Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась в суд з позовом до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про повернення сплаченої суми, відшкодування відсотків, збитків. Позов обґрунтовано тим, що 15 листопада 2007 року між [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі Банк» укладено кредитний договір №04/07-СІ/КД, за умовами якого [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 28 700 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на час укладення цього договору складає 144 935,00 грн. Цільове призначення кредиту - споживчі потреби. За користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 13 % річних. Вказано, що позивач за власною ініціативою достроково виконала боргові зобов'язання за кредитним договором. При достроковому погашенні кредиту позивач помилково перерахувала на користь відповідача надлишкову суму в розмірі 13 653 грн. На звернення до відділення банку в м. Луцьку позивача запевнили, що кошти повернуть, однак повідомили, що дані кошти зараховані в центральний офіс ПАТ «ВіЕйБі Банк» і порадили звернутись на гарячу лінію. Позивач неодноразово телефонувала на гарячу лінію відповідача, однак працівники банку мотивували свою відмову в поверненні коштів ліквідацією банку. Також зазначено, що кредитний договір, укладений між сторонами, має двосторонню дію, а тому, в силу обставин, які настали, позивач стала «кредитодавцем», а відповідач - «позичальником». Внаслідок наведеного, позивач має право вимагати сплати процентів щомісяця до дня повернення коштів. Виходячи з розрахунків, складених згідно кредитного договору, позивач вважає, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» має сплатити 13% річних та щомісячну пеню в розмірі 101,46 грн. Враховуючи зазначені в кредитному договорі пункти про неустойку, комісію та збитки, позивач сподівається отримати 100% відшкодувань від сталої суми заборгованості разом з відсотками. З огляду на вищезазначене, просить стягнути з ПАТ «ВіЕйБі Банк» обґрунтовану грошову суму в розмірі 32 754,20 грн., а також судові витрати в справі. Позивач в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Заявою від 19 лютого 2018 року просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, попередньо заявою від 25 січня 2018 року просила розглянути дану справи без участі представника ПАТ «ВіЕйБі Банк», в задоволенні позову відмовити. В матеріалах справи наявні письмові заперечення відповідача, які обґрунтовано тим, що відповідно до постанови Правління НБУ від 19 березня 2015 року №188 «Про відкликання банківської ліценції та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» від 20 березня 2015 року № 63, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22 лютого 2016 року №213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та повноваження ліквідатора строком на два роки до 19 березня 2018 року включно. З 20 березня 2015 року в ПАТ «ВіЕйБі Банк» розпочалась процедура ліквідації. Надміру сплачені грошові кошти, що поступили на рахунок для погашення заборгованості за кредитним договором [PERSON], за умови відсутності кредитної заборгованості, можуть бути повернуті в порядку, визначеному ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2007 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №04/07-СІ/КД, згідно умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти в розмірі 28 700 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на час укладення цього договору складає 144 935,00 грн. строком на 10 років, за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13 відсотків річних (а.с.5-8). З копії квитанції ПАТ «Правекс-Банк» №1451\\зб від 10 листопада 2015 року вбачається, що [PERSON] здійснила платіж на суму 13 653,00 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором №04/07-СІ/КД від 15 листопада 2007 року (а.с.9). Також встановлено, що 08 червня 2016 року позивач звернулась з заявою до ВАТ «ВіЕйБі Банк», в якій просить повернути їй надлишково сплачені грошові кошти за кредитом в сумі, що перевищує суму виплаченого кредиту за кредитним договором (а.с.14). У відповідь на вказану заяву [PERSON] отримала відповідь від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №21-036-29446/16 від 11 липня 2016 року, якою їй повідомлено про запровадження в ПАТ «ВіЕйБі Банк» тимчасової адміністрації з 21 листопада 2014 року, а з 20 березня 2015 року здійснення процедури ліквідації банку (а.с.12). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] не підтвердила належними доказами відсутність заборгованості за кредитним договором та припинення договірних правовідносин між нею та ПАТ «ВіЕйБі Банк». Крім того, позивач не обґрунтувала заявлену нею суму стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк», адже не надала суду конкретизованого розрахунку заявленої до стягнення суми коштів. В позовній заяві не зазначено жодної норми матеріального права як підставу звернення до суду з позовними вимогами. Приписами ст. 1091 Цивільного кодексу України встановлено, що банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні. Згідно з п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України № 22 від 21.01.04. (далі - Інструкція) неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі - учасників платіжної системи. Строк, протягом якого неналежний отримувач повинен повернути кошти, що помилково зараховані на його рахунок, визначений п. 6 Указу Президента України "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" від 16.03.1995р., відповідно до якого підприємства, незалежно від форм власності, мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому в силу частини другої цієї статті зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї статті застосовується також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до постанови Правління НБУ від 19 березня 2015 року №188 «Про відкликання банківської ліценції та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» від 20 березня 2015 року № 63, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 по 19.03.2016 включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 22 лютого 2016 року №213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та повноваження ліквідатора строком на два роки до 19 березня 2018 року включно. З 20 березня 2015 року в ПАТ «ВіЕйБі Банк» розпочалась процедура ліквідації. У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. При цьому під кредиторами банку маються на увазі юридичні або фізичні особи, які мають документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"). Наслідки початку процедури ліквідації банку визначено ст. 46 вказаного нормативно-правового акту. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Частиною 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Частиною 6 вказаної статті унормовано, що уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Згідно з положеннями ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до ст. 52 цього Закону. Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, в тому числі, такі повноваження: здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; тощо (ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"). Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній у ч. 1 ст. 52 цього Закону. З огляду на наведене вище, суд зауважує, що задоволення кредиторських вимог поза межами процедури ліквідації банку не узгоджується з положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суперечить вказаному Закону та призводить до порушення в цілому балансу інтересів кредиторів банку. Таким чином, будь-яке примусове стягнення грошових коштів з відповідача є незаконним. А тому, підстави для задоволення позову відсутні. На підставі ст.ст.14, 15, 16, 1212 ЦК України, ст.ст. 2,26-28,36,46,52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,

Outcome: dismissed