Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

У червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 03 листопада 2016 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 6471, про звернення стягнення з неї на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 467200 грн. за укладеним ними 28 грудня 2009 року договором позики та 1700 грн. нотаріальної плати за вчинення нотаріусом цього напису. В обґрунтування позову зазначала, що 03 листопада 2016 року приватним нотаріусом Бурлакою О.В. вчинений виконавчий напис за № 6471, яким задоволено вимогу [PERSON] та стягнуто з неї на його користь за договором позики, укладеним ними 28 грудня 2009 року, заборгованість за несплаченою позикою в розмірі 467200 грн. та нотаріальну плату в розмірі 1700 грн. Позивач вважає, що цей виконавчий напис нотаріусом вчинений з порушення вимог законодавства, оскільки при зверненні до нотаріуса Миронець М.П. не надав документів, які б підтверджували безспірність вказаної суми заборгованості, вона не була повідомлена про намір звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Також посилалася на те, що сума боргу за договором позики від 28 грудня 2009 року не є безспірною, про її спірність за цим договором позики свідчить те, що на початку 2016 року [PERSON] звертався з позовом до суду про стягнення з неї грошових коштів за даним договором позики, вказавши у позові суму боргу в розмірі 1589064 грн. Однак його позов було повернуто, а 03 листопада 2016 року при вчиненні виконавчого напису нотаріуса сума її боргу перед [PERSON] зменшилася до 467200 грн., тому є незрозумілим, з яких розрахунків виходив останній при обчисленні цієї суми заборгованості. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення його вимог заперечував, посилаючись на те, що спірний виконавчий напис нотаріусом був вчинений відповідно до вимог законодавства, ним нотаріусу були подані належні документи для його вчинення. Позивачу [PERSON] неодноразово на різні адреси направлялися претензії та повідомлення про наявність заборгованості в розмірі 467200 грн., однак жодних дій, спрямованих на оскарження вказаного боргу, вона не вчинила. Його звернення на початку 2016 року до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики не може свідчити про наявність між ними спору щодо розміру боргу за договором позики. Сума боргу [PERSON] за договором позики, укладеним між ними 28 грудня 2009 року, становить 58400 доларів США, що за курсом 1 долар США = 8 грн., погодженим ними у даному договорі позики, становить 467200 грн. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлаки О. В . - адвокат Головненко Д.О. у суді позов не підтримав, проти його задоволення заперечував, посилаючись на те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом у межах наданих йому повноважень та з дотримання вимог законодавства. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 28 грудня 2009 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 8277. За умовами цього договору позики [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 745600 грн., що за середнім курсом продажу доларів комерційними банками міста Києва на день підписання цього договору становило 93200 доларів США, а Позичальник прийняла і зобов`язувалася повернути Позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів у строк до 28 червня 2014 року. На підтвердження отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 745600 грн. за договором позики від 28 грудня 2009 року [PERSON] надала розписку (т. 1 а. с. 63). Відповідно до п. 7 договору позики сторони домовились про те, що якщо Позичальник своєчасно не поверне позику в строк до 28 червня 2014 року, а також в разі якщо Позичальник не поверне, встановлену договором, частину суми позики, передбачену п. 3 цього договору, більш ніж як за шість місяців, Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в порядку і в строки, передбачені чинним законодавством України. У порушення вимог закону та умов договору позивач [PERSON] своїх зобов`язань за даним договором позики від 28 грудня 2009 року належним чином не виконала, суму боргу за цим договором повністю не повернула, у зв`язку з чим відповідач [PERSON] направляв 28 жовтня 2015 року та 30 квітня 2016 року на адресу позивача [PERSON] вказану нею у договорі позики та адресу її місця реєстрації претензії за вих. № 1 і № 2. У зазначених вище претензіях [PERSON] вказував про сплату [PERSON] заборгованості в розмірі 34800 доларів США та вимагав сплатити залишок боргу в розмірі 58400 доларів США, що еквівалентно 467200 грн. У разі несплати нею в семиденний термін даної суми боргу повідомляв, що вона буде вважатися погодженою та безспірною, а договір позики пред`явлений ним до стягнення в порядку передбаченому ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат". 07 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріусу Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлаки О.В.із заявою про вчинення ним виконавчого напису щодо стягнення з [PERSON] на його користь неповернутої суми боргу за договором позики від 28 грудня 2009 року в розмірі 467200 грн. Того ж дня, 07 вересня 2016 року, приватний нотаріус Бурлака О.В. направив на адресу [PERSON] , зазначену нею у договорі позики, повідомлення про заяву [PERSON] щодо вчинення виконавчого напису, у якому просив [PERSON] спростувати або підтвердити факт наявності заборгованості за договором позики від 28 грудня 2009 року в розмірі 467200 грн., строк виконання якого закінчився 28 червня 2014 року, та повідомив, що у разі ненадходження від неї відомостей протягом десяти днів з дня отримання нею цього повідомлення, нотаріусом буде вчинений виконавчий напис. 03 листопада 2016 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В.вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6471, про звернення стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 28 грудня 2009 року в розмірі 467200 грн. 17 листопада 2016 року заступником начальника Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Сіщуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого напису. Не погоджуючись із даним виконавчим написом нотаріуса, вважаючи вчиненим його з порушенням норм законодавства та що розмір суми боргу, який стягується за цим виконавчим написом не є безспірним, позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України та Законом України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року № 3425-XII, а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. За змістом ст. 50 вказаного вище Закону нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У ст. 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться і у пункті 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5). За нотаріально посвідченим договором позики, у разі неповернення боргу, позикодавець може звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису про стягнення заборгованості на підставі пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до п. 1 даного Переліку для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз положень ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" дає підстави для висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як із підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису та довести наявність обставин, які дають підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Тягар доказування у таких спорах законом покладено на позивача, оскільки саме він домагається змінити матеріальні правовідносини, а відповідач лише хоче зберегти їх у незмінному вигляді. Пунктами 2.1, 2.3 глави 16 Порядку № 296/5 встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Для вчинення виконавчого напису 07 вересня 2016 року [PERSON] відповідно до вимог законодавства приватному нотаріусу Бурлаці О.В. були подані наступні документи: заява про вчинення виконавчого напису від 07 вересня 2016 року, у якій зазначено відомості, що є необхідними для вчинення виконавчого напису; договір позики від 28 грудня 2009 року, у якому вказано строк виконання грошового зобов`язання до 28 червня 2014 року; розписка [PERSON] про отримання нею грошових коштів у розмірі 745600 грн. за цим договором позики від 28 грудня 2009 року. Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 вказав на те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у цивільній справі № 320/8269/15-ц наголосила на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Виконуючи вище вказані вимоги законодавства, суд здійснив перевірку обставин щодо існування на момент вчинення 03 листопада 2016 року приватним нотаріусом Бурлакою О.В. виконавчого напису безспірної заборгованості у боржника [PERSON] перед стягувачем [PERSON] , тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів між сторонами щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, та дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд встановив, що у ході розгляду даної справи у січні 2018 року позивач [PERSON] у рахунок погашення боргу за договором позики від 28 грудня 2009 року передала відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 900 доларів США та 10000 грн., що сторони визнали та у судовому засіданні вони не заперечували, тому цей факт згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Суд вважає, що даний факт беззаперечно підтверджує існування у [PERSON] суми заборгованості за договором позики від 28 грудня 2009 року на момент вчинення 03 листопада 2016 року приватним нотаріусом Бурлакою О.В. виконавчого напису. У п. 3 договору позики від 28 грудня 2009 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , сторони погодили, що повернення позики має здійснюватися щомісячно рівними частинами до десятого числа кожного місяця, починаючи з лютого місяця 2010 року. На підтвердження повернення певної грошової суми [PERSON] видає [PERSON] розписку про отримання поверненої частини позики. Тобто вказаною умовою цього договору обов`язок щодо обрахунку суми заборгованості покладено саме на позичальника [PERSON] Заперечуючи проти розміру боргу в сумі 467200 грн. за договором позики від 28 грудня 2009 року, розмір якого зазначений у виконавчому написі нотаріуса від 03 листопада 2016 року, позивач [PERSON] надала до суду розписки (т. 1 а. с. 16-22), з яких видно, що сплачена нею на користь відповідача [PERSON] у рахунок погашення суми заборгованості за договором позики від 28 грудня 2009 року грошова сума складає 32400 доларів США. Виходячи із умов договору позики та погодження між сторонами його умов у частині курсу долара США до національної валюти (1 долар США = 8 грн.), слід дійти висновку, що сума 32400 доларів США дорівнює 259200 грн. (32400 х 8 грн.). За виконавчим написом нотаріуса від 03 листопада 2016 року, сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] , становить 467200 грн. Розраховуючи розмір заборгованості [PERSON] та виходячи із суми отриманих нею за договором позики грошових коштів у розмірі 745600 грн., сплачених нею грошових коштів [PERSON] у розмірі 259200 грн., слід дійти висновку, що сума її боргу складає 486400 грн. Посилання [PERSON] на те, що зазначений у виконавчому написі розмір суми заборгованості не відповідає дійсності та є меншим, у зв`язку з частковим погашенням нею суми боргу перед [PERSON] , позивачем жодними документами не підтверджено. Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що заявлена стягувачем [PERSON] для вчинення нотаріусом виконавчого напису сума заборгованості боржника [PERSON] є безспірною, оскільки у претензіях від 28 жовтня 2015 року та 30 квітня 2016 року про виконання порушеного зобов`язання та виконавчому написі нотаріуса від 03 листопада 2016 року [PERSON] вказано суму в розмірі 467200 грн., тобто виконавчий напис було здійснено за розрахунком на суму меншу, ніж становить борг [PERSON] , тому суд вважає, що дані встановлені обставини не можуть свідчити про те, що зазначена сума заборгованості є спірною. Крім того, у п. 5 договору позики від 28 грудня 2009 року сторони домовилися, що позика вважається повернутою в момент отримання Позичальником розписки від Позикодавця про отримання всієї суми позики, після сплати останньої суми повернення позики. На підтвердження сплати боргу за договором позики від 28 грудня 2009 року у повному обсязі будь-яких розписок позивач [PERSON] суду не надала та цих обставин не довела. Доказів на підтвердження обставин того, що договір позики від 28 грудня 2009 року є удаваним правочином, який мав на меті приховати інший правочин, укладений між нею та [PERSON] , позивач суду також не надала, зокрема, щодо визнання правочину удаваним, недійсним з причин укладення його під тиском, погрозою, тощо. Вказане свідчить, що цей договір позики в силу ст. 204 ЦК України є дійсним, тому доводи позивача в цій частині суд до уваги не приймає. Будь-яких доказів, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса 03 листопада 2016 року у судах перебували справи про спір між сторонами щодо розміру заборгованості [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 28 грудня 2009 року позивачем суду теж не надано. Право позичальника [PERSON] на захист її інтересів забезпечувалося шляхом направлення їй позикодавцем [PERSON] претензій та нотаріусом Бурлакою О.В. повідомлення про заборгованість та необхідність спростувати або заперечити заборгованість в розмірі 467200 грн. за вказаним договором позики. Претензії і повідомлення направлялися позивачу [PERSON] за адресою, зазначеною у договорі позики: [ADDRESS] , та адресою місця її реєстрації: [ADDRESS] . Твердження позивача [PERSON] щодо неотримання нею вказаних претензій та повідомлення нотаріуса з огляду на те, що за адресою, яка вказана у договорі позики та на яку їй були відправлені претензії: [ADDRESS] , вона не проживає, спростовуються відомостями вказаними нею у позовній заяві, у якій позивачем зазначена така ж сама адреса, на яку суд відправляв судові повістки та які позивачем отримувалися. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] у суді не доведено, а судом не встановлено обставин, що є необхідними для визнання виконавчого напису, вчиненого 03 листопада 2016 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 6471, таким, що не підлягає виконанню. Інші доводи позивача [PERSON] висновків суду не спростовують. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, відсутність обставин та підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed