Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачкою 05.08.2011 року було укладено кредитний договір № 26250018567022, видано кредит у сумі 29259,70 грн. 19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилось шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ»). Відповідачка належним чином не виконує свої кредитні зобов`язання довготривалий строк, а тому у неї утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 23.07.2019 року складає 31197,50 грн. з яких: 16424,16 грн. - заборгованість за кредитом; 14733,34 грн. - заборгованість по процентам; 40,00грн. - штрафні санкції. Оскільки в добровільному порядку відповідач суму заборгованості не сплачує, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом порушених прав і просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість станом на 23.07.2019 року у розмірі 31197,50 грн. за кредитним договором №26250018567022 від 05.08.2011 року і судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 11.11.2019р. по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача Фацул М.В. що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, зазначила, що 05.08.2011 року було укладено кредитний договір між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ «ПУМБ» та відповідачкою. Відповідачка належним чином не виконує свої кредитні зобов`язання, а тому у неї утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 23.07.2019 року складає 31197,50 грн. Позивачка користувалася карткою, строк дії якої був 36 місяців, однак картка була перевипущена. Кредитний картковий рахунок закривається тільки на підставі заяви відповідача, про що зазначено в умовах, але такої заяви від відповідачки не надходило, тому картковий рахунок дотепер відкритий. З моменту подання позовної заяви до суду відповідачка заборгованість за кредитом не сплатила. Останній платіж відповідачкою було зроблено у січні 2017р. Кредитний ліміт відповідачці збільшувався, тому позов просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги взагалі не визнала, оскільки з АТ «ПУМБ» вона ні якого кредитного договору не укладала і заборгованість перед АТ «ПУМБ» не визнає, тому що від банку ніяких коштів не отримувала. Кредитний договір за № 26250018567022 на суму 2000,00 грн. було укладено нею з АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» 05.08.2011р. Вона два рази отримувала картки, строк дії другої картки був до 31.05.2015р. Остання сплата нею по кредиту була зроблена в травні 2015р. Можливо вона і має заборгованість перед банком, але не 14000,00грн., а суттєво меншу, тому у задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. 15.06.2021р. відповідачка [PERSON] до суду надала заяви, в яких зазначила, що неодноразово АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» збільшував овердрафт за своєчасну сплату кредитних коштів. Банком були надані картки терміном дії до 31.05.2013р., потім до 31.05.2015 р. Сплата по кредиту погашалась по 2015р. Картковий рахунок заблокований більше ніж три роки потому, отже з права виникнення вимоги минуло більше ніж три роки. На початку серпня 2019р. їй стало відомо про виконавчий напис за № 5330 від 05.03.2019р., який рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 24.01.2020р. за її позовом визнано таким, що не підлягає виконанню. Крім того на стягнення штрафів та пені дії строк позовної давності лише 1 рік. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за змістом статті 512 ЦК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. Результат аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) відбувається вибуття кредитора. Відповідно до п. 1.1. Статуту ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і АТ «Банк Ренесанс Капітал», в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до Банку, згідно рішення загальних зборів акціонерів Банку (протокол № 68 від 14 березня 2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал» (рішення № 2 від 14 березня 2015 року) (а.с. 22-24). З наведеного вбачається, що позивач АТ «ПУМБ» має право на звернення до суду з даним позовом, оскільки до нього перейшли всі права та зобов`язання ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» і АТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до Банку АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ст. 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що 05.08.2011 року [PERSON] підписала Пропозицію укласти договір карткового рахунку та договору страхування (оферта) (а.с.6). Зазначена Пропозиція містить ліміт кредитування овердрафту - 2 000,00 грн. (п.2.3.), валюту кредиту - гривня (п.2.2.), строк кредитування - 36 місяців (п. 2.4.), процентну ставку за користування овердрафтом: 12% річних при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервійсній мережі за рахунок коштів Овердрафту (в межах Ліміту); 24% річних при здійсненні інших дебетових операцій по рахунку за рахунок коштів Овердрафту (в межах Ліміту) та 24,00% річних за користування несанкціонованим овердрафтом (п. 2.6.), та реквізити сторін (а.с. 6). Вказана Пропозиція містить загальні умови договору кредитування, відкриття та ведення рахунку, отже суд виходить з того, що сторони - ПАТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є АТ «ПУМБ», і [PERSON] , у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, посилався на те, що позичальник [PERSON] не виконує свої зобов`язання належним чином та станом на 23.07.2019 року заборгованність складає 31197,50 грн. з яких: 16424,16 грн. - заборгованість за кредитом; 14733,34 грн. - заборгованість по процентам; 40,00грн. - штрафні санкції. З виписки за особовим рахунком [PERSON] № [NUMBER] вбачається, що за весь час дії договору відповідачка активно користувалася кредитними коштами (здійснювала оплати за рахунок коштів овердрафту), періодично частково погашала борг перед банком, 09.09.2016р. платник [PERSON] сплатила на рахунок ПАТ «ПУМБ» 200,00грн., призначення платежу - сплата прострочки понад 60 днів % за кредитну заборгованість по картці № [NUMBER] від 05.08.2011р. (а.с. 167). Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] за відсотками за користуванням кредиту вбачається, що остання сплата відповідачем відсотків за користування у сумі 150,00грн. відбулася 10.01.2017р. (а.с. 109-113, 204-207). Згідно з заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 24.01.2020р. виконавчий напис за № 5330 від 05.03.2019р. про звернення стягнення з [PERSON] за кредитним договором № 26250018567022 від 05.08.2011р. суми заборгованості у розмірі 28651,17грн., визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 58-60). Згідно з довідкою АТ «ПУМБ» від 19.05.2021р., [PERSON] з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 05.08.2011 уклала кредитний договір №26250018567022 на загальну суму кредитного ліміту 2000 грн., 30.01.2012р. кредитний ліміт збільшений на загальну суму 3000 грн., 23.07.2012р. кредитний ліміт збільшений на загальну суму 4000 грн., 26.11.2012р. кредитний ліміт збільшений на загальну суму 40200 грн., 21.03.2013р. кредитний ліміт збільшений на загальну суму 6200 грн., 22.07.2013р. кредитний ліміт збільшений на загальну суму 8700 грн., 19.10.2013р. кредитний ліміт збільшений на загальну суму 11200 грн., 26.12.2013р. кредитний ліміт збільшений на загальну суму 14200 грн., 10.04.2014р. кредитний ліміт збільшений на загальну суму 16200грн., 30.09.2015р. кредитний ліміт зменшений на загальну суму 15685,98 грн. (а.с. 203). Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтями 526, 530 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Стаття 617 ЦК України встановлює, що особа не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку відсутності у боржника необхідних коштів. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, виписками по рахунку, відповідач належним чином та у встановлені договором строки не виконав умови договору, у зв`язку з чим станом на 23.07.2019 року заборгованність складає 31197,50 грн. з яких: 16424,16 грн. - заборгованість за кредитом; 14733,34 грн. - заборгованість по процентам; 40,00грн. - штрафні санкції. Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідачка не заперечувала фактів укладання кредитного договору з ПАТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є АТ «ПУМБ», отримання кредитної картки, отримання перевипущеної кредитної картки та користування кредитними коштами, не спростовувала розрахунок та розмір заборгованості, не подала своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача, зокрема квитанції, чеки тощо на підтвердження обставин погашення наявної заборгованості. Отже, відповідачем не доведено відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростовано підстав та розміру позовних вимог. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в розмірі 16424,16 грн. в добровільному порядку АТ "ПУМБ" не повернуті, кредитний рахунок не закритий, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеного тіла кредиту. Суд вважає, що вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту обґрунтованими. Стосовно нарахованих банком процентів за користування кредитом, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, в якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином вимоги про стягнення процентів є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки підлягає застосуванню строк позовної давності 1 рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Як вбачається з вхідного штемпелем на конверті позовна заява направлена до суду 07.10.2019р., а 40,00грн. - штрафних санкцій позивач просить стягнути з відповідачки за період з 30.09.2016р. по 23.07.2019р. (а.с. 113), без чіткої конкретики нарахування невеликої суми штрафних санкцій, тому суд вважає, що у задоволенні цієї частини позовних вимог належить відмовити. Крім того, без конкретного зазначення періоду нарахування штрафних санкцій суд позбавлений можливості вирішити питання про застосування ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. 30 квітня 2018 року антитерористична операція завершилася, згідно з наказом Верховного Головнокомандувача ЗСУ "Про початок операції Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей". Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в сумі 16424,16 грн. та заборгованості по процентам в сумі 14733,34 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а в частині стягнення штрафних санкцій в сумі 40,00грн. належить відмовити. Крім того, стороною відповідача не заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог банку, зазначено у письмовій заяві лише про те, що з моменту виникнення у банку права вимоги минуло більше ніж три роки, однак підтверджень своєї позиції, останньої сплати по кредиту саме у 2015 році, суду не надала. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Таким чином суд не застосовує наслідків спливу позовної давності, оскільки такої заяви сторонами у спорі не було заявлено, однак зазначає про те, що строк такої давності позивачем не було пропущено, оскільки з дати останнього платежу погашення відповідачкою відсотків за користування кредитом у сумі 150,00грн., яка відбулася 10.01.2017р., до дня подання позивачем позовної заяви до суду 07.10.2019р. згідно зі штемпелем на конверті, не сплинуло три роки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог 31197,50/ 31157,50=99,87 %, а саме судовий збір(1921*99,87%=1918,50) в розмірі 1918грн. 50 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial