Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 12569,73 грн. за кредитним договором б/н від 11.06.2007 року, та судових витрат. 24 грудня 2014 року, рішенням Олександрівського районного суду під головуванням судді Щербак Ю.В. було прийнято рішення по цивільній справі № 240/726/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк\~ ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості,\~яким відмовлено в задоволенні позову ( а.с. 80-81). Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 24.12.2014 року залишено без змін ( а.с. 120-123). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 24.12.2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 27 травня 2015 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, тобто, до Олександрівського районного суду Донецької області ( а.с. 146-148). Внаслідок автоматичного розподілу справ від 14.04.2016 року, справу за позовом ПАК КБ\~ ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості передано судді Молчанову В.А.. 27 вересня 2016 року, згідно розпорядження №32/163/16 В.о. керівника апарату Олександрівського районного суду Донецької області, про призначення повторного автоматичного розподілу справ у зв'язку з відрахуванням судді Молчанова В.А. зі штату суду на підставі постанови Верховної ради України від 08 вересня 2016 року №1515-VIII та наказу в.о. голови Олександрівського районного суду Донецької області від 26 вересня 2016 року №20 к/163/16, цивільну справу №240/459/16-ц відповідно до ст. 11-1 ЦПК України, було перерозподілено на розгляд судді Щербак Ю.В. Ухвалою від 29 вересня 2016 року суддя Щербак Ю.В. заявила самовідвід у зв'язку з неможливістю повторної участі у розгляді зазначеної справи та справу передано на розгялд головуючому судді Попович І.А. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що сторони 11.06.2007 року уклали кредитний договір б/н. Згідно договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 21600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік суму залишку заборгованості за кредитом. на термін до 31.10.2012 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 10.03.2014 року має заборгованість 4330,33 гривень - заборгованість за кредитом; 4323,35 гривень - заборгованість за відсотками; 3079,40 гривень - заборгованість по комісії, 250,00 гривень - штраф фіксована частина, 586,65 гривень штраф процентна складова. В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.10, т. 2). Відповідач, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги не визнала, просить відмовити у задоволенні позову застосувавши строк позовної давності (а.с. 8 т. 2). Суд, дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Відповідно до ст. 530 ЦК України: якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статею 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За статею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За вимогами ст. 616 ЦК України, я кщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплав позовної давності, про застосування якої заявлено стороноюу спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що 11.06.2007 року відповідач уклав з ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір б/н, відповідно до якого банк зобовязується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у ПриватБанк поточний рахунок, на строк до 31.10.2012 року включно, у вигляді кредиту у розмірі 21600,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік суму залишку заборгованості за кредитом. Пунктом 5.5.1 Договору передбачено, що при порушені позичальником зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за підвищенною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються тарифами (а.с.16). 17.07.2009 року відбулася зміна найменування юридичної особи на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (а.с.20-21). Відповідно до розрахунку заборгованності за договором б/н від 11.06.2007 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 10.03.2014 року має заборгованість 4330,33 гривень - заборгованість за кредитом; 4323,35 гривень - заборгованість за відсотками; 3079,40 гривень - заборгованість по комісії, 250,00 гривень - штраф фіксована частина, 586,65 гривень штраф процентна складова. 10.11.2012 року відповідач уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище "Клочкова" на "Забіяко" (а.с.64-67). Зобов'язання боржника за договором повернути кредитору, отриману грошову суму та винагороду за користування грошима, на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з поверенння отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів. В звязку з чим, суд вважає, що позивач належним чином підтвердив порушення відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором б/н. На підставі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Розглянувши вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4330,33 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 4323,35 грн., суд дійшов до висновку, що вони підтверджені належними письмовими доказами, подані у межах позовної давності та підлягають задоволенню в повному обсязі. Розглянувши вимоги позивача про стягнення штрафів в розмірі 250,00 гривень - штраф фіксована частина, 586,65 гривень штраф процентна складова, та заборгованості по пені за користування кредитом в розмірі 3079,40 грн., суд дійшов до висновку, що вони не підлягають задоволенню. Позивач надав суду виписку по рахунку кредитної картки [PERSON] згідно якого, заборгованість за колонкою № 14 "комісія та пеня" нараховувались тільки по пені(а.с.14-32 т.2). Відповідач надала суду заперечення (а.с.8 т.2) у якому заявила про необхідність застосувати позовну давность. Строк дії картки № 54570-82913195066, що видана позивачу на підставі заяви від 11.06.2007 року (а.с.10) закінчився 31.10.2012 року (а.с.69, 172 т.1). Суд дійшов до висновку, що початком перебігу строку позовної давності є 01.11.2012 року. Позивач звернувся з позовом до відповідача 04.06.2014 року, вже після спливу строку спеціальної позовної давності про стягнення неустойки (штрафу, пені), що є підставою для відмови у позовних вимогах про стягнення штрафів в розмірі 250,00 гривень - штраф фіксована частина, 586,65 гривень штраф процентна складова, та заборгованості по пені за користування кредитом в розмірі 3079,40 грн.. Судові витрати позивача, відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК підлягають стягненню з відповідача, пропорційно задоволених позовних вимог, але не менш мінімального розміру встановленого законом. На підставі зазначеного, п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 4 ст. 267, ст.ст.. 526, 530, 610-612, 616, 1054 ЦК України, та

Outcome: partial