Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення особи права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги мотивують тим, що їм на праві спільної часткової власності належить житлова квартира, загальною площею 55,85 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна №234308914 від 26.11.2020. В житловій квартирі на день звернення до суду є зареєстрованим відповідач по справі [PERSON] . Відповідач перебував з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано 19.04.2005. Після розірвання шлюбу відповідач покинув квартиру і за вказаною адресою не проживає, останнє його відоме місце проживання: [ADDRESS] ., де проживають його батьки. Факт непроживання відповідача упродовж багатьох років за адресою: [ADDRESS] , неоднаразово фіксувався у встановленому порядку. Відповідач, членом їх сім`ї не являється, у квартирі не проживає тривалий час. Договору найму житла не укладалося. Виходячи із наведеного, вважають, що відповідач, правом власності у будь-якій формі чи частці/частках на житлову квартиру не володіє, а його реєстрація у житловій квартирі порушує їх, як власників, права на володіння, користування та розпорядження житловою квартирою. На підставі наведеного просили,винести рішення, за яким визнати громадянина [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловими приміщенням - квартирою, за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстрації місця проживання в даній квартирі. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 24.02.2021 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 25.03.2021. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Залучено до участі у справі, Рахівську міську раду Закарпатської області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 25.03.2021 підготовче провадження по справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явився. Був належним чином повідомлений про день, час та місце підготовчого засідання, що стверджується роздруківкою з доставки відправлень "Укрпошти". Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подавав. Представник третьої особи, Рахівської міської ради у судове засідання не з`явився. Міський голова, Медвідь В.В. надав клопотання про розгляд справи без участі їх представника. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, по 1/4 за кожною, належить житлова квартира, що розташована за адресю: [ADDRESS] . Інша 1/2 частина належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] , що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єкта нерухомого майна №234308914 від 26.11.2020. У відповідності до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у житловій квартирі [ADDRESS] , зареєстрований відповідач, [PERSON] , що стверджується відповідю на запит наданою 20.01.2021 начальником ЦНАПу Ю. Буряк за №02-36/64. При цьому, відповідач, [PERSON] ,більше 15 років за адресою своєї реєстрації: [ADDRESS] не проживає, що стверджується: актом від 04.03.2009, довідкою виконавчого комітету Рахівської міської ради №861 від 04.03.2009, актом обстеження матеріально-побутових умов від 30.10.2020 за №726, актом обстеження матеріально-побутових умов від 30.10.2020 за №727 та довідкою виконавчого апарату Рахівської міської ради №3495 від 30.11.2009. Також у матеріалах справи наявне свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 19 квітня 2005 року, згідно якого шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вище зазначеному будинку. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" в ч.5 ст.3 визначає, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. При цьому, формальна наявність реєстрації місця проживання не є підставою для збереження права користування жилим приміщенням. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч.1,2 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З цих норм вбачається, що, по-перше, саме власник визначає коло осіб, які будуть користуватися належним йому жилим приміщенням, а по-друге, право користуванням жилим приміщенням мають члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачі довели, що відповідач членом їх сім`ї не являється, у належній їм на праві приватної власності квартирі більше 15 років не проживає, не веде з ними спільного господарства та не має спільного бюджету, витрати по утриманню житла відповідач не несе. Договору найму житла між ними та відповідачем не укладалося. Поряд з цим, відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено, відзив на позов не подано, за таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Суд вважає, що наведені в позовній заяві обставини на підтвердження позовних вимог є доведеними, тому позов слід задовольнити у повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачами не ставилося. На підставі викладеного,

Outcome: approved