Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

31 липня 2018 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON].) звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» (далі - відповідач ПАТ «Укрсиббанк», банк) про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 липня 2005 року позивач уклала договір про відкриття картрахунку та видачу платіжної картки. Того ж дня, вона поповнила картковий рахунок на суму 1 000,00 доларів США. У 2017 році вона мала намір зняти ці кошти, проте на картковому рахунку вони були відсутні. 12 травня 2017 року вона звернулася до відповідача із проханням повернути грошові кошти із рахунку, однак він відмовився це робити. Посилаючись на порушення своїх прав як споживача банківських послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь суму залишку вкладу у розмірі 1 000,00 доларів США. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у письмовому відзиві від 05 жовтня 2018 року просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що згідно даних банківської виписки, позивач зняла залишок за рахунком 09 вересня 2008 року. Касові документи за той період наразі знищені. Крім того, відповідач зробив заяву про застосування строків позовної давності, яку обґрунтовує тим, що спірний договір не є договором банківського вкладу, а отже на вимоги, що випливають з нього поширюються загальні строки позовної давності у три роки. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак у заяві від 30 листопада 2018 року просить суд відкласти розгляд справи через зайнятість в іншому судовому процесі. Суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання, оскільки відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на позов, підготовче провадження у справі закінчено, а тому відкладати судовий розгляд не було доцільності. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 липня 2005 року між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є відповідач) та позивачем був укладений договір про відкриття картрахунку та видачу платіжної картки [NUMBER]. За умовами цього договору, банк відкриває позивачу картрахунок [NUMBER] та видає платіжну картку (п.1.1). Банк здійснює обслуговування картрахунку клієнта згідно з умовами даного договору, правилами міжнародних платіжних систем з діючими на момент операцій тарифами банку (п.1.4). При цьому у п.8.3 договору сторони дійшли згоди, що банк закриває картрахунок клієнта на підставі його заяви на закриття рахунку, що нижче: «АКІБ «Укрсиббанк» Я, [PERSON], прошу у разі: коли на відкритому мені картрахунку не вистачає коштів для сплати комісії за річне обслуговування, відповідно до тарифів банку; або коли закінчився термі дії ПК «Миттєва ВІЗА» або ПК Маестро чи Visa Electron емітованої в рамках пакетного обслуговування виданої за цим договором; або у випадку звільнення зі свого постійного місця роботи мною не будуть здані до банку ПК, які випущені та обслуговуються для зарплатного проекту, в зазначений у цьому договорі строки, закрити мій картрахунок, який відкритий в банку згідно з цим договором, повернути мені залишок коштів, у разі їх наявності на рахунку.» З матеріалів справи слідує, що на виконання умов даного договору, позивач внесла на свій картковий рахунок грошову суму у розмірі 1 000,00 доларів США, що підтверджується квитанцією №28від 14 липня 2005 року. Натомість, з даних банківської виписки, яка надана відповідачем, слідує, що у період з 15 липня 2005 року було проведено ряд операції по картрахунку, а саме: 1) 31 липня 2006 року проведено зняття 600,00 доларів США, залишок на рахунку - 400 доларів США; 2) 01 серпня 2006 року проведено поповнення картрахунку на 1 000,00 доларів США, а також знято 6 доларів США, залишок на рахунку - 1 394,00 доларів США; 3) 07 серпня 2006 року з рахунку знято 778,43 доларів США, залишок на рахунку - 615,57 доларів США; 4) 09 вересня 2008 року проведено перерахування залишку на рахунку у розмірі 615,57 доларів США на транзитний рахунок з подальшою виплатою через касу банку. Надаючи правову оцінку доводам позивача про невиплату їй залишку по рахунку, суд зазначає наступне. За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням №254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. Положенням №254, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, з аналізу вищенаведених норм законодавства можливо дійти висновку, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. З урахуванням вищевикладеного, суд приймає до уваги банківську виписку як належний доказ підтвердження здійснення операцій на картрахунку позивача. Згідно наданої виписки, окрім поповнення рахунку 14 липня 2005 року на 1 000,00 доларів США проводився ряд інших операцій, в тому числі із використання залишку на рахунку, а також виплати залишку через касу банку. Станом на 09 вересня 2008 року весь залишок за рахунком був виплачений позивачеві. Доказів на спростування цих операцій, позивач суду не надала. З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач належними та допустимими доказами довів факт виплати позивачу залишку за відкритим картковим рахунком, а тому позовні вимоги є необґрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити. У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог через їх необґрунтованість, питання про застосування строків позовної давності, про що зробив заяву відповідач, не вирішується. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed