Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому з урахуванням уточнень просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими спорудами, розташованого по [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначає, що 22.09.2005 року на ім'я [PERSON], під час його перебування у шлюбі з [PERSON], було придбано зазначений жит ловий будинок з господарчими спорудами у кредит відповідно до кредитного договору №120/485-КВ/023 від 22.09.2005 року на суму 10875 доларів США зі сплатою 14 відсотків річних строком до 21.09.2020 року. Тоді ж було укладено договори іпотеки та поруки №120/36-ПР-120/023 відповідно до якого позивач поручилась за сплату кредиту та процентів за ним. Оскільки позивачем в період з 18.04.2016 року по 20.05.2016 року було виконано борг по кредитним зобов'язанням у розмірі 110909 грн., сплата зазначеної суми по кредитним зобов'язанням відповідача [PERSON] є підставою для визнання права власності на 1/2 частину спірного будинку. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю з підстав зазначених у позовній заяві, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав повністю. Надав письмові заперечення, в яких зазначає, що позивач пов'язує виконання свого обов'язку за договором поруки з автоматичним переходом права власності на 1/2 частину будинку, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, у той час як відповідно до положень Цивільного кодексу України позивач має право на відшкодування своїх витрат у зворотному (регресному) порядку. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 22.09.2005 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено договір кредиту №120/485-КВ/023, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 10875 доларів США зі сплатою 13 процентів річних. Відповідно до п. 1.2 зазначеного договору кредит надається позичальнику для придбання нерухомого майна - домоволодіння: А-1 житловий будинок, Б - літня кухня, Г - сарай, В - вбиральня, І - водопровід, ІІ - замощення, 1-3 - огорожа, загальною площею 69,6 кв. м. та житловою 45,4 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Підпунктом 1.3.1 пункту 1.3 договору кредиту передбачено, що в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає з позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, для придбання якого надається кредит заставною вартістю 73255,00 грн. 22.09.2005 року було укладено договір поруки №120/36-ПР-120/023 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» (кредитор), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель), відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та випадках, передбачених договором кредиту №120/485-КВ/023 від 22.09.2005 року. За договором купівлі-продажу домоволодіння від 22.09.2005 року [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими побудовами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до виписки по особовому рахунку №26209011149048 за період з 01.12.2005 року по 13.03.2017 року [PERSON] на погашення нарахованих процентів згідно договору №120/485-КВ/023 було сплачено 325,67 доларів США, на погашення заборгованості по договору №120/485-КВ/023 було сплачено 4002,07 доларів США, всього 4327,74 доларів США, що складає еквівалент 109256,65 грн., також було сплачено 0,26 дол. США комісії за обслуговування рахунку. Відповідно до довідки ПАТ «Укрсоцбанк» б/н від 24.05.2016 року заборгованість за договором кредиту № 120/485-КВ/023 від 22.09.2005 року, зі строком користування - по 21.09.2020 року, повністю погашена достроково. Відповідно до звіту про оцінку майна №SH13032017-002 від 13.03.2017 року середня ринкова вартість домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], для цілей оподаткування складає, без ПДВ, - 198 948,00 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 цього Кодексу). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст.ст.546, 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом; видами забезпечення виконання зобов'язання є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.572). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦПК України). Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правового зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця (боржника) полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (ст.1 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України "Про іпотеку"). Згідно із ч. 1ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 556 Цивільного кодексу України передбачено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов'язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов'язку, що виконана ним. З матеріалів справи вбачається, що позивач самостійно частково виконала грошове зобов'язання, а тому має право зворотної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь грошових коштів, яке виникло з моменту сплати боргу. Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Так, згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Разом з тим, положеннями ст. 513 ЦК України визначають, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Таким чином, право поручителя виникає з моменту уступки банком свого права вимоги до боржника. Крім того, згідно вимог ст. 4 ЗУ "Про іпотеку", обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону, яка здійснюється в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень особою, на яку, відповідно до законодавства покладені функції щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна іпотекою на підставі повідомлення іпотекодержателя. Відтак, взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону (ч.2 ст. 3 Закону України "Про іпотеку"), а тому право іпотеки у нового кредитора не виникне поки воно не буде зареєстроване в установленому законом порядку Також слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Таким чином, ураховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що відповідно до приписів ст. 182 ЦК України, норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перехід прав іпотекодержателя до нового кредитора, зокрема до позивача [PERSON], підлягав державній реєстрації в установленому законом порядку і є необхідною умовою для переходу речових прав на майно передане в іпотеку, оскільки йдеться саме про перехід прав вимоги від попереднього до наступного іпотекодержателя. Разом з тим, позивачем не надано доказів про те, що ПАТ «Укрсоцбанк» уступило поручителю свої права кредитора, які ґрунтуються на кредитній угоді з боржником (відповідачем), у тому числі й за договором іпотеки. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зважаючи на викладене,

Outcome: dismissed