Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Позивач просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON], яка померла 17.03.2016 р., а саме на: земельну ділянку площею 2,1215 га, рілля, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7422489400:03:024:0531, що розташована на території Хотіївської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; земельну ділянку площею 0,6180 га, сіножать, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7422489400:03:017:0444, що розташована на території Хотіївської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; земельну ділянку площею 0,3981 га, пасовище, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7422489400:03:006:0227, що розташована на території Хотіївської сільської ради Корюківського району Чернігівської області. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, проте нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки, оскільки оригінали документів на них були втрачені. Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі\~ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями\~206,\~207\~цього\~Кодексу. Відповідно до частини 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON], народився 09 вересня 1981 року м. Юхнов Калузької області, на даний час проживає в [INFO], що підтверджується його паспортом НК 668674, виданим Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 18.10.1999 р. 06 березня 2015 року [PERSON] склала заповіт про те, що на випадок її смерті все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде їй належати на момент смерті заповідає онуку [PERSON] [INFO]. Даний заповіт посвідчений Хотіївською сільською радою та зареєстрований в реєстрі за № 3. 17 березня 2016 року у віці 80 років [PERSON] померла про що Хотіївською сільської ради Корюківського району Чернігівської області видано 18.03.2016 свідоцтво про смерть серії І-ЕЛ \~№ 275997. За життя [PERSON] була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» Хотіївської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, що було реорганізовано в СВК «Полісся», та мала у власності земельні ділянки (колишня земельна частка (пай)), власність на які підтверджувалося: ●Державним актом на право власності на земельну ділянку ЧН № 140284 на земельну ділянку площею 2,1215 га, рілля, нормативна грошова оцінка на момент смерті 40\~655,84 грн; ●Державним актом на право власності на земельну ділянку ЧН № 197333 на земельну ділянку площею 0,6180 га, сіножать, нормативна грошова оцінка на момент смерті \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~5\~188,14 грн; ●Державним актом на право власності на земельну ділянку ЧН № 158236 на земельну ділянку площею 0,3981 га, пасовище, нормативна грошова оцінка на момент смерті \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2\~167,22 грн. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою [INFO] (довідка Хотіївської сільської ради Корюківського району Чернігівської області від 25.08.2016 № 02-23/279). На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна онук покійної - [PERSON], так як після смерті бабусі прийняв спадщину та вважав, що є повноправним власником земельних ділянок, але коли виявив бажання реалізувати своє право власності, а саме розпорядитися майном, виявилося, що без свідоцтва про право на спадщину позивач цього зробити не зможе. Позивач звернувся до Корюківської районної державної нотаріальної контори де надав докази прийняття ним спадщини після смерті бабусі, але в документах позивач не знайшов державних актів на право власності на земельні ділянки виданих на покійну, без що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину. На жаль оригінали документів було втрачено, тому для вирішення даного спірного питання позивач змушений звернутися до суду. Для підтвердження дійсності отримання покійною бабусею державних актів на право власності на земельні ділянки позивач звернувся з заявою до Відділу Держгеокадастру у Корюківському районі Чернігівської області, де йому надали відповідну інформацію (М-1990/0-1972/6-16 від 20.09.2016). Відповідно до\~ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності, посвідчується свідоцтвом про право на спадщину. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Порядок проставляння відмітки про перехід права власності затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2009 року №439. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок" від 05.03.2009 року, передбачено вилучення державного акту на право власності на земельну ділянку, на підставі якого відбувся перехід права власності, із справ нотаріальної контори, проставляння відмітки про перехід права власності на неї, та долучення державного акту на право власності на землю до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна \~спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). З викладеного видно, що позивач є спадкоємцем, тобто власником майна покійної і має право успадкувати земельні ділянки, так як відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до\~ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із\~ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Вся реєстрація прав власності відбувається за заявницьким принципом при безпосередньому звернені чи через представника (за довіреністю) до реєструючого органу, що діє відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто отримати за запитом нотаріуса дублікат державного акту суперечить чинним нормам законодавства України, що стосуються реєстрації прав на нерухоме майно, а відповідно до листа Мінюсту «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» У \~разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом, \~застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок \~того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням "застарілих" норм з одного й того ж питання. Відповідно до\~ст. 1225 цього Кодексу, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.\~\~\~\~ Так як нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з земельних ділянок, позивач \~змушений звернутися за захистом свого права до суду. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно\~\~статті 16 Цивільного кодексу України\~\~ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для \~оформлення права на це майно. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину \~не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред?явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, зясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню, так як за життя спадкодавець набув право на земельні ділянки, прийняв спадщину після смерті батька, проте, позбавлений можливості оформити спадщину через втрату правовстановлюючих документів. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 гривень. Враховуючи викладене,

Outcome: approved