Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

[PERSON] (в особі представника позивача - [PERSON].) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» - відповідач), третя особа: Управління Держпраці у Сумській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до листа управління Держпраці в Сумській області від 11.12.2017 року було встановлено, що під час перевірки відповідача було виявлено, що в розрахунку заробітної плати за липень 2017 року позивачу нарахована винагорода за підсумками роботи за 2016 рік, яка виплачена поштовим відправленням 05.08.2017 року, у зв'язку з викладеними порушеннями вимог ст.116 КЗпП України та внаслідок невиплати в день звільнення всіх коштів позивачу, встановлено, що при здійсненні з ним розрахунків по погашенню заборгованості, в порушення ч.1 ст.117 КЗпП України, позивач має право стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 05 травня 2016 року по 05 серпня 2017 року, в зв'язку з чим просив суд стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 59237 грн. 85 коп.. Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 20.02.2018 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. До підготовчого судового засідання, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача, в якому відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивував тим, що позивач безпідставно вимагає стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 05.05.2016 року по 05.08.2017 року; що відповідач виплатив [PERSON] середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 30.04.2016 року по 05.05.2016 року у сумі 979,14 грн.. Та відповідно враховуючи вимоги норм законодавства про працю, про оплату праці, галузевої угод та колективного договору [PERSON] після його звільнення з роботи в рамках чинного законодавства України нараховувались та виплачувались премія, винагорода за підсумками роботи за рік та матеріальна допомога. Ухвалою Ямпільського районного суду Сумської області від 06.08.2018 року у вказаній справі було призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] та представник відповідача [PERSON], кожен окремо, в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважали такими, що задоволенню не підлягають. Третя особа: представник Управління Держпраці у Сумській області, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без третьої осби (а.с.82). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною 1 ст.117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] звільнився з роботи в зв'язку з виходом на пенсію 29.04.2016 року (а.с.4), а виплата всіх сум, що належала йому в день звільнення від підрозділу відповідача Виробничого підрозділу Конотопська дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» виплачена 05.05.2016 року. Тобто відповідач виплатив всі суми, що належали позивачу [PERSON] в день звільнення на шостий день після звільнення, що підтверджується наказом про припинення трудового договору № 325/ос (а.с.137), розрахунком заробітної плати за квітень 2016 року (а.с.138), платіжною відомістю № 22 від 05.05.2016 року 9а.с.139) та платіжним дорученням 1773 від 05.05.2016 року (а.с.140). Таким чином, відповідач виплатив [PERSON] 02.02.2018 року середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 30.04.2016 по 05.05.2016 у сумі 979,14 грн. (список № 36 (а.с.141)). Про що позивач підтвердив у своїй позовній заяві, що дійсно відповідач виплатив середній заробіток позивачу за вказаний період, тобто за 6 днів у сумі 979,14 грн., а відтак за ці дні у позивача претензії відсутні. А отже відповідач виплатив позивачу всі суми, що належали йому від підприємства в день звільнення та відповідно виплатив йому його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку по 05.05.2016 р. включно. Статтею 97 КЗпП України встановлено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Статтею 9 Закон України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов'язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем, враховуючи вимоги вищезазначених норм законодавства про працю, про оплату праці та колективного договору, [PERSON] після його звільнення з роботи на підставі Положення про преміювання керівників, фахівців, службовців апарату та виробничого штату Конотопської дирекції залізничних перевезень та Положення про преміювання керівників, спеціалістів, службовців та робітників станції Хутір-Михайлівський, які є додатками до колективного договору премія за квітень місяць 2016 року нараховувалась в червні місяці 2016 року та була виплачена йому і всім іншим працівникам відповідача в липні 2016 року (розрахунок заробітної плати [PERSON] за червень 2016 року та витяг з платіжної відомості № 36). Таким чином відповідач при нарахуванні в червні місяці 2016 року та виплаті згідно вимог колективного договору премії [PERSON] у липні місяці 2016 року вимоги ч.1 ст.116 КЗпП України, щодо виплати всіх сум при звільненні працівника, що належать йому від підприємства в день звільнення не порушував, так як в день звільнення 29.04.2016 року у [PERSON] взагалі не було премії за квітень місяць тому відповідач не міг безпідставно виплатити неіснуючу премію [PERSON] в квітні місяці 2016 року. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем враховуючи вимоги вищезазначених норм законодавства про працю, про оплату праці [PERSON] після його звільнення з роботи на підставі Положення про виплату винагороди за підсумками роботи за рік затвердженого наказом Укрзалізниці від 23.12.2003 року № 327-Ц, яке є додатком до галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту і профспілками винагорода за підсумками роботи за 2015 рік нараховувалась всім працівникам відповідача у вересні 2016 року та була виплачена йому і всім іншим працівникам відповідача у жовтні 2016 року в тому числі і звільненим працівникам, які пропрацювали весь календарний рік, або на протязі календарного року звільнилися з поважних причин і звільнилися в період до виплати винагороди (розрахунок заробітної плати [PERSON] за вересень 2016 (а.