Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", [PERSON], [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договорів банківського вкладу (депозиту), стягнення заборгованості та моральної шкоди. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 11 червня 2014 року він уклав з ПАТ КБ "Дельта Банк" договір № 00006007678986 банківського вкладу (депозиту) "8 років разом on-line" на суму 2950,65 дол. США, строком до 16.06.2015 року, під 11,5% річних. Також 13 червня 2014 року між вищевказаними сторонами було укладено договір № 00007007712340 банківського вкладу (депозиту) "8 років разом on-line" на суму 1200 дол. США, строком до 18.06.2015 року, під 11,5% річних. [PERSON] зазначає, що 05 січня 2015 року банк відмовив йому виплатити відсотки по вкладам та достроково повернути вклади, в зв'язку з відсутністю в банку доларів США. Згодом банк було віднесено до категорії неплатоспроможних банків, в результаті чого до цього часу ПАТ КБ "Дельта Банк" не повернув позивачу вклади та відсотки. На думку позивача, ПАТ КБ "Дельта Банк" було віднесено до категорії неплатоспроможних внаслідок дій та бездіяльності пов'язаних з банком осіб, якими є відповідачі [PERSON] та [PERSON] Також [PERSON] зазначає, що йому була завдана моральна шкода внаслідок порушення його прав відповідачами, яка полягає в душевних стражданнях, значних втрат душевних сил, неповагі, використанням коштів у власних інтересах, що негативно вплинули на здоров'я. Моральну шкоду позивач оцінює в 10\~000 грн. В порушення умов вищевказаного договору № 00006007678986 відповідач перед позивачем має борг з урахуванням індекса інфляції в розмірі 4601,67 дол. США та три процента річних 62,51 дол. США, а також за договором № 00007007712340 борг з урахуванням індекса інфляції в розмірі 1871,15 дол. США та три процента річних 25,43 дол. США. До початку розгляду справи по суті позивачем було подано заяву про зміну позовних вимог в зв'язку з частковим відшкодуванням боргу, відповідно до якої він просить: розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № 00006007678986 "8 років разом on-line" у доларах США, укладеного між позивачем і ПАТ КБ "Дельта Банк" від 11.06.2014 року та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача борг за цим депозитним договором з урахуванням індекса інфляції в розмірі 1462,22 дол. США; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача три процента річних з простроченої суми боргу по договору банківського вкладу (депозиту) від 11.06.2014 року № № 00006007678986 в розмірі 62,51 дол. США; розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № 00007007712340 "8 років разом on-line" у доларах США між позивачем і ПАТ КБ "Дельта Банк" від 13.06.2014 року та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача борг за цим депозитним договором з урахуванням індекса інфляції в розмірі 597,24 долара США; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача три процента річних з простроченої суми боргу по договору банківського вкладу (депозиту) від 13.06.2014 року № 00007007712340 в розмірі 25,48 дол. США, а також стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди в розмірі 10\~000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги та заяву про зміну позовних вимог підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача ПАТ "Дельта Банк" - [PERSON] не з?явився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, а також надав письмові пояснення (а.с. 99-100), відповідно до яких позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити у їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином. За таких обставин суд розглянув справу у їх відсутність, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 11.06.2014 р. між [PERSON] та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір № 00006007678986 банківського вкладу (депозиту) "8 років разом on-line" у доларах США, згідно умов якого позивач вніс вклад на депозит банку в сумі 2950,65 дол. США на строк до 16.06.2015 року включно зі сплатою процентної ставки 11,5% річних (а.с. 24). Також, суд вбачає, що 13.06.2014 року між позивачем та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір №00007007712340 банківського вкладу (депозиту) "8 років разом on-line" у доларах США, згідно умов якого позивач вніс вклад на депозит банку в сумі 1200,00 дол. США на строк до 18.06.2015 року включно зі сплатою процентної ставки 11,5% річних (а.с. 25). З п. 1.9. вищевказаних договорів вбачається, що нараховані проценти за вкладом виплачуються щомісячно, починаючи з першого робочого дня місяця, що слідкує за місяцем, в якому проценти нараховані відповідно до умов цього договору, а також у день повернення вкладу в кінці строку дії цього договору або в інший термін дострокового припинення дії цього договору у випадках, передбачених цим договором та правилами, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів № 26206700097281 (№26206700097281), відкритий на ім'я вкладника в установі банку. Відповідно до п. 1.11. вищевказаних договорів, у випадку, якщо вкладник письмово заявляє про бажання достроково припинити дію цього договору або про бажання зняти частину вкладу до закінчення строку, зазначеного в п. 1.3. цього договору, дія цього договору вважається припиненою достроково, а банк виплачує вкладнику весь вклад та проценти, нараховані за фактичний період перебування коштів на рахунку, за ставкою 0,01 процентів річних. При цьому, вкладник зобов'язаний письмово повідомити банк про вимогу проведення вкладу або його частини не менше, ніж за 3 банківські дні до очікуваної дати повернення. Разом з тим слід зазначити, що письмових доказів,які б свідчили про те, що [PERSON] виконав умови договорів та вніс на депозит ПАТ "Дельта Банк" суми зазначені в вищевказаних договорах суду не надано, однак представником відповідача не заперечується даний факт, тому суд приходить до висновку, що позивачем було виконано умови договорів. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що він усно звертався до ПАТ "Дельта Банк" з проханням виплатити йому відсотки по вкладам та достроково повернути вклади, однак йому було відмовлено через відсутність у банку доларів США. Так, суд критично оцінює даний факт, оскільки письмових доказів про бажання позивача припинити дію спірних договорів, що визначено п. 1.11. спірних договорів, суду надано не було. Разом з тим, в порушення умов договору відповідач не виконав належним чином зобов'язання за вказаними договорами. Це призвело до утворення в нього перед позивачем заборгованості. Так, з розрахунку до заяви про зміну позовних вимог (а.с. 87), наданого позивачем, суд вбачає, що станом на вересень 2015 року ПАТ "Дельта Банк" має заборгованість перед позивачем, а саме: - борг по договору банківського вкладу (депозиту) № 00006007678986 від 11.06.2014 року, з урахуванням індексу інфляції на Україні в розмірі 1462,22 дол. США; - борг по договору банківського вкладу (депозиту) № 00007007112340 від 13.06.2014 року з урахуванням інфляції на Україні в розмірі 597,24 дол. США. Також, згідно розрахунку до позовної заяви (а.с. 8-11), наданого позивачем, суд вбачає, що заборгованість відповідача перед позивачем по трьох процентах річних з простроченої суми боргу становить: - за договором № 00006007678986 - 62,51 дол. США; - за договором № 00007007112340 25,48 дол. США. Однак, слід зазначити, що відповідачем було частково відшкодовано частину боргу, в зв'язку з чим суми боргів за договорами були зменшені, проте позивачем не враховано даний факт та залишено суми нарахувань по трьох процентах річних, які зазначені в позовній заяві (до часткового відшкодування коштів). Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. А виконавець - суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Разом з тим слід зазначити, що в п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1996 року № 5 № "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" роз'яснено, що вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст.4 Закону держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я та життєдіяльності. Згідно ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Однак, постановою Національного банку України № 150 від 02.03.2015 року АТ "Дельта Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації з 03.03.2015 року призначено [PERSON] і запроваджено тимчасову адміністрацію. Згідно ч.1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" регулюються відносини, що виникають у звязку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Згідно п. 1 ч. 6 ст. 36 вищевказаного Закону, обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 26 вищевказаного Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Отже, наслідком введення тимчасової адміністрації є спеціальний порядок повернення коштів вкладників, який не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора. До того ж суд відмічає, що відповідно до положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, призупиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені нормами цього Закону. Разом з тим, слід зазначити, що в день запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк", а саме 03.03.2015 року було виплачено [PERSON] суму вкладів за договором № 00006007678986 банківського вкладу (депозиту) "8 років разом on-line" у доларах США та договором №00007007712340 банківського вкладу (депозиту) "8 років разом on-line" у доларах США. Даний факт підтверджується поясненнями позивача. Таким чином вимоги позивача про стягнення суми вкладів, процентів та індексу інфляції частково задоволенні. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відносно вимоги позивача про розірвання договорів банківського вкладу (депозиту), суд виходив з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, строки на які укладались спірні договора банківських вкладів (депозитів) на даний час закінчились, кошти передбачені даними договорами позивачу повернуті, отже договора вважаються припиненими, тому підстав для задоволення даної вимоги відсутні. Відносно позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], суд вважає, що в задоволенні їх слід відмовити, оскільки згідно ч.ч. 4, 5 ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" були введенні Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відповідальності пов'язаних із банком", який набув законної сили 08.03.2015р. - після введення тимчасової адміністрації. Що стосується моральної шкоди, то в цій частині, на думку суду, позов задоволенню також не підлягає за недоведеністю. Згідно ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В ч.1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З правової позиції\~Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року, висловленій в постанові № 6-322цс15 вбачається, що у разі, якщо події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, відбулися після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, то такі позовні вимоги підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167, 1168 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно України "Про захист прав споживачів", моральна шкода, яка заподіяна споживачу, виплачується на підставі лише у разі, якщо така шкода заподіяна виключно продукцією, яка є небезпечною для життя і здоров'я людей. Суд не приймає до уваги твердження позивача про завдання йому моральної шкоди, оскільки ним документально не підтверджено дійсне погіршення здоров′я завдане душевними стражданнями, не надано медичної довідки з діагнозом нервового зриву та фіксацією дат, які відповідали б датам вчинення протиправних дій, якими було завдано моральну шкоду. Таким чином, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діяльністю ПАТ "Дельта Банк" та обставинами, на які він посилається. Також, суд звертає увагу на те, що кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність отримувача, який має виключне право розпорядження ними, а банк, в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Вищезазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.09.2014 року по справі № 3-80гс14. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Жодним договором та нормативно-правовим актом не передбачена можливість стянення з банку коштів, які належать клієнту та зберігаються на його рахунку, оскільки банк не набуває право власності на ці кошти. Таким чином, банк не впливає на право власності та право користування коштів клієнтом на його рахунку, а тим більше не повинен сплачувати свої грошові кошти замість коштів клієнта. Примусове виконання рішення суду про стягнення коштів призведе до того, що банк в рамках виконавчого провадження повинен буде сплатити свої кошти. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Крім того, нормами Конституції України, законом чи іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, договорами банківського рахунку не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди у зв'язку з невиконанням договору банківського рахунку, тому вимоги позивача в цій частині є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", [PERSON], [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договорів банківського вкладу (депозиту), стягнення заборгованості та моральної шкоди, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed