Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

У грудні 2019 року позивач акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" обґрунтовувало тим, що 20 листопада 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ЗАТ КБ "ПриватБанк"), правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] , укладено договір про іпотечний кредит № K2X6G10000001671, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 610000,00 грн на строк з 20 листопада 2007 року до 20 листопада 2027 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 15 % річних. 20 листопада 2007 року для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за договором про іпотечний кредит від 20 листопада 2007 року № K2X6G10000001671, ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір поруки № K2X6G10000001671/1, відповідно до якого [PERSON] поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникли з договору про іпотечний кредит від 20 листопада 2007 року № K2X6G10000001671. Зважаючи на те, що позичальник не дотримується умов кредитного договору, своєчасно не повертає кредит та не сплачує проценти за користування ним, АТ КБ "ПриватБанк" просило суд стягнути солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованість за договором про іпотечний кредит від 20 листопада 2007 року № K2X6G10000001671 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 03 липня 2012 року № 1, від 11 грудня 2014 року № 2 та 25 грудня 2014 року № 2) у сумі 126164,16 грн, що складається з процентів за користуванням кредитом за період з 20 червня 2018 року до 02 вересня 2019 року у сумі 126164,16 грн. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2020 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задоволено. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2020 року скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, яка не була прийнята судом та повернута позивачеві, оскільки вона подана з порушенням строку, встановленого п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, та усупереч ч. 5 ст. 49 ЦПК України не була попередньо надіслана іншим учасникам справи. Відповідачі відзиви на позовну заяву АТ КБ "ПриватБанк" до суду не подали. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов свого довірителя з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідачів проти позову заперечував, зазначив, що банк реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитом у 2011 році, а тому він не вправі нараховувати проценти після зміни строку кредитування. Також представник [PERSON] і [PERSON] стверджував, що порука відповідача [PERSON] припинена. Заслухавши вступні слова представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 20 листопада 2007 року ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] уклали договір про іпотечний кредит № K2X6G10000001671, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 610000,00 грн для придбання квартири на строк з 20 листопада 2007 року до 20 листопада 2027 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 15 % річних. Сторони визначили, що погашення кредиту здійснюються шляхом сплати ануїтетних платежів (а. с. 12-16). 20 листопада 2007 року для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за договором про іпотечний кредит від 20 листопада 2007 року № K2X6G10000001671, ЗАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено договір поруки № K2X6G10000001671/1, відповідно до якого [PERSON] поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникли з договору про іпотечний кредит від 20 листопада 2007 року № K2X6G10000001671 (а. с. 27). Цього ж дня для забезпечення виконання нею зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 20 листопада 2007 року № K2X6G10000001671 [PERSON] передала в іпотеку ЗАТ КБ "ПриватБанк" належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] (а. с. 181-185). 03 липня 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк"), правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] уклали додаткову угоду №1 до договору про іпотечний кредит № K2X6G10000001671, яким збільшили процентну ставку за користування кредитом до 19 % річних та змінили розмір ануїтетного платежу (а. с. 17-20). 11 та 25 грудня 2014 року банком та позичальником [PERSON] укладено додаткові угоди № 2 до договору про іпотечний кредит №K2X6G10000001671, якими зменшено суму заборгованості за кредитом на 20229,25 грн, змінено розмір ануїтетного платежу та передбачено сплату позичальником штрафу за порушення умов кредитного договору (а. с. 20-26). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. АТ КБ "ПриватБанк" належно виконало умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 610000,00 грн (а. с. 44-134). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у терміни, визначені кредитним договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Однак [PERSON] не виконувала взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, сплати відсотків за користування ним, допустила заборгованість зі сплати кредиту та процентів за користування ним. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, зокрема шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, банк змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 299/689/17). Використовуючи своє право, надане ч. 1 ст. 651, ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, банк звернувся у 2011 році з позовом до позичальника [PERSON] , яка одночасно є іпотекодавцем за іпотечним договором від 20 листопада 2007 року № K2X6G10000001671, про звернення стягнення на предмет іпотеки (а. с. 231-234). Отже, АТ КБ "ПриватБанк" змінило строк виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 20 листопада 2007 року № K2X6G10000001671. Проте 03 липня 2012 року, 11 та 25 грудня 2014 року банком та позичальником [PERSON] укладено додаткові угоди № 1 та № 2 до договору про іпотечний кредит № K2X6G10000001671, якими сторони погодили, що термін повернення кредиту - 20 листопада 2026 року. Незважаючи на це, АТ КБ "ПриватБанк" знову скористалось своїм правом на дострокове повернення кредиту та 09 жовтня 2015 року пред`явило вимогу про дострокове стягнення з позичальника всієї заборгованості за кредитом та відсотками за договором про іпотечний кредит від 20 листопада 2007 року № K2X6G10000001671 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 03 липня 2012 року № 1, від 11 грудня 2014 року №2 та 25 грудня 2014 року № 2), подавши позов до Оболонського районного суду м. Києва (справа № 756/13388/15-ц). Отже, 09 жовтня 2015 року банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов`язань за договором про іпотечний кредит від 20 листопада 2007 року № K2X6G10000001671 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 03 липня 2012 року № 1, від 11 грудня 2014 року №2 та 25 грудня 2014 року № 2) з 20 листопада 2026 року на 09 жовтня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Отже, проценти за користування кредитними коштами у сумі 126164,16 грн за період з 20 червня 2018 року до 02 вересня 2019 року стягненню не підлягають, позаяк вони нараховані позивачем після пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту (зміни строку виконання основного зобов`язання), тобто після 09 жовтня 2015 року. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" про солідарне стягнення з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованості за договором про іпотечний кредит від 20 листопада 2007 року № K2X6G10000001671 (зі змінами, внесеними додатковими угодами від 03 липня 2012 року № 1, від 11 грудня 2014 року №2 та 25 грудня 2014 року № 2) у сумі 126164,16 грн, що складається з процентів за користуванням кредитом за період з 20 червня 2018 року до 02 вересня 2019 року у сумі 126164,16 грн, слід відмовити.

Outcome: dismissed