с.163), відомість № 329 (а.с.164), рішення ПАТ «Укрзалізниця» від 23.09.2016 року № Ц/6-1/1048-16 (а.с.156), наказ філії «Південно-Західна залізниця» від 30.09.2016 року № 631-Н (а.с.157-159), протокол засідання комісії Конотопської дирекції залізничних перевезень від 27.09.2016 року (а.с.160), наказ Конотопської дирекції залізничних перевезень від 27.09.2016 року № 222(а.с.161-162)). Таким чином враховуючи вимоги вищезазначених Положення про виплату винагороди за підсумками роботи за рік, яке є додатком до галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту і профспілками та чинного законодавства України [PERSON] нарахована у вересні 2016 та виплачена у жовтні 2016 року винагорода за підсумками роботи за 2015 рік як звільненому працівнику, який пропрацював весь календарний 2015 рік і звільнився в період до виплати винагороди. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем враховуючи вимоги вищезазначених норм законодавства про працю, про оплату праці [PERSON] після його звільнення з роботи на підставі вищезазначеного Положення про виплату винагороди за підсумками роботи за рік, яке є додатком до галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту і профспілками винагорода за підсумками роботи за 2016 рік нараховувалась всім працівникам відповідача у липні 2017 року та була виплачена йому і всім іншим працівникам відповідача у серпні 2017 року в тому числі і звільненим працівникам, які пропрацювали весь календарний рік, або на протязі календарного року звільнилися з поважних причин і звільнилися в період до виплати винагороди (розрахунок заробітної плати [PERSON] за липень 2017 року (а.с.173), список № 301 нв (а.с.172), рішення ПАТ «Укрзалізниця» від 11.07.2017 року № Ц/2-25/1666-17 (а.с.165), наказ філії «Південно-Західна залізниця» від 21.07.2017 № 366-Н (а.с.166), протокол засідання комісії Конотопської дирекції залізничних перевезень від 31.07.2017 року (а.с.168), наказ Конотопської дирекції залізничних перевезень № 165). Отже враховуючи вимоги вищезазначених Положення про винагороду, яке є додатком до галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту і профспілками та чинного законодавства України [PERSON] нарахована у липні 2017 року та виплачена у серпні 2017 року винагорода за підсумками роботи за 2016 рік як звільненому працівнику, який на протязі календарного 2016 року звільнився з поважних причин у зв'язку з виходом на пенсію виплата винагороди провадилась пропорційно відпрацьованому часу. Таким чином, відповідач при нарахуванні у вересні місяці 2016 року, у липні місяці 2017 року і при виплаті згідно вимог Положення про виплату винагороди за підсумками роботи за рік [PERSON] у жовтні 2016 року та у серпні 2017 року винагород за підсумком роботи за 2015 рік та 2016 рік вимоги ст.116 КЗпП України, щодо виплати всіх сум при звільненні працівника, що належать йому від підприємства в день звільнення не порушував, так як в день звільнення 29.04.2016 року у [PERSON] взагалі не було зазначених винагород за підсумком роботи за 2015 рік та 2016 рік, тому відповідач не міг безпідставно виплатити неіснуючі винагороди [PERSON] в квітні місяці 2016 року. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем враховуючи вимоги вищезазначених норм законодавства про працю, про оплату праці та колективного договору [PERSON] після його звільнення з роботи на підставі п.8.22 колективного договору нараховувалась у лютому та виплачена у березні 2017 року сума матеріальної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку. Відповідно до зазначеного п.8.22 колективного договору при звільненні працівників вперше з роботи у зв'язку з виходом на пенсію, виплачується одноразова матеріальна допомога в розмірі середньомісячних заробітків в залежності від стажу роботи та відповідно встановлено, що розмір цієї допомоги надається в залежності від стажу роботи на залізничному транспорті (витяг колективного договору, розрахунок заробітної плати за лютий 2017 рік (а.с.179) та список № 55 (а.с.180)). При звільненні [PERSON] з роботи 29.04.2016 року за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за віком, не було підтверджуючих документів щодо входження періоду його роботи в Державному комерційно-виробничому підприємстві «Полісся» з 17.04.1995 року по 19.12.1999 рік до стажу роботи на залізничному транспорті. Після отримання відповідачем від [PERSON] скарг від 01.02.2017 року, від 01.02.2017 року щодо підтвердження стажу роботи на залізничному транспорті були отримані інформація і необхідні документи та встановлено, що Державне комерційно-виробниче підприємство «Полісся» було засноване Південно-Західною залізницею і утворилося на основі ОРСа НОД-5 станції Хутір Михайлівський (архівна довідка від 25.04.2016 року, скарги від 01.02.2017 року, від 01.02.2017 року (а.с.188,189)). Згідно листа № 02-24/114 від 31.01.2017 року Дружбівської міської ради Ямпільського району Сумської області (а.с.178), державне комерційно-виробниче підприємство "Полісся" ліквідовано згідно рішення Господарського суду Сумської області по справі № 634-4/21 від 22.08.2005 року. Накази з особового складу та особові рахунки нарахування заробітної плати ДКВП "Полісся" передані на зберігання до Трудового архіву Дружбівської міської ради на підставі рішення виконкому від 21.01.2008 року №13 (лист № 02-24/114 від 31.01.2017 року). Враховуючи викладене, вищезазначені документи Державного комерційно-виробничого підприємства "Полісся" не передавалися до архіву Конотопської дирекції залізничних перевезень, а отже в Конотопській дирекції залізничних перевезень при звільненні [PERSON] з роботи за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію за віком, не було підтверджуючих документів щодо входження періоду його роботи в Державному комерційно-виробничому підприємстві "Полісся" з 17.04.1995 року по 19.12.1999 рік до стажу роботи на залізничному транспорті. Отже, враховуючи вимоги колективного договору та чинного законодавства України на день звільнення 29.04.2016 року, [PERSON] була нарахована та виплачена одноразова матеріальна допомога в розмірі середньомісячних заробітків відповідно до встановленого стажу роботи на залізничному транспорті станом на 29.04.2016 року, що підтверджується наказом про припинення трудового договору № 325/ос, архівною довідкою. Таким чином, відповідач при нарахуванні у лютому та виплаті у березні 2017 року [PERSON] матеріальної допомоги в розмірі одного середнього місячного заробітку згідно колективного договору вимоги ч.1 ст.116 КЗпП України щодо виплати всіх сум при звільненні працівника, що належать йому від підприємства в день звільнення, не порушував, так як в день звільнення 29.04.2016 року у [PERSON] взагалі не було підтверджуючих документів щодо входження періоду його роботи в Державному комерційно-виробничому підприємстві "Полісся" з 17.04.1995 року по 19.12.1999 рік до стажу роботи на залізничному транспорті, тому відповідач не міг безпідставно виплатити неіснуючу матеріальну допомогу за вказаний період роботи [PERSON] в квітні місяці 2016 року. Як вбачається з матеріалів справи позивач в позовній заяві посилається на лист управління Держпраці в Сумській області від 11.12.2017 року, як на єдину підставу для виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 29.04.2016 року по 05.08.2017 року. Порядком накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 визначено механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення". Відповідно до п.2 Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об'єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі в тому числі акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об'єднаної територіальної громади. Згідно абзацу другого частини 2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу у тому числі в разі порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення. При розгляді 02.01.2018 року справи про накладання штрафу та на підставі акта інспекційного відвідування від 07.12.2017 № СМ 273 щодо порушень ПАТ «Укрзалізниця» законодавства про працю Управління Держпраці у Сумській області погодилось з поясненнями ПАТ «Укрзалізниця», що виплата всіх сум, що належали [PERSON] в день звільнення від Дирекції виплачена 05.05.2016 року, тобто на шостий день після звільнення. Відповідно до постанови Держпраці про накладання штрафу № 1/СМ 273 від 02.01.2018 року накладено на ПАТ «Укрзалізниця» штраф у розмірі мінімальної заробітної плати 3200 грн. на підставі абзацу восьмого частини другої ст.265 КЗпП України за порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим-сьомим частини другої 2 ст.265 КЗпП України. Тобто, Управлінням Держпраці у Сумській області накладено штраф на ПАТ «Укрзалізниця» за виплату всіх сум, що належали [PERSON] в день звільнення від відповідача на шостий день після звільнення, а не за порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць. А отже, своєю постановою спростувало висновки зазначені в акті перевірки Держпраці № СМ 273 що кінцевий розрахунок [PERSON] за всіма належними на день звільнення виплатами проведено - 05.08.2017 року через 15 місяців після звільнення. Таким чином, Управління Держпраці у Сумській області своєю постановою підтвердило, що відповідач виплатив всі суми, що належали [PERSON] в день звільнення на шостий день після звільнення. А отже вимоги ч.2 ст.265 КЗпП України в частині порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі відповідачем не порушувались. При цьому доданий Позивачем до позовної заяви, як єдиний доказ лист Управлінням Держпраці у Сумській області від 11.12.2017 № К-1051/1п/16-08/2017/7248 не є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнення, так як враховуючи вимоги ст.82 ЦПК України лист Держпраці не є підставою звільнення від доказування. Таким чином, позивач не додав до позовної заяви жодних доказів, які б підтверджували обставини зазначені в позовній заяві або наявність підстав для звільнення від доказування, а надав копію вищезазначеного листа третьої особи. Тобто, позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України, щодо наявності підстав стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем пропущений строк позовної давності встановлений ст.233 КЗпП України відповідно до якої працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Представником відповідача [PERSON] заявлено про застосування спливу позовної давності відповідно до ст.233 КЗпП України. Відповідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Нормами ст.257 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки. Частиною 1 ст.258 ЦК України встановлено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. На пред'явлений позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні поширюються положення ст.258 ЦК України щодо спеціальної позовної давності передбаченої ст.233 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що позивачу стало відомо про порушення своїх прав у лютому-березні 2017 року. За таких обставин строк позовної давності згідно ч.1 ст.258 ЦК України та ст.233 КЗпП України позивачем пропущений. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed