 26-1 Закону України "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодовується у розмірі 5 відотків страхової виплати за шкоду заподіяну здоров"ю та повинна становити 43,02 грн. (860,33 грн. / 100% * 5% = 43,02 грн.). Інших доказів позивач не надавала. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з"явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, причини не явки суду не відомі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21.12.2010р, під'їжджаючи до будинку № 7 по вулиці Маршала Гречко, водій [PERSON], будучи неуважним до дорожньої обстановки та не маючи ніяких перешкод і небезпеки для його руху, перебуваючи в безпосередній близькості до зустрічного роз'їзду із автомобілем «KIACerato», д.н.з. [NUMBER], раптово переїхав подвійну суцільну лінію, котра поділяє транспортні потоки протилежних напрямків та зіткнувся керованим ним автомобілем "Audi-100", д.н.з. [NUMBER], з автомобілем «KIACerato», чим грубо порушив п.п. 11.4, 12.4 та додатку 2 «Дорожня розмітка» п. 1.3 Правил дорожнього руху України. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27.02.2015 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України з підставі передбачених п. 2 ч. 2 ст. 49 КК України у зв"язку із закінченням троків давності. Позов потерпілої [PERSON] про відшкодування заподіяних збитків залишено без розгляду. Ухвала суду набрала законної сили. (а.с. 1-10, том І). Як вбачається із ухвали суду, [PERSON], будучи особою, яка керує транспортним засобом, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинили потерпілій середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 9, том І). Внаслідок ДТП водію автомобіля «KIACerato» [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи №59/Е від 29.04.2011 рокузаподіяносередньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом 7, 8, 9, 10-го ребер справа, синці в ділянці правого ліктьового суглобу, лівого плеча, кісток тазу (а.с. 2, том І). Згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №№ВЕ/6826208 від 10.11.2010 р., цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПАТ "НАСК "Оранта", забезпечений транспортний засіб - "Audi-100", д.н.з. [NUMBER], страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну становить 50 000, 00 грн., ліміт по життю та здоров"ю становить 100 000,00 грн., франшиза - 00,00 грн. (а.с. 9). 19.01.2011 року позивач [PERSON] звернулась до ПАТ "НАСК "Оранта" із заявою про страхове відшкодування (а.с. 40, том І). Крім того, 24.03.2015 року нею було подано заяву за фактом пошкодження автомобіля KIACerato, д.н.з. [NUMBER], про перерахування страхового відшкодування готівкою через ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (а.с. 41, том І). Згідно із дослідженням ТОВ "Гарант-АСІСТАНС" [NUMBER]-28.01/6 від 28.01.2011 року матеріальний збиток, визначений на підставі протоколу огляду автомобіля, завданий власнику автомобіля KIACerato, д.н.з. [NUMBER], в результаті його пошкодження при ДТП, складає 91 510,47 грн. (а.с. 92-94, том І). Страховиком визначено вартість страхового відшкодування в розмірі 39 410,47 грн. (91 510,47 грн.дійсна вартість транспортного засобу - 52 100,00 грн.вартість залишків у разі повного знищення транспортного засобу = 39 410,47 грн.) (а.с. 91, том І). Страховиком ПАТ "НАСК "Оранта" позивачу як потерпілій особі 30.06.2015 року було здійснено перерахування страхового відшкодування в розмірі 39 410,47 грн. на рахунок ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (а.с. 139, 141, том І). Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3)визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Статтею 29 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки в повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15. Позивач, звертаючись до суду з позовом, посилалась як на доказ на висновок авто товарознавчої експертизи від 26.12.2014р. В судовому засіданні позивач та її представник заявили клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, на якому наполягали. Але , отримавши висновок КНДІСЕ, відмовились від нього як від доказу, оскільки розмір матеріального збитку зазначений менше ніж у висновку за 2014р. Разом з тим, судом взято до уваги висновок КНДІСЕ №4503/16-54 від 18.10.2016 р. Так, висновком КНДІСЕ встановлено, що дійсна (реальна) вартість на день проведення експертизи матеріального збитку завданого власнику автомобіля KIACerato, д.н.з. [NUMBER], внаслідок ДТП, що мала місце 21.12.2010 року, близько 00-30 год. по вул. Маршала Гречка, 7-А у м. Києві, складає 184 622,01 грн. (а.с. 185-190, том І). Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на стаціонарне та амбулаторне лікування в розмірі 6 876,00 грн., то вони не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст. 60 ЦПК України, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 р. - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода - це прямий наслідок внаслідок заподіяння протиправної дії. Встановлення факту заподіяння моральної шкоди суд вважає беззаперечним. При визначені розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує характер і обсяг душевних та психічних страждань, які зазнала позивач, характер немайнових втрат, їх тривалість, вимушеність змін в життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також те, що наслідки ДТП, що сталася 21.12.2010 р. були та є психотравмуючими для [PERSON], яка має зміни в психо-емоційному стані, індивідуально-психологічні прояви, що перешкоджають активному соціальному функціонуванню потерпілої як особистості та виникли внаслідок ДТП, та якій внаслідок ДТП були спричинені середньої тяжкості телісні ушкодження, у зв"язку з чим, заподіяні душевні страждання як психологічне підґрунтя моральної шкоди. А тому з урахуванням принципів розумності та справедливості, вважає необхідним стягнути з винуватця ДТП 30 000,00 грн. Вимоги про стягненя моральної шкоди з НАСК «Оранта» підлягають стягненню лише в сумі 43,02 грн., тому що відповідно до ст.26-1 ЗУ «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров»я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров»ю. А шкода, заподіяна здоров»ю, яку довела позивач, складає 860,33 грн. Витрати на амбулаторне лікування в розмірі 6876,00 жодним доказом не доведені. Задоволенню підлягають вимоги щодо стягнення витрат за проведення судово-автотоварознавчої експертизи від 18.10.2016 р. в розмірі 3523,20 грн. (а.с. 184, том І). Відповідно до п. 45 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов'язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що відповідно до статті 15 Закону України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII "Про судову експертизу" витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров'я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством. Вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10 000,00 грн. задоволенню не підлягають.Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Згідно з п.п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», в яких зазначено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 року №6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу", положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом з тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надані в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї Постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені позивачем витрати в розмірі 10000,00 грн. документально не підтверджені та не доведені. Представник відповідача у своїх запереченнях просила відмовити в позову,застосувавши строк позовної давності. Втім, суд не вважає, що строки пропущені. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Частиною 2 статті 265 ЦК України передбачено, що якщо суд залишив без розгляду позов, пред'явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред'явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 681,45 грн.

Outcome: partial