Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

У липні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 21.12.2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою був укладений договір № б/н, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. У зв'язку з невиконанням відповідачкою умов цього договору, утворилася заборгованість, яка станом на 28.02.2018 року становить 70 985,40 грн. та складається з: заборгованості за кредитом в сумі 5787,54 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 58179,51 грн., 3400 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу: 250 грн. - фіксована частина та 3368,35 грн. - процентна складова, що підтверджується наданим розрахунком, і яку позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку. Відповідачка, яка, згідно із свідоцтвом від 18.11.2014 року, зареєструвала шлюб 13.06.2014 року та змінила своє прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» та її представник за довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні позов повністю не визнали та просили у його задоволенні відмовити в зв»язку із спливом строку позовної давності, про застосування якої подали суду відповідну заяву. При цьому [PERSON] не заперечувала факту укладення 21.12.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та нею договору б/н про отримання кредиту в сумі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, але зазначила, що після спливу строку дії картки інша їй не надавалася, а останнє зарахування нею грошових коштів на видану картку відбулося 14.12.2007 року, проте, з позовом до суду банк звернувся лише у березні 2018 року, тобто, з порушенням строку позовної давності. Автоматичне ж списання банком коштів в рахунок погашення кредиту 06.03.2015 року та 28.04.2015 року здійснювалось позивачем автоматично, своєї згоди на такі дії вона позивачу не надавала. Ухвалою судді від 16.04.2018 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 11.06.2018 року підготовче провадження було закрито та справу призначено до судового розгляду на 27.06.2018 року. В зв'язку з неявкою відповідача з невідомих причин та письмової згоди позивача щодо розгляду справи в заочному порядку, судом 06.07.2018 року ухвалено заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги позивача в повному обсязі. 17.08.2018 року відповідач [PERSON] подала заяву про скасування заочного рішення від 06.07.2018 року та перегляд справи в загальному порядку. Ухвалою суду від 04.09.2018 року заяву [PERSON] прийнято до провадження, а ухвалою від 03.10.2018 року скасовано заочне рішення Новокаховського міського суду від 06.07.2018 року по цивільній справі №661/1184/18 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судовому засіданні . Відповідачка надала до суду письмову заяву про відкладення судового засідання 06.07.2018 року, у зв'язку з тим, що вона потребує юридичної допомоги. Представник позивача письмово просила суд розглядати справу без її участі, проте, в ході судового розгляду з'ясувалося, що відповідач позовні вимоги не визнає, а вирішити справу на підставі наявних документів неможливо, а тому ухвалою судді від 15.11.2018 року явку представника позивача було визнано обов'язковою. Заслухавши пояснення учасників процесу, повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (надалі - Банк). 21 грудня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, у зв'язку із чим їй було надано наступні картки: № [NUMBER] терміном дії до листопада 2011 року та № [NUMBER] терміном дії до травня 2015 року. Вказаний договір складається із заяви, пам'ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг, тарифів. Відповідно до п. 3.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, строк дії Карти вказаний на лицевій стороні Карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Згідно п. 3.1.3 вказаних Умов, за закінченням строку дії відповідна Карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надходила письмова заява Держателя про закриття Карткового рахунку, а також за умов наявності грошових коштів на Картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій (в передостанній день місяця закінчення строку дії) при виконанні інших умов продовження, передбачених Договором. Згідно з наданим банком розрахунком станом на 27 березня 2018 року відповідачка має заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 70985,40 грн., з яких: 5787,54 грн. - заборгованість за кредитом, 58179,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3400 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 3368,35 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, такого правового висновку дійшов ВС України у справі 6-14цс14 від 18.06.2014р. Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини 1 та 3 статті 264 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до укладеного договору б/н від 21.12.2007 року, позивач надав відповідачці кредит у розмірі 600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку відповідно до умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON], згідно кредитного договору №б/н від 21.12.2007 року, отримала наступні картки: № [NUMBER] терміном дії до листопада 2011 року та № [NUMBER] терміном дії до травня 2015 року, що підтверджується відповідною довідкою, наданою суду позивачем. Отже, строк дії останньої картки, виданої [PERSON], закінчився 31 травня 2008 року. Нову картку відповідачка не отримувала. З матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що останній платіж на погашення заборгованості за договором [PERSON] самостійно здійснила 14 грудня 2014 року, у розмірі 500 грн. Наступний платіж, у розмірі та строк, визначені умовами договору, відповідачка не сплатила і з цього часу жодного платежу на погашення кредиту особисто не вносила, отже, з 14.12.2014 року у неї виникла прострочена заборгованість як по тілу кредиту так і по процентам за користування кредитом. Відповідно до пункту 4.6 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту в межах суми, що підлягають до виплати банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з карткового рахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам клієнта в розмірах, визначених цими договорами /договірне списання/, в межах платіжного ліміту карткового рахунку. Банк проводить списання коштів у грошовій одиниці України /іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України по договору, і купівлю/продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером. В ході розгляду справи судом було встановлено та не заперечувалось позивачем, що 06.03.2015 року та 28.04.2015 року банком списано з іншого карткового рахунку відповідачки 3858 грн. та 26,34 грн., відповідно, в рахунок погашення заборгованості за договором від 21.12.2007 року. Відповідно до правових позицій Верховного суду України, викладених у постанові від 08 листопада 2017 року у справі № 6-2891цс16, Верховного суду у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 366/1088/16-ц (провадження № 61-17516св18) не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення. Оскільки відповідачка жодних проплат за період з 14 грудня 2014 року не здійснювала, із заявою про списання банком будь-яких сум з її карткового рахунку на погашення заборгованості не зверталась, таке списання банк зробив за власною ініціативою, останнє не може свідчити про визнання [PERSON] боргу в повному обсязі та про переривання строку позовної давності. Отже, за обставин, встановлених судом, автоматичне списання коштів з рахунків боржника не перериває строк позовної давності, оскільки відсутнє волевиявлення останнього по визнанню боргу та його погашенню, а тому не є підставою для застосування ст. 264 ЦК України. Сплив строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Така ж правова позиція зазначена Верховним судом України у постанові від 16.09.2015 року у справі № 6-68цс15 та у постанові від 23.11.2016 року № 6-2104цс16. [PERSON]під час судового розгляду надала суду заяву, в якій просила застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмовити банку у задоволенні позову. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що останній платіж відповідачкою було здійснено 14.12.2014 року, що підтверджується, як розрахунком заборгованості, так і випискою за спірною карткою, а також поясненнями сторін в судовому засіданні, а з позовом до суду банк звернувся 27 березня 2018 року, суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності за наявності відповідної заяви відповідачки, що в силу вимог ст.267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Окрім того, оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача процентів, штрафу та пені. Зазначене узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 28 березня 2018 року № 14-10 цс 18 у справі № 444/9519/12. Оскільки у задоволенні позовних вимог суд повністю відмовляє, вимоги позивача про стягнення судових витрат на його користь задоволенню також не підлягають

Outcome: dismissed