Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

25.01.2021 р. на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва про передачу справи за територіальною підсудністю (юрисдикцією) до Корабельного районного суду м. Миколаєва була передана позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога", в якій позивач просив визнати договір позики, укладений між ним та відповідачем - недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір, відповідно до якого він отримав позику, але ознайомившись зі змістом договору, вважає договор недійсним. Так, фінансову послугу відповідачем було надано шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, але такий договір ним не був підписаний. Вказав, що відповідачем не було дотримано положень статті 9 Закону України "Про споживче кредитування" та не повідомлено його письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору. Скориставшись тим, що йому об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач в порушення Закону України "Про захист прав споживачів" не надав йому відомостей, які є необхідними при укладенні кредитного договору та не заначив їх в кредитному договорі. Прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом проставляння у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію". У зв`язку з цим, на думку позивача, укладений договір про надання позики не можливо прирівняти до договору, укладеного в письмовій формі. Укладений договір позики на умовах фінансового кредиту містить ознаки кредитного договору. Однак, в оспорюваному договорі не вказана ціна та сукупна вартість кредиту. Працівниками відповідача було проігноровано вимоги закону та не було надано позивачеві розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговування та поверненням кредиту. Через це реально нарахований процент за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Відповідачем було введено позивача в оману на рахунок істотних умов договору, зокрема відсоткової ставки за користування кредитом та не було зазначено нічого про надмірно велику процентну ставку у випадку порушення зобов`язань. При укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як було запропоновано укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах. Розмір нарахованих процентів за кредитним договором перевищує розмір заборгованості за кредитом. Посилаючись на наведене позивач просив визнати укладений між ним та відповідачем договір позики недійсним. У відзиві на позов ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вказало на безпідставність доводів позивача та з посиланням на положення законодавства та умови укладеного між сторонами договору в задоволенні позовних вимог просило відмовити. Відповідачем вказано, що перед підписанням договору позивач був ознайомлений з сумою кредиту, нарахованими процентами за користування кредитом, терміном платежу та сукупною (загальною) вартістю кредиту. Всі умови щодо кредитування були надані для ознайомлення позивачу перед укладенням договору, а без проставляння у чекбоксі відмітки щодо ознайомлення з умовами договору, договір не був би укладений. З оспорюваного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умовив, характерні для такого виду договорів, заначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позивач погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Посилання позивача на те, що він не підписував договір не підтверджується належними та допустимими доказами. До тепер позивач продовжує користуватися грошовими коштами, а за допомогою позовного провадження про визнання договору недійним, намагається уникнути відповідальності за порушення умов договору. Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 28.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи без його участі за наявними в справі матеріалами. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, разом з відзивом на позовну заяву просив розглянути справу на підставі наданих матеріалів без участі представника та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Згідно з вимогами статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Під час розгляду судом було встановлено, що на офіційному сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в мережі Інтернет розміщено «Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», які є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору на умовах і в порядку, що визначені ними. 26.02.2020 [PERSON] звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» для отримання кредиту, що, відповідно до умов Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», є акцептом на укладення кредитного договору. В той же день, 26.02.2020 р., між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений договір № 227470312, відповідно до умов якого фінансова установа зобов`язалась надати позичальнику грошові кошти в сумі 20 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов, зазначених в цьому договорі, додатках до нього та Правилах. Грошові кошти в сумі 20 000,00 грн. відповідно до умов Договору були перераховані на банківську карту № [NUMBER] , який належить [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням (заявою) на переказ та зарахування грошових коштів та банківську карту отримувача б/н від 26.02.2020 року. Відповідно до пункту 1.2 договору кредит надавався строком на 126 днів. Пунктом 1.4. договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у наступному розмірі - 237,90 відсотків річних від суми кредиту за весь час користування ним, починаючи з першого дня надання суми кредиту позичальнику та до закінчення строку на який видавався кредит. Згідно з пунктом 1.7. договору проценти за користування кредитом в розмірі, передбаченому в п. 1.4. договору, нараховуються за кожен день користування грошовими коштами відповідно до суми кредиту, яка фактично знаходиться в користуванні у позичальника. Відповідно до п. 1.8. договору у випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, при чому проценти за користування кредитом нараховуються від фактичного залишку суми кредиту. Всі нараховані проценти за користування кредитом мають бути сплачені на дату кожного із наступних чергових платежів, при цьому сторони погодили, що кредитодавець по аналогії з порядком, визначеним в абз. 2 п. 1 ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" надає позичальнику оновлений графік платежів, шляхом відображення такого графіку в особистому кабінеті позичальника. Пунктом 3.3. договору також передбачено, що якщо позичальник не сплатив платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної графіком платежів, з наступного календарного дня він повинен виплатити кредитодавцю штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу (частини суми кредиту, визначеної графіком платежів, та нарахованих процентів), за кожен факт такого прострочення. Детальний розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначено в графіку платежів. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] як на підставу позовних вимог посилався на те, що він кредитний договів з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не підписував, йому не було повідомлено про сукупну вартість кредиту та умови кредитування, внаслідок чого його введено в оману, оскільки йому об`єктивно бракувало знань, необхідних для правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, а тому вважає його недійсним. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 628 ЦК України). Положення статті 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частин першої, другої статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Приписами статті 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з статтею 642 ЦК України - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з пунктом 4.2. договору від 26.02.2020 р. сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до пункту 4.7 договору позичальник засвідчує, що умови цього договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків кредитодавця та позичальника. За умовами пункту 4.8. договору сторони засвідчують, що укладення цього договору відповідає вільному волевиявленню сторін, жодна із сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення, та умови договору є взаємовигідними для кожної із сторін. Пунктом 4.13 договору передбачено, що цей договір електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. У пункті 4.1 договору вказано, що невід`ємною частиною Договору є "Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та паспорт споживчого кредиту, що наданий позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua. Статтею 11 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Положеннями частини першої статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог частин першої-третьої, п`ятої та шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля Особистого кабінету, кредитний договір між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не був би укладений. Тому укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 (провадження №61-16243св20), від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19), від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). Згідно з статттями 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доводи позивача про те, що договір № 227470312 від 26.02.2020 він не підписував спростовуються дослідженими судом доказами. Крім того, позивач не оспорює факт отримання кредиту відповідно до наведеного договору. Посилання позивача на те, що відповідачем не надано повної інформації щодо умов договору, використання нечесної підприємницьку практику, несправедливі умови кредитного договору та введення його в оману працівниками відповідача при його укладенні є безпідставними і ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджені належними і допустимими доказами, крім того спростовуються матеріалами справи. Суд вважає, що укладений між сторонами кредитний договір відповідає наведеним вище нормам законів та вільному волевиявленню обох сторін. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його недоведеністю. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, а спір вирішений не на його користь, то у відповідності до положень статті 141 ЦПК України судові витрати з розгляду даної справи слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed