Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до фермерського господарства «Нива» Братського району Миколаївської області, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,34 га, кадастровий номер 4821455000:01:000:0246, розташованої в межах території Братської селищної ради Братського району Миколаївської області від 05 вересня 2008 року, укладений між ним та фермерським господарством «Нива» в особі голови Войцехівського В.Г. Свої позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка, площею 7,34 га, що розташована в межах території Братської селищної ради Братського району Миколаївської області. У вересні 2008 р. відповідачем було складено договір оренди земельної ділянки без номеру, який він не підписував. За даним договором оренди землі відповідач не сплачував йому орендну плату. Вважає, що в договорі оренди землі від 05 вересня 2008 року відсутні істотні умови договору оренди, які передбачено ст. 15 Закону України «Про оренду землі», відповідачем не долучено плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду, її кадастрового плану, акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що унеможливлює її ідентифікацію та угоду щодо умов оренди до договору. Відповідач не узгоджував з ним умови вищезазначеного договору, він його не підписував, отже, відсутнє його вільне волевиявлення на укладання даного договору. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позивачем вимоги та суду пояснила, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка, площею 7,34 га, що розташована в межах території Братської селищної ради Братського району Миколаївської області. 05 вересня 2008 р. відповідачем було складено договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДЗК 15 травня 2008 р. за № 040900900390. Даний договір оренди землі позивач не підписував. В порушення вимог п. 43 договору оренди землі, відповідач не надав позивачу оригінал примірника договору оренди землі з додатками, які він отримав у відділі Держземагенства у Братському районі Миколаївської області. Ознайомившись з договором оренди землі та додатками до нього, позивач побачив, що дані документи він не підписував і хто їх підписав йому не відомо, так як він не уповноважував жодну людину виконувати від його імені підпис на даних документах. З дати укладення договору оренди і на час звернення до суду з даним позовом, відповідач не сплачував [PERSON] орендну плату, в зв'язку з чим він неодноразово звертався до відповідача з вимогою сплатити йому орендну плату, однак останній не реагував на його звернення. В договорі оренди землі від 05 вересня 2008 року відсутні наступні істотні умови договору оренди, які передбачено ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме: не визначено об'єкт оренди та строк дії договору, відсутні умови збереження об'єкту оренди, умови щодо відповідальності сторін та умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. В порушення вимог ч. 4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», до договору оренди відповідачем не долучено плану або схеми земельної ділянки, яка передається в оренду, її кадастрового плану та акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що унеможливлює її ідентифікацію, а долучені лише копії зазначених документів, які не відповідають вимогам закону. Угоду щодо умов оренди до договору не додано взагалі. Відповідач не узгоджував з позивачем умови договору оренди і останній його не підписував, що вказує на відсутність вільного волевиявлення [PERSON] на укладання даного договору. У відповідача є лише державний акт на право власності на земельну ділянку, який не викликає сумніву до його складання і дійсності. Акт визначення меж земельної ділянки взагалі не доданий до договору оренди. Замість нього до договору оренди додано акт про передачу і прийом межових знаків на зберігання, який позивач не підписував і знаки не приймав. Відсутність вищевказаних документів позбавляє можливості належним чином ідентифікувати земельну ділянку та її місце розташування, що є істотною умовою договору. Інформація про об'єкт оренди (місце розташування земельної ділянки), як зазначено вище, є однією з істотних умов договору оренди земельної ділянки. Акт прийому - передачі земельної ділянки, який є додатком до договору оренди від 05 вересня 2008 року, позивач не підписував, так як йому не було надано договору оренди землі від 05 вересня 2008 року, що вказує на те, що останній не передавав свою земельну ділянку відповідачу. Договір оренди землі підлягає визнанню недійсним у разі відсутності в ньому хоча б однієї із істотних його умов, а також при порушенні вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Козиревич О.С. в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та суду пояснила, що в спірному договорі зазначено всі істотні умови - п.п.2, 8, 9-14,15-16,17,21-25, 26-27, 32,41-42. Посилання позивача на те, що до договору оренди не додано плану-схеми земельної ділянки є безпідставними тому, що за відсутності додатків, перелічених у ч.4 ст.15 Закону України "Про оренду землі", було б відмовлено у державній реєстрації договору оренди землі, однак він пройшов державну реєстрацію, як це передбачено ст. 18 Закону України «Про оренду землі», є чинним та таким, що відповідає законодавству. [PERSON] мав примірник договору оренди землі, укладеного між ним та ФГ "Нива", та знав про його існування, що підтверджується зверненням позивача з позовом про стягнення з останнього орендної плати у 2012 році. Посилання позивача на недійсність договору оренди є безпідставними, ще й з тієї причини, що зобов'язання по даному договору фактично виконуються, вже більше чотирьох років ФГ "Нива" обробляє земельну ділянку з метою одержання доходу, використовує її за цільовим призначенням, не допускає порушення земельного законодавства та здійснює орендну плату, а орендодавець отримує орендну плату. За весь час дії договору оренди, орендодавець жодного разу не звертався з питаннями до відповідних органів стосовно того, що належну йому земельну ділянку незаконно використовує ФГ "Нива", що свідчить про те, що позивач визнавав даний договір оренди. Крім того, щороку [PERSON] отримував орендну плату, що також є підтвердженням визнання ним даного договору. Примірник договору оренди ще з 2009 року знаходився у позивача, а з даним позовом він лише зараз звернувся до суду. Відповідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки, зобов'язання між відповідачем та позивачем виникли ще в 2008 році, то останній мав би звернутися до суду за захистом своїх прав ще тоді, однак ним цього зроблено не було. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Просила відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділ Держземагенства у Братському районі Миколаївської області в судове засідання не з'явився, однак, до початку судового засідання надав на адресу суду заяву, в якій просить слухати справу у відсутність їхнього представника. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» підставою визнання договору оренди недійсним є відсутність у договорі однієї з істотних умов. Як зазначено в ч.4 ст.15 Закону України «Про оренду землі», невід'ємною частиною договору оренди землі є план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. Відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про оренду землі» передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом прийому-передачі. При цьому порушення вимог статті 17 Закону України «Про оренду землі» є самостійною підставою для визнання договору оренди землі недійсним. Виходячи із змісту ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі підлягає визнанню недійсним у разі відсутності в ньому хоча б однієї із істотних його умов, а також при порушенні вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону. Згідно вимог ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом як істотні. У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно вимог ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Із ч.1 ст.215 ЦК України слідує, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України. Так, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ № 929201, виданого Братською райдержадміністрацією 19 червня 2008 року, на підставі розпорядження Братської райдержадміністрації від 17 жовтня 2007 року № 402-р, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 7,34 гектарів, в межах території Братської селищної ради Братського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З тексту договору оренди землі від 05 вересня 2008 року слідує, що [PERSON], як орендодавець, та фермерське господарство «Нива» в особі голови Войцехівського В.Г., як орендар, уклали договір оренди землі, площею 7,34 га, терміном на 10 років, який зареєстровано у Братському секторі Миколаївської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 травня 2009 року за № 040900900390. Із акту прийому-передачі земельної ділянки від 16 травня 2009 р. слідує, що [PERSON] передав, а фермерське господарство «Нива» в особі голови Войцехівського В.Г. прийняло земельну ділянку, площею 7,34 гектарів, в межах території Братської селищної ради Братського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно акту про передачу і прийом межових знаків на зберігання без зазначення дати, виконано встановлення в натурі межі земельної ділянки переданої у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва [PERSON] Відповідно до експертного висновку № 1131 судово-почеркознавчої експертизи від 10 лютого 2015 р., підписи від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» двох екземплярів договору оренди землі від 05 вересня 2008 року, графі «[PERSON] особі» двох актів прийому-передачі земельної ділянки б/н від 2007 р. та від 16 травня 2009 р., виконані не [PERSON], а іншою особою. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, в судовому засіданні позивачем доведено порушення його права, в результаті укладення договору оренди землі від 05 вересня 2008 року, оскільки належними та допустимими доказами доведено той факт, що [PERSON] не підписував вищезазначеного договору оренди землі, а відтак доведено відсутність волевиявлення позивача на його укладення. Відповідачем не спростовано зазначених фактів та не надано підтверджуючих доказів щодо тих обставин, на які він посилався. В той же час суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на законі пояснення представника відповідача, що договір оренди був укладений і пройшов реєстрацію та позивач отримував орендну плату від відповідача. В судовому засіданні встановлено, що позивач не підписував оренди землі від 05 вересня 2008 р., не висловлював своє волевиявлення, передбачене законодавством, відповідно до вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним, оскільки відповідно до ст. 215 ЦК України, даний договір оренди повинен укладатись у письмовій формі. Сторонами не оспорювався в судовому засіданні той факт, що відповідач користувався земельною ділянкою належною позивачу. На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з фермерського господарства "Нива" Братського району Миколаївської області на користь позивача судові витрати, пов'язані: з проведенням судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 1771 грн. 20 коп. відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.79 ЦПК України, та зі сплатою судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved