Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПАТ "КБ "Надра" на її користь 81 975,26 грн. процентів за користування грошовими коштами та 31 667,00 грн. 3 % річних, а всього 113 642,26 грн. Пізніше позовні вимоги були зменшені, саме позивач просив стягнути з ПАТ "КБ "Надра" на його користь19 251,99 грн. процентів за користування грошовими коштами та 4 846,31 грн. 3 % річних, а всього 24 098,30 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 вересня 2008 року [PERSON] уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу (депозиту) "Золотий вклад для фізичних осіб" [NUMBER], за яким на депозитний рахунок [NUMBER] було передано банківське золото у зливках 999,0 проби: десять зливків по 100 грам, два зливка по 20 грам і один вагою 1 грам, всього 1051 грам банківського золота строком до 17 вересня 2009 року з виплатою 5 % річних. Крім того, 17 вересня 2008 року [PERSON] уклав з відповідачем договір застави майнових прав на банківський вклад по вищезазначеному договору та договір уступки права вимоги № 489п/99/2008-840 від 17 вересня 2008 року. Вищевказані договори були укладені в забезпечення виконання [PERSON] кредитного договору № 489п/99/2008-840 від 17 вересня 2008 року, що був укладений з відповідачем. 08 лютого 2010 року [PERSON] запропонував відповідачу повне дострокове погашення кредиту і просив повернути вклад, однак відповіді на письмове звернення не отримав. Листом від 11 червня 2010 року [PERSON] повідомили, що 08 лютого 2010 року відповідач на підставі договору застави та договору про уступку продав частину вкладу в кількості 629,47 грам банківського золота, а грошима розпорядився. 01 жовтня 2012 року усі права, що випливають з вищевказаного депозитного вкладу було уступлено на користь позивачки за договором про уступку права вимоги. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12 квітня 2012 року договір застави [NUMBER] від 17 вересня 2008 року та договір уступки права вимоги № 489п/99/2008-840 від 17 вересня 2008 року були визнані недійсними. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2013 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 269 239,56 грн. вартості безпідставно набутого депозитного вкладу, а 08 січня 2014 року з відповідача було стягнуто вищезазначену суму коштів. У зв'язку із тим, що відповідач безпідставно користувався депозитними коштами у період з 13 червня 2012 року по 08 січня 2014 року позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 19 251,99 грн. процентів за користування грошовими коштами та 4 846,31 грн. 3 % річних, а всього 24 098,30 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов, з урахуванням уточнень, підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі, зауваживши, що 31 грудня 2009 року вклад та нараховані проценти були перераховані з вкладного на поточний рахунок [PERSON], а тому період, за який могли нараховуватись проценти на вклад - з 17 вересня 2009 року, що є датою закінчення строку дії банківського вкладу, по 31 грудня 2009 року, тобто по дату повернення вкладу вкладнику. Крім того, зазначив, що банківські метали не являються грошима, платіжним засобом, їх обіг обмежений та регулюється спеціальними нормами законодавства, відтак повернення банківського металу (тройських унцій) не являється грошовим зобов'язанням, а тому ст. 625 ЦК України в даному випадку не підлягає застосуванню. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що 17 вересня 2008 року [PERSON] уклав з відповідачем договір строкового банківського вкладу (депозиту) "Золотий вклад для фізичних осіб" [NUMBER], за яким на депозитний рахунок [NUMBER] було передано банківське золото у зливках 999,0 проби: десять зливків по 100 грам, два зливка по 20 грам, один зливок 10 грам і один вагою 1 грам, всього 1051 грам банківського золота, що складає 33,79 тройських унцій, строком до 17 вересня 2009 року з виплатою 5 % річних. Крім того, 17 вересня 2008 року [PERSON] уклав з відповідачем договір застави майнових прав на банківський вклад по вищезазначеному договору та договір уступки права вимоги № 489п/99/2008-840 від 17.09.2008 р. Вищевказані договори були укладені в забезпечення виконання [PERSON] кредитного договору № 489п/99/2008-840 від 17 вересня 2008 року, що був укладений з відповідачем. З листа відповідача від 11 червня 2010 року за № 1235 вбачається, що кредит, у строк вказаний у кредитному договорі № 489п/99/2008-840 від 17 вересня 2008 року, не сплачений, заборгованість станом на 08 лютого 2010 року складала 21 297,54 доларів США, а тому 08 лютого 2010 року в односторонньому порядку було здійснено продаж золота в кількості 20,24 тройських унцій на повне погашення кредиту. Відповідно до Договору уступки права вимоги від 01 жовтня 2012 року усі права, що випливають з вищевказаного депозитного вкладу було уступлено на користь позивачки. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2013 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 269 239,56 грн. вартості безпідставно набутого депозитного вкладу. 02 серпня 2013 року ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду на підставі виконавчого листа від 18 липня 2013 року, а 08 січня 2014 року з відповідача було стягнуто вищезазначену суму коштів, що підтверджується листом відповідача від 09 січня 2014 р. за № 13-4-26. Позивач зазначає, що правові підстави для набуття вкладу відпали з набранням законної сили рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 13 червня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 лютого 2013 року, про визнання недійсним правочинів, на підставі яких відповідач здійснив відчуження депозиту. Таким чином, вважає, що відповідач безпідставно користувався депозитними коштами у період з 13 червня 2010 року по 08 січня 2014 року, а тому повинен відшкодувати їй проценти за користування грошовими коштами та 3 % річних. Суд не може погодитись із такими доводами позивача з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Перерахування суми вкладу з вкладного рахунку на поточний рахунок [PERSON] було здійснено 31 грудня 2009 року, що підтверджується випискою - повідомленням по рахунку 876973 за період з 01 січня 2007 року по 08 квітня 2014 року та поточним звітом за операціями по поточному (картковому) рахунку з 10 грудня 2008 року по 08 квітня 2014 року. Враховуючи те, що строк дії банківського вкладу закінчився 17 вересня 2009 року, а сума вкладу була перерахована на рахунок [PERSON] 31 грудня 2009 року, періодом за який можуть нараховуватися проценти за вклад слід вважати з 17 вересня 2009 року по 31 грудня 2009 року. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення процентів у розмірі облікової ставки НБУ за період користування безпідставно набутими грошовими коштами у сумі 170 388,75 грн. за період з 13 червня 2012 року по 08 січня 2014 року є безпідставною. Разом з тим, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В частині першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до положень статей 524, 533, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно до правової позиції Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України по справі № 6-21цс14 від 02.04.2014 р., зобов'язання за договором банківського вкладу в банківському металі - золоті не є грошовим зобов'язанням, оскільки в ньому не передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, тому до таких правовідносин положення статті 625 ЦК України не застосовуються, а тому вимога про стягнення з відповідача 3 % річних задоволенню не підлягає. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому позов є таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed