Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 22.06.2007 року [PERSON] (далі - відповідач) отримала кредит у розмірі 100000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача з ЗАТ КБ "ПриватБанк" на ПАТ КБ "ПриватБанк" (надалі - Банк), про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк". 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 5.5 "Правил користування платіжною карткою". Одночасно п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід"ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обов"язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Позивач свої зобов"язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до п. 5.6 «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в банку в часності з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. Відповідно до п. 6.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед банком заборгованість. На підставі п. 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. Згідно п. 4.6 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Відповідно до п. 5.7 «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Згідно п. 5.2 «Умов та правил надання банківських послуг» у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2015 року має заборгованість - 18469,33 грн., яка складається з наступного: 9499,43 грн. - заборгованість за кредитом; 6778,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 836,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 855,68 грн. - штраф (процентна складова). В обгрунтування позову посилаються на ст. ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 634, 1050,1054 ЦК України. Просять суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість у розмірі 18469,33 грн., за кредитним договором № б/н від 22.06.2007 року, судові витрати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 14.03.2016 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задоволити. В ході розгляду справи надав суду пояснення відповідно до яких Відповідно до укладеного договору N б/н від 22.06.2007 року [PERSON] (далі -Відповідач) отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітнім, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України). Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання ( ч. 1 ст. 634 ЦК України), відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах та інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин ( в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміну цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку є невід'ємною частиною Договору. Перелік може зміняться і доповняться, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Банком на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів» надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Істотні умови кредитного договору позивачем були надані в письмовому вигляді разом з іншими документами передбаченими ЗУ «Про захист прав споживачів», наслідком чого є підписання сторонами кредитного договору та відсутність від відповідача претензій, протягом передбачених законом 14 днів й протягом 3-х років (строк позовної давності). Інших доказів надання зазначених документів не повинно бути, тому що законом (в редакції 2006 року) не передбачений обовязок для кредитора отримувати від позичальника підписи про ознайомлення, чи в інший спосіб зберігати Інформацію про ознайомлення. Виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 9 років, позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може служити розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов'язань за ним: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір, виписка по рахунку, фото клієнта. Відповідач отримав в установі Банку картку № [NUMBER], яка мала термін дії до 10.2015 року. Згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов»язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов»язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Також відповідач звертався до позивача для зміни персональних даних, що також підтверджує факт визання своїх зобовязань за Договором, а саме клієнт підписав Заяву на зміну персональних даних від 23.08.2013 року. 19.10.2011 року клієнтом було здійснено самостійно успішну реєстрацію в Інтернет Банкінгу Приват 24. Реєстрація в Приват 24 здійснюється клієнтом самостійно на сайті Банку (www.pb.ua) або в відділенні. Порядок реєстрації: - введення номеру мобільного телефону, який раніше зареєстрований за клієнтом як особистий; - введення останніх 4 цифр особистої активної карти Банку; - електронної адреси; - присвоєння паролю для входу в комплекс. Далі клієнту на мобільний телефон надходить смс - КОД підтвердження реєстрації, який клієнт повинен ввести на сайті Інтернет Банкінгу. Далі клієнт повинен вказати ПІНкод особистої карти, яку зазначав на першому етапі реєстрації, ознайомитися з Умовами та правилами та натиснути на кнопку «Зареєструватися». В Інтернет Банкінгу клієнт зареєстрований за номером мобільного телефону [NUMBER], який також раніше вказував в кредитному договорі від 22.06.2007 року та договорі про оформлення зарплатної карти від 28.04.2010 року. Реєстрація відповідача в Приват 24 підтверджується довідкою, в якій зазначається ПІБ користувача, номер мобільного телефону за допомогою, якого було здійснено реєстрація та подальше користування Інтернет Банкінгом, логін для входу в Приват24 та дату реєстрації. Тобто клієнтом здійснено успішну реєстрацію в Інтернет Банкінгу, що і являється підтвердженням подачі заявки про використання карти в мережі інтернет. Кожна операція спрямована на використання коштів через Інтернет Банкінг підтверджується введенням СМС - коду, який надсилається банком на мобільний телефон клієнта, у разі якщо CMC -КОД буде введено не вірно платіж Банком не буде проведений. Під час входу в Приват 24 здійснюється декілька етапів авторизації, а саме: по перше, це введення користувачем особистого логіну та паролю; по друге, це введення ОТР-паролю - пароль, який надсилається Банком на мобільний телефон клієнта, який зареєстрований за ним в банківській системі. Згідно ч. 1 Постанови НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» 05.11.2014 року № 705 авторизація - це процедура отримання дозволу на проведення операції з використанням електронного платіжного засобу: код авторизації - набір цифр або букв і цифр, який формується і надається емітентом або юридичною особою - учасником платіжної системи, яка діє, за його дорученням, за результатами авторизації. Тобто, при реєстрації і користуванні Приват24 відповідачем вводився логін [NUMBER] та пароль…..(перший етап авторизації), а також ОТР - паролі, які надсилалися йому на номер мобільного телефону [NUMBER] (другий етап авторизації). Трати здійснені 12.02.2015 року підтверджувалися вводом СМС коду, які направлялися відповідачу на мобільний телефон № [NUMBER], що підтверджується випискою з Архіву повідомлень за номером телефон [NUMBER] за період з 01.02.2015 по 28.02.2015 рік. З виписки вбачається, що здійсненню операцій 12.02.2015 року передувало отримання та введення клієнтом смс коду «PASSWORD», що з перекладу на українську мову - «ПАРОЛЬ», що додатковий раз підтверджує особисте бажання клієнта на здійснення операції та запобігає виконання операцій шахрайським шляхом. У зв'язку з вищенаведеним вбачається, що з боку Банку порушення умов договору та норм закону відсутні. Платник зобов'язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі- учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа -учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу. Банком наданий перелік документів, які згідно норм закону та ст. 58 ЦПК України являються належними, з боку відповідача не надано жодного доказу на підставі якого можна було б вважати, що ним не був ініційований даний переказ коштів та ним не отримувалися смс- повідомлення від Банку на мобільний телефон. У зв'язку з вищенаведеним виписку з архіву повідомлень вважають належним та таким доказом, який може бути наданий Банком для підтвердження заявлених вимог, при необхідності суд для перевірки даної інформації може витребувати у відповідного оператора підтвердження даної інформації. В обґрунтування пояснень посилається на ст. ст. 57, 58, 60, 61, 212 ЦПК України, ст. ст. 526 ЦК України. Згідно ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Статтею 61 цього Закону України встановлено, що банки зобов'язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом: обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, що становить банківську таємницю; організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю: застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації; застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом. Здійсненню кожної операції передувало введення ОТР -паролю, який надсилався на номер мобільного телефону відповідача, тому будь- яка інша особа, яка не мала доступу до мобільного телефону клієнта не могла здійснити даний платіж. В свою чергу згідно ст. 14 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. В свою чергу ч. 16 ст. 14 Закону встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу або його реквізитів. У зв'язку з вищенаведеним вбачається, що з боку Банку порушення умов договору та норм закону відсутні. На даний час, відповідач належним чином свої зобов»язання за кредитним договором не виконав. Просить позов задоволити повністю та безпосередньо в судовому засіданні пояснив, що в даному випадку договором є заява позичальника, яка складається з анкети, в якій викладена інформація, правила про надання банківських послуг та тарифів, які викладені на банківському сайті та зазначені в позовній заяві. На момент отримання відповідачем кредитної карти встановлений був кредитний ліміт 3 700 грн. Згідно умов та правил надання банківських послуг, а також заяви позичальника, банк має право в односторонньому порядку змінювати кредитний ліміт, збільшувати, зменшувати або анулювати повністю цей кредитний ліміт. Так банком було збільшено кредитний ліміт, тому і зазначено суму саме 10000 грн. Банк може збільшити кредитний ліміт навіть і тоді, коли позичальник не виконує всі умови договору. Оскільки, позичальник користувався кредитною карткою, банк на свій розсуд збільшив йому кредитний ліміт. До підвищення кредитного ліміту позичальник сплачував належно платежі. Умови та тарифи розміщені на банківському сайті, сайт зазначений у позовній заяві, інформація є у вільному доступі. При укладенні договору працівником банку обов»язково роз»яснюються правила та надання банківських послуг, після чого клієнт ставить свій підпис на заяві про те, що він згідний з даними правилами. Крім того, клієнту надається пам»ятка , яка є складовою заяви. Останнє погашення за кредитом відповідач здійснив 13.06.2015 року, на суму 10,90 грн. До банку, за період з 22.06.2007 року по 29.06.2015 року від відповідача будь які заперечення, клопотання, зауваження з приводу неналежного надання послуг чи збільшення кредитного ліміту не надходили. Картка відповідача заблокована не була, оскільки за даною карткою здійснювалися операції, вона використовувалася, знімалися кошти. Просить позов задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала повністю, заперечувала проти його задоволення, підтримала подане заперечення відповідно до якого вважає позовні вимоги позивача незаконними і необгрунтованими, а також наявністю перешкод для відкриття провадження у справі виходячи з натупного. Позивач безпідставно зазначає, що нею було отримано кредит у розмірі 10 000,00 грн., оскільки зазначені кошти були зняті з карткового рахунку шахраями, про що нею було подано заяву до Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області та відкрито кримінальне провадження № 1201525022000064 від 17.02.2015 року за ч. 1 ст. 190 КК України; зазначені вище обставини за своєю природою мають ознаки кримінального правопорушення, а отже не є предметом розгляду в порядку цивільного судочинства посилаючись на ч. 1 ст. 205 ЦПК України; договір б/н від 22.06.2007 року вона раніше не бачила і він нею не підписувався; достовірність поданої позивачем копії договору б/н від 22.06.2007 викликає сумнів та є підстави вважати її фальшивою; не укладено кредитний договір в письмовій формі, а отже за законом він є нікчемним; не надано їй її примірник кредитного договору, оскільки такий договір з її сторони підписано не було, не ознайомлено її з правилами користування електронним платіжним засобом; анкета-договір № 1006011100152635632, який був нею підписаний, не може виступати в якості кредитного договору, оскільки стосувався лише відкриття рахунку із виплати заробітної плати (зарплатна картка), в обґрунтування наведеного посилається на п. 8 Розділу II Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705 ( далі Положення), оскільки зазначений договір не містить зазначених даним пунктом умов, він не може визнаватися кредитним договором, оскільки складений з порушенням як форми, так і змісту зазначеного виду договорів; посилається на порушення позивачем п. 14.8. ст. 14, ст. 18.1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», п.п. 5,6,7 Розділу II Положення, п. 1.9. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 № 492, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за № 1172/8493; посилання позивача на умови публічного договору, який міститься на веб-сайті позивача є неправомірним з огляду на вимоги ст. ст. 207, 208 ЦК України; в даному випадку використання телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку не було; позивач свідомо порушив форму договору, не надав їй її примірник договору, правила користування електронним платіжним засобом, тарифи банку на обслуговування електронного платіжного засобу та не ознайомив її з ними, чим порушив виоги ст. 1055 ЦК України; інформацію щодо її прізвища, ім'я, по батькові, номер мобільного телефону та частини номеру карткового рахунку одночасно зловмисники могли отримати лише від працівників «ПриватБанк» або вони були працівниками «ПриватБанк» безпосередньо; позивач своїми діями/бездіяльністю порушив вимоги законодавства України щодо недотримання умов зберігання персональних даних та банківської таємниці, а саме: ч. 2 ст. 32 Конституції України; ст. 14 ЗУ «Про захист персональних даних»; ст. ст. 60, 61 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»; п. 1.2. Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджені Постановою Правління НБУ від 14.07.2006 № 267, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 3 серпня 2006 р. за N 935/12809; ст. 1076 ЦК України; п. п. 2,4 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених постановою Правління НБУ від 05.11.2014 № 705; п. 3 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, у зв'язку з чим, зловмисники заволоділи її персональними даними та даними, які становлять банківську таємницю, що призвело до вчинення зловмисниками злочину; не виконано обов'язку щодо інформування клієнта про здійснення операцій за кредитною карткою, у зв'язку з цим про списання коштів із зазначеної картки стало відомо на наступний день, після списання коштів, а тому позивач самостійно несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з деталізованою інформацією, яка була отримана в Черкаському Головному регіональному управлінні ПАТ КБ «ПриватБанк» за допомогою правоохоронних органів, стосовно банківських операцій, які були проведені на картковому рахунку № [NUMBER], операції, які є предметом спору, були здійснені у проміжок часу з 14:57 до 15:46 12.02.2015 року на загальну суму 10 361,00 грн. в кількості 3 операцій: одна за допомогою сервісу ЕАSYPАYМОВILNЕТ (оплата за послуги/покупка товару), дві за допомогою функції CARD2CARD он-лайн сервісу iPAY.UA (переказ грошових коштів з картки на картку), у всіх випадках місцем здійснення операції зазначено м. Київ, а в двох останніх операціях вул. Десятинна, операції були проведені не нею та без її відома, оскільки в цей час вона перебувала на своєму робочому місці - Княже-Криницька загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів, яка розташована за адресою. Черкаська область, Монастирищенський район, с. Княжа-Криниця, вул. Леніна, 50; відповідно до умов договору б/н від 22.06.2007 р. (далі - Договір) Правила користування платіжною карткою (далі - Правила користування) є частиною зазначеного Договору, а відповідно до п. 6.1. Правил користування: «Клиент даёт своё согласие, что по умолчанию при выдаче карты Банк блокирует возможность использования Карты в сети Интернет, а также при совершении рисковых операций в стране и за рубежом (кроме Интернет-карты)», п. 6.2. Правил користування: «Клиент может получить возможность оплаты товаров/услуг по Интернет. При предоставлении Клиентом в Банк заявления на разблокировку Карточного счёта Банк принимает решение об изменении режима использования Карты»; відповідач такої заяви не надавав; всупереч умовам Договору, позивач самостійно розблокував картковий рахунок, змінив режим використання карти та не повідомив про це відповідача, який не міг знати і не повинен був знати про неправомірну зміну режиму використання кредитної картки і що цією карткою можна оплачувати товари/послуги в мережі Інтернет, оскільки не використовував цю картку для оплати товарів/послуг в мережі Інтернет і ніколи не мав наміру цього робити; доказів здійснення успішної реєстрації в Інтернет Банкінгу Приват 24 відповідача не надано; виписка з архіву повідомлень не може бути визнана судом належним та допустимим доказом, оскільки є лише роздруківкою з монітору комп'ютера, не є офіційними документами з обов'язковими реквізитами та не є інформацією, яка є у загальному доступі та може бути перевірена; заява - це документ, у якому приватна чи посадова особа звертається з проханням, тобто пропозицією, на адресу установи чи посадової особи, документ - це інформація, зафіксована на матеріальному носії, основною функцією якого є зберігати та передавати її в часі та просторі (ДСТУ 2732:2004, наказ Держспоживстандарту України від 28.05.2004 р. № 9); банк приймає рішення щодо розблокування карткового рахунку для можливості здійснення операцій щодо оплати товарів/послуг в мережі Інтернет лише після надходження та на підставі відповідної заяви клієнта; встановлення настання юридичного факту волевиявлення клієнта щодо розблокування його карткового рахунку для здійснення операцій в мережі Інтернет не може підтверджуватися іншими засобами, крім тих, які зазначені в Правилах користування платіжною карткою; доказом настання факту волевиявлення клієнта на зазначене розблокування може виступати лише пред'явлення позивачем заяви клієнта у формі документа, зафіксованому на матеріальному носії, сам по собі факт надання вищезазначеної заяви клієнтом є юридичним фактом - обставиною, яка породжує юридичні наслідки, оскільки від цього залежить виникнення, зміна або припинення правовідносин між банком та клієнтом, їх прав та обов'язків. В обґрунтування зазначеного посилається на ст. ст. 10, 57, 58, 59, 60, 159, 212, ЦПК України. Подані представником позивача додаткові пояснення від 24.03.2016 р. містять відомості, що не визнаються відповідачем, а отже, потребують доказування, а матеріали, які додавались до цих пояснень, не можуть виступати в якості доказів, оскільки суперечать вимогам ст.ст. 58-59 ЦПК України та в судовому засіданні пояснила, що вона отримала кредит до 13.02.2015 року, шляхом отримання коштів на картку та повністю його погасила. Дійсно вона користувалася кредитною карткою, вчасно погашала ті кошти, які брала, намагалася щоб все було законно і щоб ніколи не було заборгованості. В заяві, яка подана в оригіналі від 22.06.2007 року, стоїть її підпис. Підпис свій вона ставила дуже швидко і ніхто нічого не пояснював. Після того, як повідомили про заборгованість, вона звернулася в «Приватбанк» з вимогою надати їй оригінал заяви, але працівники відділення повідомили, що оригінал знаходиться в головному офісі. На сайті вона не мала можливості все подивитися, оскільки Інтернету в неї немає. 13.02.2015 року перебуваючи на роботі до неї зателефонували та запитали чи вона [PERSON], що вона підтвердила. Особа, яка телефонувала повідомила, що вона є клієнтом їх банку і, що в неї є заборгованість за кредитом. Вона відповіла, що заборгованості в неї не може бути, оскільки вона все погасила. Про те, що їй підвищили ліміт вона не знала, будь-які повідомлення з даного приводу не отримувала. Вони їй повідомили, що в них проводиться моніторинг, і вони перевіряють дані, в зв'язку з подіями на сході у програмі відбувся збій, та виявили в неї заборгованість при цьому назвали номер її картки, який вона підтвердила. Наступного дня вона отримала повідомлення, що з її рахунку частинами знімаються кошти. Це була субота, а в понеділок вона поїхала та заявила про це в «Приватбанк» та написала заяву в міліцію. Пінкод в телефонному режимі вона не повідомляла. Після того, коли вона зрозуміла. Що її ошукали, вона зателефонувала на гарячу лінію «Приватбанку» та попросила зафіксувати це і їй назвали номер, під яким інформація була зафіксована. Потім вона написала заяву в «Приватбанк» та в міліцію. Працівники банку повідомили їй, щоб вона чекала відповіді, що їх служба безпеки розбереться. Через місяць, коли прийшла наступна зарплата, вона виявила, що на зарплатній картці не вистачає певної суми грошей. Після звернення в відділення «Приватбанку» їй пояснили, що кошти пішли на проплату її боргу. Вона ніяких проплат по кредиту не вносила, лише один раз виявила на зарплатні картці зникнення певної суми коштів, приблизно до 300 гривень. Коли вона у відділенні заперечила зняття з зарплатної картки коштів, оскільки нею було подано заяву і в «Приватбанк» і в міліцію, їй наступного дня кошти повернули. На сьогоднішній день кінцевого рішення від правоохоронних органів немає, триває слідство. На сьогоднішній день вона не має ніяких доказів, що кошти в сумі 9512 грн. зняла не вона. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю, просить в його задоволенні відмовити, повністю підтримав заперечення проти позову, пояснення надані відповідачем та в судовому засіданні пояснив, що позивач в своїй позовній заяві зазначає, що при укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, тобто це був договір приєднання і клієнт не мав змоги вносити пропозиції щодо змін умов договору. Він або приймав беззаперечно умови договору, або не приймав. Тому, відповідач фактично не могла знати про умови договору та їх підписувати. Кредитні відносини передбачаються стосовно самостійних грошових коштів та використання цих коштів. Кошти були зняті шахраями про що було заявлено в правоохоронні органи і відкрите кримінальне провадження, надіслана ухвала суду до головного офісу «Приватбанку», тобто відповідач здійснила всі свої громадянські обов»язки , щодо повідомлення до правоохоронних органів і виконала всі можливі засоби для того, щоб довести і встановити істину по цій справі, а саме довести факт того, що кошти з картки зняті не нею. Зазначена позивачем сума в розмірі 10000 грн. не підпадає під нормативне регулювання кредитних відносин, а є майновою шкодою, яка завдана внаслідок кримінального злочину невідомою особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особо, яка її завдала. Таким чином, така майнова шкода підлягає відшкодуванню в порядку пред'явленого цивільного позову в рамках кримінальної справи і відшкодовуються тими особами, які безпосередньо вчинили кримінальний злочин. Особа визнається винною за вироком суду, але на сьогоднішній день ця особа не встановлена. Вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та підлягає закриттю провадженням, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК. Дані відносини не є кредитними відносинами, відповідач кошти з карткового рахунку не знімав. В матеріалах справи є витяг з кримінального провадження № 12015250220000064, відповідно до якого відкрите кримінальне провадження саме з цих правовідносин. Обвинувальний акт не оголошено, підозру не вручено, справа в суді не розглядається, але відповідач зробив все, що від неї залежить, для того щоб ця справа була розслідувана. Банк вже протягом року не надає за ухвалою суду інформацію стосовно руху кредитних коштів по рахунку відповідача, що підтверджується повідомленням слідчого Барвінка Р.В. Вказана ухвала була направлена до ПАТ КБ «Приват банк», що розташований по вул. Леніна, 103 м. Монастирище для опрацювання, але на даний час від останніх будь-якої відповіді в адресу слідчого не було надано. Тобто, безпосередньо сам банк блокує продовження розслідування цієї справи та встановлення істини вже протягом року. Самостійно відповідач не проводила виплати по погашенню кредиту після 13.02.2015 року, банк це робив самостійно. Відповідач приймала ці умови, сплачувала кошти і погоджувалась, але вона вважала, що ця картка їй була просто вручена із зарплатною карткою. Заява відповідачем була на зарплатну картку, щодо заповнення кредитного договору, відповідач не пам'ятає, тобто підписала кредитний договір під впливом помилки. Відповідно до п. 6.1. правил користування платіжною карткою : «клиент дает свое согласие что по умолчанию при выдаче карты Банк блокирует возможность использования карты и сети Інтернет, а также при совершении рискових операций в стране и за рубежом (кроме Інтернет-карты). Пункт 6.2: « Клиент может получить возможность оплаты товаров / услуг по Інтернет. При предоставлении Климентом в банк заявления на розблокировку карточного счета банк принимает решение об изминении режима использования карты». Таким чином, оскільки клієнт не надавав подібної заяви про розблокування, відповідно до цього карту за замовчуванням не можливо розблокувати та використовувати в системі Приват 24, тобто щодо оплати товарів і робіт в мережі Інтернет. Зловмисники, банк навіть може це довести, якщо надасть відомості, що рух коштів був здійснений за мережею Інтернет, а не фізичним шляхом, через банкомати. Відповідач не надавала в банк заяви про розблокування картки для оплати товарів та послуг в мережі Інтернет. Банк самостійно розблокував цю карту і самостійно фактично зробив можливим вчинення злочину, тобто дій, внаслідок яких сталися такі події. Оскільки, відповідач не здійснювала жодних операцій з 2007 року жодних операцій в мережах Інтернет. У разі заблокування картки, як того вимагає п. 6.1 умов та правил надання банківських послуг, та використання картки зловмисниками в мережі Інтернет, банк повинен був відмовити в проведенні такої операції. Про зняття коштів саме через мережу Інтернет, а не безпосередньо фізичною особою, інформацію вони отримали від правоохоронних органів. Доказів того, що ці кошти зняті не відповідачем надати не може. Просить в задоволенні позову відмовити повністю. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] показала, що вона працює директором Княжекриницької ЗОШ, де працює і відповідач [PERSON] 12.02.2015 року, в четвер, відповідач перебувала на своєму робочому місці. Навчання в школі розпочинається о 8 год. 30 хв., шостий урок закінчується о 12 год. 10 хв. В той день вони перебували на роботі майже до 17 години, через підготовку до проведення атестації навчального закладу. В цей час вони були на виду одне в одного, а кабінет директора знаходиться навпроти методичного кабінету, де працювала [PERSON] з документами. У вівторок, 17.02.2015 року, але точно дати вона пам»ятає, [PERSON] запитувала дозволу відлучитися у справах в Монастирищенський відділок міліції та пояснила їй ситуацію. 12.02.2015 року відповідач своє робоче місце не залишала і вона не чула, щоб на мобільний телефон відповідача надходили смс повідомлення. В 2015 році інтернет в школі був проведений, але через відсутність фінансування в дію не введений. Самої телефонної розмови відповідача з представниками банку 12.02.2015 року вона не чула, оскільки перебувала в іншому кабінеті, але протягом дня вона бачила, що відповідач перебувала в шоковому стані. Вона розуміє, що людина надала свої координати, але характеризує відповідача виключно з позитивної сторони як людину з гарною репутацією, яка в злочинних справах себе не скомпрометувала, добросовісна, власною працею та наполегливістю заробляє кошти. Вважає, що дані обставини повинні бути враховані при вирішенні даної справи. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] показала, що вона працює разом з відповідачем в Княжекриницькій сільській школі. В лютому місця 2015 року вони готувалися до атестації школи і оскільки вона працювала заступником директора з навчально-виховної роботи і вона з відповідачем в той період багато часу були разом, тому що готувалися до перевірки. 12 лютого 2015 року, приблизно з 14 до 15 години, добре пам»ятає час, оскільки закінчився шостий урок о 14 год. 10 хв., в школі був гамір, діти йшли додому. Вона чула, що до відповідача дзвонив телефон і вона відповідала на дзвінок трохи знервовано, тому що відволікали від роботи. На її запитання, що сталося, відповідач пояснила, що телефонував «Приватбанк» та уточнював у неї інформацію і це пов"язано з подіями, які відбувались в Донецькій області. Пояснила, що «Приватбанк» перевіряє інформацію безпосередньо своїх клієнтів, оскільки є підозри на те, що «скрили» фінансову базу. Вона особисто чула, як відповідач по телефону надавала банківську інформацію, а саме прізвище і якісь цифри, кількість цифр вона не пам»ятає, а можливо ще щось. Вони не здивувалися цим подіям, оскільки в неї чоловік був в АТО і вона припускала, що така ситуація може статися. В той час інтернету в школі не було через брак коштів, а модель телефону відповідача не дозволяла їй здійснити через телефон операції в мережі інтернет. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] показала, що вона працює разом з відповідачем в Княжекриницькій сільській школі. 12 лютого 2015 року з 14 до 16 години вона знаходилась на своєму робочому місті в Княжекриницькій школі, проводила уроки, заходила в учительську за журналом та з"ясування деяких питань , які стосувались атестації школи. Зайшовши в черговий раз до учительської вона почула, що [PERSON] розмовляла по мобільному телефону. Це була досить тривала розмова з якої вона зрозуміла, що відповідач спілкується з працівником банку, так як він запитував у неї дані особистого характеру, які стосуються реквізитів банку, тобто інформацію, яка надається тільки в банк. Відповідач повідомляла дані банківської картки, реквізити картки та іншу інформацію особистого характеру, зокрема прізвище, ім»я, по-батькові, місце проживання, які є в кожного з них і до них можуть також телефонувати та надсилати повідомлення. Спочатку вона припустила, що це номер банківської карти, оскільки чула не чітко, а потім зрозуміла, що це дійсно так, оскільки відповідач спілкувалась по телефону досить тривалий час і випитували її багато чого. Вже після цієї розмови, на їх запитання, що сталось, з огляду на емоційну реакцію [PERSON], вона сказала, що працівники банку її доймають випитуваннями і пояснюють це тим, що у системі банку відбувся збій бази і вони поновлюють інформацію. Вона сказала, що вони представилися саме працівниками банку. В школі мережа інтернет на той час не була підключена, через брак коштів. У відповідача є власний ноутбук, який вона приносить в школу та працює на ньому. В той день доступу до мережі інтернет відповідач мати не могла. Чи надходили на телефон відповідача смс повідомлення вона сказати не може, оскільки не чула. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] показала, що вона знайома з відповідачем з 2006 року, працює разом з нею в Княжекриницькій сільській школі. 12 лютого 2015 року в період часу з 14 до 16 години. В силу своїх потреб, вона в цей час знаходилась поруч з відповідачем і відповідач була в полі її зору. На телефон відповідача неодноразово надходили дзвінки на які відповідач відповідала. Відповідач відповідаючи на телефонні дзвінки повідомляла номер картки, який диктувала безпосередньо дивлячись на картку, код, називала цифри. Крім цього, відповідач також називала свої дані, а саме прізвище, ім»я, по-батькові. Вона запитувала у відповідача хто її турбує на, що відповідач повідомила, що це телефонує працівник банку, оскільки стався збій системи у зв"язку з подіями у Донецькій і Луганській областях. Через деякий час відповідач повідомила, що її ошукали. Вона була присутня при тому, що дійсно до відповідача телефонували і запитували інформацію. Їй того дня також телефонували з «ПриватБанку», але повідомили не про збій системи, а про акція, запрошували дані для участі в акції. Вона відмовилася, оскільки була дуже зайнята. Вона говорила відповідачу, що до неї також телефонують, але вона не бере слухавку, а відповідач сказала, що просять її дані, оскільки відбувся збій в системі. В школі інтернет є, але мережа не підключена і відповідач доступу до мережі інтернет немала. Комп»ютер на робочому столі відповідача відсутній. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю та виходить з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір № б/н від 22.06.2007 року відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3700,00 грн., кредитний ліміт якого в подальшому було збільшено до 10000 грн. За умовами вказаного договору позивач зобов»язувався надати відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.( а.с. 6). Всі умови надання кредиту, передбачені в заяві, Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах, які складають між [PERSON] та банком договір про надання банківських послуг, згода на що підтверджена відповідачем власним підписом в заяві від 22.06.2007 року( а.с. 6). В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила підписання нею заяви від 22.06.2007 року на отримання кредиту, за змістом якої відповідач також отримала кредитну картку та ПІН код. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Добровільне підписання відповідачем договору кредиту № б/н від 22.06.2007 року, свідчить про згоду особи, яка його підписувала, з текстом та всіма умовами, викладеними в цьому документі, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до якої визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Згідно поданого позивачем розрахунку заборгованості ( а.с. 4-5) вбачається, що відповідач користувалася вказаним рахунком, знімала кошти та погашала платежі. Виконання відповідачем умов кредитного договору свідчить про її волю на настання відповідних правових наслідків, передбачених кредитним договором. Будь-яких доказів звернення відповідача за період з 2007 року по 2015 рік до позивача з приводу неправильності нарахування відсотків, суду не надано, що свідчить про те, що відповідачу достовірно було відомо про розмір процентних ставок і він повністю з ними погодився. Вищеописане спростовує посилання позивача на те, що договір б/н від 22.06.2007 р., нею не підписувався і про існування якого їй невідомо; достовірність поданої позивачем копії договору б/н від 22.06.2007 викликає сумнів та є підстави вважати її фальшивою; не укладено кредитний договір в письмовій формі, а отже за законом він є нікчемним; не надано їй її примірник кредитного договору, оскільки такий договір з її сторони підписано не було, не ознайомлено її з правилами користування електронним платіжним засобом. Відповідно до п.3.2, п. 3.3 умов та правил надання банківських послуг щодо кредитного ліміту клієнт дає згоду що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Пунктом 5.3 умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміну Тарифів та інших умов обслуговування рахунків. За змістом п.6.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за перевищення платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором. При порушенні клієнтом строків платежу за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, позичальник згідно п.8.6 Умов зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 гривень + 5 % від суми заборгованості. Виходячи із положень ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що відповідач порушила зобов'язання по погашенню кредиту, передбачені Договором № б/н від 22.06.2007 року, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та клієнтом - [PERSON], станом на 30.11.2015 року ( а.с. 4-5), відповідно до якого заборгованість становить 18469,33 грн. з них: 9499,43 грн. - заборгованість за кредитом; 6778,22 грн. - заборгованість за процентами; 836,00 грн. - заборгованість за комісією; а також штрафи 1355,68 грн. Будь-якого іншого розрахунку заборгованості сторонами суду не надано. Відповідач суду доказів наявності угоди про відстрочку сплати боргу чи про його погашення не надав. Неповернення відповідачем грошових коштів призвело до виникнення заборгованості перед позивачем. Однак, всупереч, виниклій заборгованості, відповідачем оплати суми кредиту позивачу проведено не було, що є порушенням права позивача, яке підлягає захисту судом і порушення якого, підлягає усуненню відповідачем, а тому позов підлягає до задоволення повністю. Заперечення відповідача проти позову спростовуються наступним. В частині того, що обставини справи за своєю природою мають ознаки кримінального правопорушення, а отже не є предметом розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки зазначені кошти були зняті з карткового рахунку шахраями, про що нею було подано заяву до Монастирищенського РВ УМВС України в Черкаській області та відкрито кримінальне провадження № 1201525022000064 від 17.02.2015 року за ч. 1 ст. 190 КК України ( а.с. 35-38) та підлягають закриттю на підставі ч. 1 ст. 205 ЦПК України, спростовуються п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, відповідно до якого суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відносини у сфері кредитно-правових віднесено до цивільних відносин, які регулюються Цивільним кодексом України. Наявність кримінального провадження по факту протиправного заволодіння коштами з карткового рахунку відповідача не є достатньою підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки станом на момент розгляду справи не встановлена особа, яка має статус підозрюваної у вчиненні злочину та вказана особа до кримінальної відповідальності не притягнута. В разі встановлення органом досудового розслідування обставин, які будуть новими для цієї справи, відповідач [PERSON] матиме право на звернення із заявою про перегляд рішення у справі за нововиявленими обставинами чи стягнення коштів з винної особи в порядку регресу згідно ст. 1191 ЦК України. В частині того, що позивач своїми діями/бездіяльністю порушив вимоги законодавства України щодо недотримання умов зберігання персональних даних та банківської таємниці, у зв»язку з чим зловмисники заволоділи її персональними даними та даними, які становлять банківську таємницю, що призвело до вчинення зловмисниками злочину спростовуються наступним. Згідно довідки ( копія) ( а.с. 136), виданої «Приватбанком» зазначено реєстрацію відповідача [PERSON] в Приват24 - 19.10.2011 року. Суд приймає даний доказ як належний і допустимий в силу вимог ст. ст. 57, 58 ЦПК України, оскільки він містить інформацію щодо предмета доказування, встановлює наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача. Відповідач не надав суду докази на підтвердження своїх заперечень проти даного доказу, що покладеного на нього в силу вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, оскільки обставини визначені абзацами 2-3 ч. 1 ст. 60 ЦПК України, які покладають обов»язок доказування на позивача та відповідача, відповідно, не є предметом розгляду даної справи. Клопотання про огляд довідки в оригіналі від сторін до суду не надходило. Відповідно до ст. 61 ЗУ « Про банки та банківську діяльність» банки зобов»язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом: 1) обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю; 2) організації спеціального діловодства з документами, що містять банківську таємницю; 3) застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації; 4) застосування застережень щодо збереження банківської таємниці та відповідальності за її розголошення у договорах і угодах між банком і клієнтом. Відповідачем не надано суду доказів, що саме через дії позивача « ПАТ КБ «Приватбанк» ( його працівників) не забезпечено належний порядок зберігання банківської таємниці, у зв»язку з чим зловмисники заволоділи її персональними даними та даними, які становлять банківську таємницю, що призвело до вчинення зловмисниками злочину. Натомість, в судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердила суду про надання нею інформації по своїй карті ( номер карти, персональні дані) третім особам, в телефонному режимі, 12.02.2015 року. Вказане в судовому засіданні також підтвердили і свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до п. 14.12 ст. 14 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи, що також узгоджується і з ст. 1 розділу VI Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року « Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», яка чинна на момент виникнення спірних правовідносин ( 02.2015 року) користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається. Суд вважає, що оскільки зняття коштів з карткового рахунку відповідача відбулося 12.02.2015 року, тому відповідачем було надано достатньо персональних даних третім особам, для здійснення операцій в мережі Інтернет з її карткового рахунку. Посилання відповідача на порушення позивачем вимог п.п. 6.1, 6.2 Правил користування платіжною карткою спростовується наступним. Як зазначалося вище, судом прийнято як доказ довідку ( копія) ( а.с. 136), видану «Приватбанком», яка містить інформацію про реєстрацію відповідача [PERSON] в Приват24 - 19.10.2011 року. Згідно вказаної довідки, в Інтернет Банкінгу відповідач [PERSON] зареєстрована за номером мобільного телефону, який нею раніше вказаний в кредитному договорі від 22.06.2007 року та договорі про оформлення зарплатної карти від 28.04.2010 року, зазначено наявність ( приховано) особистого логіну та паролю, IP: [NUMBER] дата реєстрації - 19.10.2011 року ( а.с.136). Доказів втрати мобільного телефону, зміни номеру мобільного телефону, відповідачем суду не надано. Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 4 Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року « Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів»: авторизація - процедура отримання дозволу на проведення операції з використанням електронного платіжного засобу; код авторизації - набір цифр або букв і цифр, який формується і надається емітентом або юридичною особою - учасником платіжної системи, яка діє за його дорученням, за результатами авторизації. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що реєстрація відповідача в системі ІнтернетБанкінг - Приват24, при відсутності доказів відмови в такій реєстрації, свідчить про надання дозволу позивачем за вимогою саме відповідача, здійснювати операції з використанням електронного платіжного засобу в мережі Інтернет. Згідно виписки з архіву повідомлень на номер мобільного телефону [NUMBER] ( едентичний номеру мобільного телефона вказаного відповідачем в заяві від 22.06.2007 року про отримання кредиту) 12.02.2015 року надіслано смс повідомлення - англійською мовою «Password» - код ( а.с. 67 - на звороті аркушу). Тобто, при користуванні Приват24 за номером мобільного телефону, який вказаний вище та належить відповідачу, вводився логін та пароль, а також паролі, які надсилалися смс повідомленнями на мобільний номер відповідача, а тому особа, яка не мала доступу до мобільного телефону відповідача ( інформації з мобільного телефону відповідача), отримати паролі з смс можливості не мала. Суд приймає даний доказ як належний доказ, оскільки відповідачем доказів на його спростування, визнання недійсним суду не надано, доказ виступає як додаток до додаткових пояснень позивача до позовної заяви від 24.03.2016 року ( а.с. 67), які скріплені його особистим підписом, що покладає на нього відповідальність за надання достовірних даних викладених в додатках до пояснень. В силу вимог ст. ст. 57, 58 ЦПК України, даний доказ містить інформацію щодо предмета доказування, встановлює наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача. Відповідач не надав суду докази на підтвердження своїх заперечень проти даного доказу, що покладеного на нього в силу вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, оскільки обставини визначені абзацами 2-3 ч. 1 ст. 60 ЦПК України, які покладають обов»язок доказування на позивача та відповідача, відповідно, не є предметом розгляду даної справи. Клопотання відповідача, змістовність та необхідність в даному випадку якого, покладено на відповідача згідно ст. 60 ЦПК України ( докази на підтвердження заперечень проти доказу позивача) про витребування додаткових доказів на спростування даних, які містяться у виписці з архіву повідомлень за період з 01.02.2015 року по 28.02.2015 року ( а.с. 69), до суду не надходило. В частині того, що позивач не виконав свій обов»язок щодо інформування клієнта про здійснення операцій за кредитною картою спростовується наступним. Відповідно п. 8.4 Умов та правил надання банківських послуг, п. 6.5 Правил користування платіжною карткою, які є невідємною частиною кредитного договору, держатель (клієнт) несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви Держателя про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, що не супроводжуються авторизацією, до момента постановки Карти в Стоп-Лист Платіжної системи. Відповідальність за всі операції, проведені в мережі Інтернет по Картах, прив»язаних до карткового рахунку Клієнта, покладається на Клієнта. Відповідно до п. 4 Розділу VI «Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» обов'язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі: інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; відмови користувача від отримання повідомлень банку про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача, про що зазначено в договорі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона отримала на номер свого мобільного телефону інформацію про здійсненні операції за її карткою, що й стало підставою звернення у відділення «Приватбанк» та міліцію з відповідними заявами. Суд вважає, що фактично має місце порушення відповідачем вимог договору, зокрема п.п. 6.1, 6.10, 8.1, 8.3 Умов і правил надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою, за змістом яких клієнт зобовязаний не передавати Карти, ПІНи третім особам, не використовувати Карти або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим договором або таких, що суперечать діючому законодавству. Держатель несе відповідальність за операції, здійснені з Картами, в тому числі наданими Банком його Довіреним особам. У випадку, якщо Держатель дає згоду на проведення операцій з Картами або нанесенеми на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання в майбутньому. Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжувалися правильним введенням ПІНа. Оскільки трансакції грошових коштів із кредитної картки відповідача були здійснені до повідомлення нею ПриватБанку про блокування коштів на рахунку, такі трансакції можливі тільки шляхом авторизації, трансакції були проведені через мережу Інтернет, грошові кошти вийшли із володіння відповідачки тільки внаслідок порушення нею зобовязань, згаданих вище положень Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, інших нормативно-правових актів, а тому її заперечення проти позову суд вважає неспроможними. Посилання відповідача на неможливість здійснення нею операцій по карті в м. Києві ( а.с. 73-90), оскільки на час здійснення операцій вона перебувала в с. Княжа Криниця, Монастирищенського району Черкаської області, не є достатнім, для відмови в задоволенні позову, оскільки здійснені банківські операції за карткою відповідача не потребували персональної присутності відповідача безпосередньо в місці здійснення банківської операції тому, що були здійснені в мережі Інтернет. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем доведено позовні вимоги, позов обгрунтований та підтверджений доказами, а тому підлягає до задоволення в повному обсязі. Судові витрати суд стягує з відповідача згідно вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України, пропорційно задоволеній сумі позову, а саме судовий збір в розмірі 1378 грн. 00 коп. На підставі викладеного ст. ст. 15, 203, 205, 207, 509, 525, 526, 527, 530, 547, 598, 599, 610, 615, 627, 634, 639, 1050,1054, 1191 ЦК України, «Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління НБУ № 705 від 05.11.2014 року, Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» №2346 від 05.04.2001 року ( зі змінами та доповненнями), Закону України « Про банки та банківську діяльність» № 2121 від 07.12.2000 року ( зі змінами та доповнення) та

Outcome: approved