Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з цивільним позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, в якому просить визнати за нею право власності на садовий будинок [ADDRESS] садівниче товариство «Веселка», та земельну ділянку, площею 0,0505 га, кадастровий номер [NUMBER], місце розташування: Львівська область, Пустомитівський район, Солонківська сільська рада, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла її тітка [PERSON] та залишила заповіт, яким заповіла їй, [PERSON], після одруження Вусик, дачний будинок та насадження, які знаходяться у садівничому товаристві «Веселка» в с.Солонка, Пустомитівського району, Львівської області. У встановлений законом термін вона звернулась до Другої Львівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак їй надано роз'яснення про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину на садовий будинок, оскільки право власності на спадкове майно спадкодавцем не оформлене і не зареєстроване. У 1982 році спадкодавець [PERSON] на земельній ділянці [NUMBER], площею 0,0505 га, наданій їй у користування в 1981 році у садівничому товаристві «Веселка», побудувала садовий будинок, згідно затверджуваного проекту, погодженого 22 липня 1981 року. Спадкодавець [PERSON] не отримала правовстановлюючі документи на збудований садовий будинок та не зареєструвала право власності у відповідному державному реєстрі, а тому вона як спадкоємець не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. Крім того, їй, як спадкоємцю, було роз'яснено, що право власності на земельну ділянку для ведення садівництва в садовому кооперативі «Веселка», площею 0,0505 га, на якій розташований садовий будинок, у спадкодавця виникло у 1996 році, а заповіт складено 22.07.1994 року, а тому нотаріус не може однозначно визначити склад спадкового майна, вказаного у заповіті. Спадкоємцем за законом другої черги є її мати [PERSON], інших спадкоємців за законом першої та другої черги немає. Відповідач спадщину не прийняла, а тому позивач змушена звернутися до суду про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою суду від 10.04.2018 року матеріали позовної заяви залишено без руху. Ухвалою суду від 06.09.2018 року відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позовні вимоги визнала. Оскільки в судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст.247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 02.07.2009 року, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Згідно заповіту, посвідченого 22.07.1994 року Державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Ленишин У.М., [PERSON] заповідала своїй племінниці [PERSON], належний їй на праві власності дачний будинок та насадження, які знаходяться в садівничому товаристві «Веселка» в селі Солонка, Пустомитівського району, Львівської області. Як вбачається з матеріалів справи, після одруження [PERSON] змінила прізвище на прізвище чоловіка «Вусик», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.08.2005 року, виданим Залізничним відділом РАЦС Львівського МУЮ. Суд враховує, що [PERSON] та [PERSON] є однією особою. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначила позивач, спадкодавець [PERSON] на земельній ділянці [NUMBER], площею 0,0505 га, наданій їй у користування в 1981 році у садівничому товаристві «Веселка», побудувала садовий будинок, згідно затверджуваного проекту погодженого 22 липня 1981 року, що підтверджується довідкою № 18 садівничого товариства «Веселка», замовленням - договором № 218 на виконання ремонтно-будівельних робіт по замовленням населення від 27.07.1981р., повідомлення про оплату виконаних робіт за будівництво садового будинку за договором № 218 від 27.07.1981р. Із технічного паспорту, виготовленого станом на 12 лютого 2015 року встановлено, що садовий будинок [ADDRESS] побудовано у 1981 році. Судом встановлено, що на вказане нерухоме майно спадкодавець не отримала правовстановлюючі документи. Набуття права власності громадянами, що сплатили пайові внески за будівлю або приміщення вперше був запроваджений Законом СРСР "Про власність в СРСР", введеним в дію з 1 липня 1990 року, а згодом закріплений у Законі України "Про власність" від 7 лютого 1991 року. Відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Закону член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Тому, моментом виникнення права власності на таке майно є момент фактичного внесення платежів на будівництво (на погашення кредиту використаного на будівництво) квартири чи іншого об'єкта. Для вчинення такого викупу не було потреби укладати спеціальний договір, а належним документом на підтвердження та державної реєстрації права власності є довідка кооперативу чи товариства про повну сплату пайових внесків на будівництво. Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. З ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно, набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, про що також зазначено у Постанові ВСУ від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12. Згідно правової позиції Верховного Суду України по справі №6-137цс13 від 18.12.2013 року, право власності на житловий будинок набувається в порядку, який діяв на час завершення його будівництва. Таким чином на час повного внесення спадкодавцем [PERSON] оплати за вказаний садовий будинок у 1982 (1981) році, законодавство не передбачало державної реєстрації об'єкта нерухомого майна. 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Разом з тим відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 09.08.2012 року № 404, яким було внесено зміни до "Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна" (затвердженої наказом № 127 від 24.05.2001 Державного комітет будівництва, архітектури та житлової політики-України), індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року не є самочинним будівництвом. Згідно п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 р., є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації, згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Таким чином судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] на земельній ділянці [NUMBER], площею 0,0505 га, наданій їй у користування в садівничому товаристві «Веселка», в 1981 році побудувала садовий будинок відповідно до вимог чинного на час спорудження будинку законодавства. Оскільки на час побудови садового будинку, реєстрація права власності на новостворене майно не була передбачена, будівництво будинку завершено до 05.08.1992 року, а тому спадкодавець [PERSON] набула права власності на садовий будинок [ADDRESS] Разом з тим, жодним з наведених нормативних актів та відомчих роз'яснень не передбачена можливість оформлення за спадкоємцем права власності на житловий, садовий чи дачний будинок, будівництво якого було завершене спадкодавцем до 05 серпня 1992 року. Відсутність реєстрації будинку на спадкодавця є перешкодою для оформлення позивачем права власності на спадкове майно. На підставі рішення Солонківської сільської ради народних депутатів від 11.07.1996 року за №53 [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] від 17.09.1996 року, згідно якого їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0505 га на території Солонківської сільської Ради народних депутатів для ведення садівництва. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4600490042013 вказану земельну ділянку зареєстровано 20.08.2013 року з зазначенням кадастрового номеру [NUMBER]. Таким чином на момент відкриття спадщини, спадкодавцю на праві власності належали садовий будинок [ADDRESS] садівниче товариство «Веселка», та земельна ділянка, площею 0,0505 га, кадастровий номер [NUMBER], місце розташування: Львівська область, Пустомитівський район, Солонківська сільська рада. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Як зазначила позивач 23.07.2009 року вона звернулася в Другу Львівську державну нотаріальну контору щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що 23.07.2009 року Другою Львівською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу спадкодавцем за якою є [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №20741594. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що позивач фактично прийняла спадщину, однак не може оформити право власності на неї, те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а також обставини, які склалися так, що в іншому, крім судового порядку, позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, те, що визнання права власності за позивачем на спірне майно не порушить прав відповідача, яка визнала позовні вимоги, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки доказів, що садовому будинку загальною площею 39,3 кв. м. за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Солонка, садівниче товариство «Веселка» було присвоєно [NUMBER] в немає.

Outcome: partial