Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 19.07.2016 року мотивуючи тим, що 25.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]», згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» (скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк»), та [PERSON], було укладено кредитний договір № 21/28. В якості забезпечення своєчасного і повного виконання позичальником своїх обовязків за Договором 25.04.2007 року між Банком та відповідачем було укладено Іпотечний договір. Предметом іпотеки являється 2-х кімнатна квартира під № 49. загальною площею 73,00 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, провулок Академічний, 3. Предметом іпотеки забезпечується зобовязання позичальника у розмірах, зазначених у кредитному договорі, що складається з суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом. [PERSON] умов Договору банк надав відповідачу кредит на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 26.04.2007 року в розмірі 40 000 дол. США, термін повернення кредиту 26.04.2027 року, процентна ставка за договором встановлена на рівні 14 % річних. Додатковим договором № 1 до Кредитного договору № 21/28 від 25.04.2007 року, укладеним 02.12.2008 року, сторони домовились про зміну п. 1.4. Договору та змінили плату користування кредитними коштами з 14 % річних до 16,5 % річних. Відповідач відповідно до укладеного договору взяв на себе обовязок щомісячно в дату зазначену у графіку поповнювати свій поточний рахунок у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів, а також плати за обслуговування кредиту. Однак, відповідач взятих на себе за кредитним договором зобовязань не виконує, що підтверджується заочним рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 04.04.2012 р. у справі № 2-39-2012, яке набрало законної сили. Станом на 17.06.2016 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 21/28 від 25.04.2007 року, відповідно до розрахунку становить 180 178,28 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1 410,15 дол. США; заборгованість за відсотками 5 779,69 дол. США; всього кредит та відсотки 7 189,84 дол. США (по курсу НБУ 24,904642 на 17.06.2016 р.), тобто 179 060,39 грн.; заборгованість за комісіями за РО складає 0,00 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 1 117,89 грн. Враховуючи те, що відповідач порушив умови Кредитного договору № 21/28 від 25.04.2007 року, не виконав свої зобовязання, передбачені даним договором, існує заборгованість, яка не сплачена в установлений строк, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки. В звязку з тим, що мирним шляхом вирішити спір не можливо, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості відповідача перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором у розмірі 180 178,28 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки 2-кімнатну квартиру під № 49, загальною площею 73,00 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл.., м. Біла Церква, провулок Академічний, 3, шляхом її продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «ВіЕйБі Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі продажу предмету іпотеки; звертатися до субєктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - 2-кімнатну квартиру під № 49, загальною площею 73,00 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, провулок Академічний, 3 за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сімї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію та стягнути з відповідача на користь ПАТ «ВіЕйБі банк» сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, 18.03.2017 року на адресу суду надійшла заява про уточнення позовних вимог відповідно до якої позивач просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором № 21/28 від 25.04.2007 року, у розмірі 180 178,28 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки 2-кімнатну квартиру під № 49, загальною площею 73,00 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл.., м. Біла Церква, провулок Академічний, 3 під № 49, шляхом її продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною 752 000,00 грн., визначеною згідно звіту про незалежну оцінку, з наданням ПАТ «ВіЕйБі Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі продажу предмету іпотеки; звертатися до субєктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - 2-кімнатну квартиру під № 49, загальною площею 73,00 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл.., м. Біла Церква, провулок Академічний, 3 під № 49 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 25.04.2007 року посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2-2815; отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сімї, копії будинкових книг, технічну документацію, стягнути з відповідача на користь ПАТ «ВіЕйБі банк» сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. та стягнути з відповідача на користь банку витрати повязані з виготовленням Звіту про оцінку квартири, в розмірі 500,00 грн., справу розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача, за довіреністю у справі, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. [PERSON] вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 25.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]», згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» (скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON], було укладено кредитний договір № 21/28, відповідно до якого [PERSON] надає позичальнику грошові кошти у сумі 40 000,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених договором, термін повернення кредиту 26.04.2027 року, процентна ставка за договором встановлена на рівні 14 % річних. Додатковим договором № 1 до Кредитного договору № 21/28 від 25.04.2007 року, укладеним 02.12.2008 року сторони домовились про зміну п. 1.4. Договору та змінили плату користування кредитними коштами з 14 % річних до 16,5 % річних. Відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору взяв на себе обовязок щомісячно в дату зазначену у графіку поповнювати свій поточний рахунок у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів, а також плати за обслуговування кредиту, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 23-30). 25.04.2007 року в рахунок забезпечення виконання кредитного договору було укладено іпотечний договір між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» з одного боку та [PERSON] з другого боку, відповідно до якого: предметом іпотеки забезпечується зобовязання іпотекодавця у розмірах, зазначених кредитному договорі, що складається з суми кредиту, процентів за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, комісії, відшкодування збитків, витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки. Предметом іпотеки являє собою 2-кімнатна квартира під № 49. загальною площею 73,00 м.кв., житловою площею 44,7 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], дана квартира належить іпотекодавцю на праві приватної власності згідно із договором купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] 25.04.2007 року за реєстром 2-2815 згідно [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого Білцоерківським міжміським бюро технічної інвентаризації згідно витягу № 14365606 від 25.04.2007 року. реєстраційний номер 16457750, номер запису 13602 в книзі 123. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями. [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Білоцерківським МБТІ від 25.04.2007 року за № 14365743, реєстраційний номер 16457750 становить 142 613,00 грн. Узгоджена сторонами загальна оціночна вартість предмета іпотеки становить 327 770,00 грн. Дані обставини підтверджено копією іпотечного договору ( а.с. 17-22) та не заперечуються сторонами. 04.04.2012 року рішенням Христинського районного суду Черкаської області було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]», заборгованість за кредитним договором № 21/28, укладеним 25.04.2007 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]», в розмірі 115 808,98 грн. [PERSON] заборгованість складалась з наступного: заборгованості по кредиту, заборгованості по відсоткам за користуванням кредиту та плати за пропуск платежів. Також, даним рішенням було розстрочено виконання рішення суду на строк три роки та визначено сплату заборгованості щомісяця рівними частинами, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11-13). Позивач в своїх запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення позивач зазначає, що при перевірці виконання рішення Христинівського районного суду Черкаської області у справі № 2-39-2012 від 04.04.2012 року було встановлено, що вищезазначене рішення суду не виконано в повному обсязі, а саме залишок несплачених коштів складає 582,58 грн., окрім того погашення боргу здійснювалось позичальником з порушенням термінів встановлених у рішенні суду та надано розрахунок відповідно до якого відповідачем було сплачено по рішенню суду 117 046,40 грн. в період з 05.04.2012 року по 03.06.2015 року включно, тобто зазначені заперечення суперечать наданому розрахунку, оскільки з розрахунку вбачається, що відповідачем сплачено кошти більше ніж передбачено рішенням суду. Позивач в запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення також зазначає, що відповідач провів оплату повернення коштів по рішенню суду не вчасно, а саме остання оплата ним була проведена 03.06.2015 року, тобто з запізненням на два місяці, однак суд не може погодитись з даним твердженням з наступних підстав. В звязку з введенням в ПАТ «ВіЕйБі Банк» тимчасової адміністрації в кінці 2014 року, Білоцерківське відділення припинило свою діяльність і фізично перестало існувати. В звязку з цим [PERSON] не знав як саме він мав сплачувати заборгованість і тим самим виконувати судове рішення. В звязку з цим відповідач звернувся до Банку з письмовою заявою про надання інформації від 02.03.2015 (а.с. 114), в якій просив [PERSON] надати таку інформацію: з врахуванням наявного судового рішення щодо сплати заборгованості від 04.04.2012 року у справі № 2-39-2012, надати повний та достовірний розрахунок залишку заборгованості по кредитному договору № 21/28 від 25.04.2007 року; надати банківські реквізити для виконання судового рішення щодо сплати заборгованості від 04.04.2012 року у справі № 2-39-2012 для здійснення сплати залишку заборгованості за кредитом в національній валюті України гривні; відповідь (з довідкою про залишок заборгованості, реквізитами для сплати) як найшвидше направити замовним листом за зазначеною адресою. В заяві також міститься застереження про прострочення Банку за відмову прийняти належне виконання у разі ненадання чи несвоєчасного надання відповіді та запитуваних документів у відповідності до ст. 613 ЦК України. Однак, Банк доказів до суду щодо підтвердження надання відповіді на дану заяву до суду не надав. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач вчасно виконав кредитне зобовязання у відповідності до судового рішення, а прострочення на майже два місяці є простроченням кредитора, який не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Позивач зазначає, що у відповідача перед банком утворилась заборгованість за кредитним договором № 21/28 від 25.04.2007 року станом на 17.06.2016 року на загальну суму 180 178,28 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1 410,15 дол. США; заборгованості за відсотками 5 779,69 дол. США; всього кредит та відсотки 7 189,84 дол. США (по курсу НБУ 24,904642 на 17.06.2016 р.), тобто 179 060,39 грн.; заборгованість за комісіями за РО складає 0,00 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 1 117,89 грн., на підтвердження даної заборгованості до суду надано розрахунок заборгованості (а.с. 8-10), однак даний розрахунок спростовується самим позивачем в наданих до суду запереченнях на заву про перегляд заочного рішення суду ( а.с.147), а з квитанцій наданих представником відповідача ( а.с. 248) вбачається, що відповідач сплатив заборгованість по кредиту згідно рішення суду від 04.04.2012 року. Відповідач заперечуючи проти позову в даній частині зазначає, що позивачем неправомірно здійснено розрахунок сум в доларах США в період розстроченого судом терміну для виконання в гривні (за рішенням суду з Відповідача стягнуто 115 808,98 гривень), не зрозуміло також позицію та правові підстави нарахування банком відсотків в доларах США, які постійно збільшувались в період виконання судового рішення. Оскільки на його думку, після прийняття судом рішення про стягнення кредитної заборгованості та розстрочення виконання на три роки Банком мала б бути зафіксована сума в розмірі 115 808,98 грн. та всі оплати, здійснені на протязі трьох років, при чому в гривні. Суд, погоджується з даними запереченнями відповідача частково, а саме вважає дійсно неправомірне нарахування позивачем тіла кредиту в доларах США та заборгованості по відсоткам за користування кредитом станом на 04.04.2012 року в доларах США в звязку з тим, що рішенням Христинівського районного суду Черкаської області було стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно 115808 грн. 98 коп., яка складалась з тіла кредиту, заборгованості по відсоткам за користування кредитом та плати за пропуск платежів. А щодо відсотків за користування кредитом з 04.04.2012 року, то позивач має право на їх нарахування в звязку з тим, що договір не розірваний і діє до повного погашення заборгованості за кредитним договором, однак до суду не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом і яким чином дана заборгованість утворилась. Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання визначено у ст. 36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудовоговрегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. [PERSON] із п. 8.1 Іпотечного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання по кредитному договору в цілому або в тій чи іншій його частині та/або невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем обовязків, встановлених цим договором, в цілому або в тій чи іншій його частині, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Отже, Договором Іпотеки визначено, що позивач має право в рахунок задоволення вимог за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель письмово повідомляє Іпотекодавця, з дотриманням вимог установлених ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, лише при вирішенні даного питання у позасудовому порядку. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. [PERSON] із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від свого імені будь-якій особі покупцю за початковою ціною 752 000,00 грн., визначеною згідно звіту про незалежну оцінку (а.с. 195-234). Відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що наданий Банком звіт є необєктивним, складений з порушенням процедури, визначеної законодавством та не відображає достовірний стан обєкта нерухомості, а отже є недійсним, тому не може братись до уваги судом, як доказ у справі. Суд вважає дані заперечення обґрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до ч. 6 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення. Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440 є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна. Поняття, що вживаються у цьому [PERSON], використовуються в інших національних стандартах. [PERSON] (п.п. 50-55), зокрема, визначені загальні вимоги до проведення незалежної оцінки майна. Національний стандарт № 2 «Оцінка нерухомого майна», затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 №1442, є обов'язковим для застосування під час проведення оцінки нерухомого майна (нерухомості) суб'єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна та проводять державну експертизу звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу. Таким чином, оцінка нерухомого майна має здійснюватись у відповідності до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, яким визначено загальні засади. Так, згідно з приписами п. 50 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об'єктом оцінки. Відповідно до п. 51 Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; - складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби). Крім того, ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки. В звязку з вище викладеним, можна зробити висновок, що незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний) підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об'єктом оцінки шляхом доступу до нього, в разі невиконання всього вищевказаного - експертна оцінка ринкової вартості нерухомого майна є недійсною. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] (а.с. 39) Рішенням № 213 від 22.02.2016 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повноваження на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] продовжено на два роки строком до 19.03.2018 року (а.с. 38).

Outcome: dismissed