Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

В жовтні 2010 році ПАТ "УкрСиббанк" звернувся до відповідачів з позовом про стягнення кредитної заборгованості, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 29 лютого 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" на підставі заміни Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 18.12.2009 року), правонаступником якого в цей час є товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11307914000, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 43 480,00 дол. (сорок три тисячі чотириста вісімдесят доларів США 00 центів) в порядку і на умовах, визначених Договором, з терміном повернення не пізніше 27 лютого 2015 року. 22 травня 2008 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою збільшено суму кредиту до 138 480,00 дол. (ста тридцяти восьми тисяч чотирьохсот вісімдесяти доларів 00 центів) та, відповідно, змінено графік погашення кредиту. 02 лютого 2009 року та 24 грудня 2009 року між тими ж сторонами укладено додаткові угоди №2 і № 3 до кредитного договору відповідно якими змінювався графік погашення кредиту. Фактично банком було надано, а позичальником - відповідачем [PERSON] отримано 137 444,00 дол. (сто тридцять сім тисяч чотириста сорок чотири долара 00 центів), що підтверджується ордерами-розпорядженнями про видачу кредиту від 17 квітня 2008 року, 22 травня 2008 року та від 23 травня 2008 року. Крім того, в забезпечення виконання позичальником - [PERSON] взятих на себе за кредитним договором зобов'язань 29 лютого 2008 року між банком та [PERSON] (надалі - "поручитель") було укладено договір поруки № 11307914000/2 (далі - "Договір поруки", відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. 22 травня 2008 року між банком та поручителем - [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки, якою поручитель виявив свою обізнаність стосовно збільшення суми наданого позичальнику кредиту, висловивши тим самим згоду на збільшення обсягу своєї відповідальності за договором поруки. В порушення умов договору відповідачі зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконали тому позичальник був вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. В зв'язку з чим товариство з обмеженою відповідальністю "Кей- Колект" просить стягнути з відповідачів: [PERSON] та [PERSON] заборгованість по зазначеному договору в сумі 1 014 046, 74 грн., що утворилася станом на 23.02.2011 року та судові витрати по справі. Заочним рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 травня 2012 року позов товариства з обмеженою відповідальністю "Кей- Колект" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено повністю. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кей- Колект" заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 014 046 (один мільйон чотирнадцять тисяч сорок шість) грн. 74 коп. Стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кей- Колект" судовий збір у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 (сто двадцять) грн. Додатковим рішенням цього ж суду в резолютивну частину вищевказаного рішення внесені доповнення, а саме зазначено, що рішенням суду стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кей- Колект" заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 014 046 (один мільйон чотирнадцять тисяч сорок шість) грн. 74 коп., яка складається з: - заборгованості за кредитом в розмірі 892 280 (вісімсот дев'яносто дві тисячі двісті вісімдесят) грн. 16 коп.; - заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 111 053 (сто одинадцять тисяч п'ятдесят три) грн. 16 коп.; - пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 5 748 (п"ять тисяч сімсот сорок вісім) грн. 01 коп. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 4 965 (чотири тисячі дев"ятсот шістдесят п"ять) грн. 41 коп. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові у повному обсязі. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухваленням в цій частині нового рішення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 29 лютого 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" на підставі заміни Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 18.12.2009 року), правонаступником якого в цей час є товариство з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11307914000, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти в іноземній валюті в розмірі 43 480,00 дол. (сорок три тисячі чотириста вісімдесят доларів США 00 центів) в порядку і на умовах, визначених Договором, з терміном повернення не пізніше 27 лютого 2015 року. Відповідно до п.п.1.1, 1.2.2, 3.4.1 кредитного договору Позичальник зобов'язався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредиту терміни, встановлені кредитним договором. 22 травня 2008 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою збільшено суму кредиту до 138 480,00 дол. (ста тридцяти восьми тисяч чотирьохсот вісімдесяти доларів 00 центів) та, відповідно, змінено графік погашення кредиту. 02 лютого 2009 року та 24 грудня 2009 року між тими ж сторонами укладено додаткові угоди №2 і № 3 до кредитного договору відповідно якими змінювався графік погашення кредиту. Фактично банком було надано, а позичальником - відповідачем [PERSON] отримано 137 444,00 дол. (сто тридцять сім тисяч чотириста сорок чотири долара 00 центів), що підтверджується ордерами - розпорядженнями про видачу кредиту від 17 квітня 2008 року, 22 травня 2008 року та від 23 травня 2008 року. Відповідно до п.4.1. кредитного договору за порушення позичальником будь-яких своїх грошових зобов'язань, передбачених договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої заборгованості в іноземній валюті. Пеня нараховується за кожен день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування. В забезпечення виконання позичальником - [PERSON] взятих на себе за кредитним договором зобов'язань 29 лютого 2008 року між банком та [PERSON] (надалі - "поручитель") було укладено договір поруки № 11307914000/2, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до п.1.3 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (п. 1.4 Договору поруки). 22 травня 2008 року між банком та поручителем -[PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до договору поруки, якою поручитель виявив свою обізнаність стосовно збільшення суми наданого позичальнику кредиту, висловивши тим самим згоду на збільшення обсягу своєї відповідальності за договором поруки. В порушення умов договору відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконали, в зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 1 014 046, 74 грн., яка підлягає стягненню з вказаних осіб. Такий висновок суду відповідає нормам цивільного законодавства, та фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача ТОВ "Кей- Колект" не виникло право вимоги до відповідачів на підставі наданого суду договору факторингу №1 від 12.12.2001 року, та договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.12.2011 року, оскільки у фактора (позивача по справі) не має прав на придбання відступної вимоги до фізичної особи, яка не є суб'єктом господарювання за кредитним договором, на якому базується таке відступлення, що передбачено Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", а також п.п.1,2 розпорядження №213 від 03 квітня 2009 року, зареєстрованого в МЮУ 23 квітня 2009 року за №0373/16389 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг", колегія суддів вважає такими, що не відповідають змісту зазначених нормативних актів. Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" №2664-Ш від 12 липня 2001 року, (зі змінами та доповненнями), встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Частиною першою якого зазначено, що метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України, та прямої заборони, щодо укладання договорів факторингу, або договору відступлення права вимоги за договором іпотеки відносно фізичних осіб вказаний Закон не містить. Не містить такої заборони і п.п.1,2 розпорядження №213 від 03 квітня 2009 року, зареєстрованого в МЮУ 23 квітня 2009 року за №0373/16389 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг", зі змінами внесеними розпорядженням від 06.02.2014 року №352, зареєстрованого в МЮУ 03 березня 2014 року за № 342/25119, Вказаним розпорядженням регламентується, що проведення операції фінансових установ з придбання іпотечних активів та/або набуття права вимоги за забезпеченими іпотекою кредитами (позиками), які здійснюються з метою випуску іпотечних цінних паперів відповідно до статті 28 Закону України "Про іпотеку", статті 2 Закону України "Про іпотечні облігації", а також статей 16 та 31 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати", є фінансовими послугами. До фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): - фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; - набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; - отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Таким чином, вказані нормативні документи не містять прямої заборони на укладання позивачами договорів факторингу та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки відносно кредитних зобов'язань відповідачів. Порушень прав відповідачів з указаних підстав не відбулось. Доводи про відсутність повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні також не є порушенням прав відповідачів, як боржників за укладеними кредитним договором,оскільки як вбачається з текстів кредитного договору договорів факторингу та про відступлення права вимоги за договором іпотеки такого обов'язку кредитора не передбачено. Також відсутні правові підстави для визнання договору поруки припиненим на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №№ 11307914000 від 29 лютого 2008 року був наданий терміном до 27 лютого 2015 року. З позовом до суду банк звернувся 19.10.2010 року Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Таким чином, термін після якого договір поруки можна вважати припиненим, у даному випадку не настав. За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції повно та правильно з'ясував характер спірних правовідносин, правильно застосував зазначені норми матеріального права, що підлягали застосуванню, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженнями в судовому засіданні. Що ж стосується рішення суду в частині солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ "Кей- Колект" судовий збір в сукупному розмірі 1820 грн., то в цій частині рішення суду не відповідає нормам процесуального права, оскільки солідарне стягнення судових витрат процесуальним законом не передбачено, у зв'язку з чим, апеляційна скарга підлягає частково задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення в порядку ст. 309 ЦПК України про стягнення з відповідачів судових витрат на користь держави у рівних частинах в порядку ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial