Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Альфа-Банк", державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича, про скасування рішення державного реєстратора та витребування майна з чужого незаконного володіння, та просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46444135, винесене 12.04.2019р. державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою Сергієм Васильовичем (номер запису про право власності: 31154151); витребувати у Акціонерного товариства "Альфа-Банк", код ЄДРПОУ: 23494714 квартиру за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1809558551101) та повернути її власникам: [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Стягнути з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на користь позивачів судовий збір в розмірі 4267,60 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним: діями відповідачів в порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», фактично звернуто стягнення на предмет іпотеки, що виступав забезпеченням за кредитом в іноземній валюті: 2-кімнатну квартиру загальною площею 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка є єдиним житлом позивачів. Крім того, з боку АТ "Укрсоцбанк" не було надано Відповідачу 1 належних доказів отримання обома позивачами повідомлення АТ "Укрсоцбанк" № 2201/19-3 від 22.01.2019р (документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, письмової вимоги іпотекодержателя), чим порушено п. 61 Порядку Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1127 та ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Представник відповідача Акціонерного товариства "Альфа-Банк" позовні вимоги не визнав, просив суд в їх задоволенні відмовити. Відповідач державний реєстратор КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Вислухавши сторони, дослідивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне: 14 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" (правонаступник - АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено договір кредиту №2007/13-2.06/693, відповідно до умов якого позичальник отримав у строкове, платне користування грошові кошти (кредит) у розмірі 35000 доларів США, зі сплатою 13% процентів річних з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 13.11.2022 року. З метою забезпечення зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 14.11.2007 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК", [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Трофімець В.В., за реєстровим № 2555, за умовами якого в іпотеку передається двокімнатна квартира загальною площею 42,1 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить позивачам на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.11.1997 року №4-12431, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження органу приватизації від 24 листопада 1997 року за № 103442про право власності, та яку зареєстровано КП ОМБТІ та РОН згідно з реєстраційним написом на правовстановлювальному документі 18.02.1998 року, за номером запису 677, в книзі 263пр-48, реєстраційний номер 18305805 . Загальна площа квартири - 42,1 кв.м. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованими, в тому числі, за критерієм пошуку: ПІБ фізичної особи, інша нерухомість, крім квартири у власності позивачів - відсутня. Згідно довідки про склад сім`ї (додаток 5 до позовної заяви) квартира є місцем постійного проживання позивачів. За даними Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46444135 від 12.04.2019р, винесеного відповідачем державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В., право власності на квартиру зареєстровано за АТ "УКРСОЦБАНК" (номер запису про право власності: 31154151) Підстава виникнення права власності: повідомлення, серія та номер: 2201/19-3, виданий 22.01.2019, видавник: АТ "Укрсоцбанк"; повідомлення, серія та номер: б/н, видавник: Укрпошта; Дублікат Іпотечного договору від 14.11.2007, посвідченого ПН ОМНО Трофімець реєстраційний номер 2555, серія та номер: 164, виданий 06.03.2019, видавник: ПН ОМНО Трофімець В.В. Згідно даних ЄДРПОУ 03.12.2019р. припинено АТ "УКРСОЦБАНК" як юридичну особу; правонаступником за всім майном та майновими правами АТ "УКРСОЦБАНК" є АТ "Альфа-Банк". Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50180364 від 12.12.2019 14:18:57, приватного нотаріуса Чапського Артема Едуардовича, право власності на квартиру [ADDRESS] перейшло до Акціонерного товариства "Альфа-Банк". Підстава виникнення права власності: передавальний акт, серія та номер: б/н, виданий 11.10.2019, видавник: АТ "Альфа-Банк" та АТ "Укрсоцбанк". Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» . Згідно статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачити:передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотечним договором, укладеним між сторонами у справі передбачена можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Однак, згідно Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що не дає змоги будь-яким органам і посадовим особам вживати заходів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки (в тому числі, шляхом позасудового врегулювання - купівля-продаж, тощо) стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, на весь період його чинності; тому дії банку з відчуження без згоди власника предмета іпотеки не відповідають вимогам законодавства. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі № 726/1538/16-ц) Крім того, системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, в тому числі, визначених законодавством. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. В свою чергу, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення). (постанова ВС КЦС від 31 жовтня 2018 року справа № 465/1310/17, додавалась до відповіді на відзив) Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії вищевказаного Закону є наявність або відсутність обмежень та умов, встановлених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» щодо конкретного майна (предмета іпотеки). Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: -таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; -загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; Інших умов щодо застосування вказаного мораторію вказаним Законом не передбачено. Отже, твердження представника АТ "Альфа-Банк" про те, що зазначений закон віднесено для застосування щодо населення, яке у скрутному фінансовому становищі, а судом має досліджуватись матеріальний стан позивача, - є безпідставними. Також, цим Законом передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Отже, наявність в батька/матері повнолітнього позичальника нерухомого майна - не є підставою для тверджень про непоширення норм вищевказаного Закону на спірні правовідносини. Таким чином, відповідачами при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на Квартиру порушено вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Щодо додержання відповідачем Порядку Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1127 слід зазначити наступне. Відповідно до п. 61 Порядку № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1)копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2)документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3)заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Відповідачем державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В., не виконано вимоги ухвали суду про витребування доказів та й взагалі не надано суду жодної відповіді. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ. Враховуючи, що відповідачем державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В., також не надано доказів отримання обома позивачами повідомлення АТ "Укрсоцбанк" № 2201/19-3 від 22.01.2019р (документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, письмової вимоги іпотекодержателя), обставина щодо недотримання відповідачами п. 61 Порядку № 1127 та ст. 35 Закону України «Про іпотеку» - є встановленою. Частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Аналогічну норму містить й частина 4 статті 37 Закону України «Про іпотеку». Твердження представника АТ «Альфа-Банк» про те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача, - заслуговують на увагу, однак: 1. Рішення державного реєстратора після його винесення трансформується у відповідний запис, що й відображено в пункті 1 прохальної частини позовної заяви. Тобто, фактично, позивач просить скасувати і рішення державного реєстратора і внесений на його підставі в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис про право власності. 2. У випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року, Справа № 367/2022/15-ц, пункт 74). Оскільки в такому у разі рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння передбачає внесення відповідного запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункт 144 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16; пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року, Справа № 367/2022/15-ц). Відповідно до ст. 387 ЦК України особа Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таке право власника (на витребування від набувача) не потребує визнання недійсними правочинів з відчуження майна. Володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку (пункт 43 постанови). (постанова ВП ВС, 04.07.18, справа № 653/1096/16-ц). При цьому, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. (постанова ВС від 24.01.2020 по справі № 910/10987/18) Враховуючи, що АТ "УКРСОЦБАНК" (правонаступник - АТ «Альфа-Банк») та Відповідач 1 порушили вимоги законодавства (п. 61 Порядку № 1127, ст. 35 Закону України «Про іпотеку», Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»), то АТ "УКРСОЦБАНК" (правонаступником якого за всім майном, правами та обов`язками є АТ «Альфа-Банк») незаконно заволодів (шляхом проведення державної реєстрації) Квартирою та не набув права власності на неї. Тобто, незалежно від наявності оскаржуваного рішення та запису в реєстрі, законним власником Квартири є позивач на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.11.1997 року №4-12431. Разом із тим, вимога про скасування рішення є похідною від вимоги щодо витребування майна. Згідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено держави\' реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстр\" прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Тобто у разі підтвердження безпідставності набуття майна та його державної реєстрації внаслідок дій державного реєстратора, що тягне за собою витребування майна, законодавство передбачає скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав як підставу для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Встановлення судом правомірності вимог щодо витребування майна повинно мати наслідком найшвидше скасування державної реєстрації прав. Саме у такий спосіб відбувається найбільш ефективний захист прав позивача та забезпечується стабільність цивільного обороту. (окрема думка Судці Великої Палати Верховного Суду, Бакуліної С. В., у справі № 367/2022/15-ц). З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved