Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що [INFO] у них з відповідачем народився син [PERSON] . Відповідач записаний батьком дитини у свідоцтві про народження. В офіційному шлюбі вони не перебували. З 2012 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов`язані. Син проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. З 2012 року відповідач не бачив сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі. Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної матеріальної допомоги. Вихованням та фактичним утриманням дитини займається позивач. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, ніколи не цікавився життям дитини, не відвідував і не відвідує його вдома. Не сплачує аліментні платежі. Відповідач 14.01.2020 року відмовився від батьківства стосовно сина, склавши відповідну заяву у нотаріуса, тому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.72). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Марківського районного суду в розділі "Громадян, що мешкають в зоні АТО", оскільки відповідач зареєстрований на тимчасовоокупованій території України визначеній Верховною радою України куди підприємством поштового зв`язку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції (а.с.76) Представник третьої особи: Служби у справах дітей Чмирівської сільської ради Старобільського району у підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання у відсутність представника (а.с.69). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК Україну, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. 19.05.2021 року згідно ст.281 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до протоколу судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, надходить до наступних висновків. Згідно копії свідоцтва про народження, сторони у даній справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 22.06.2006 р. (а.с.6). Відповідно до довідки № 68 від 13.02.2020 р. виданої Директором Чмирівського ліцею - [PERSON] навчається у Чмирівському ліцеї з 2012 року. Батько ніякої участі у вихованні сина не приймає (а.с.7). Позивач [PERSON] разом з сином зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні від 03.02.2020р. (а.с.8). Згідно довідки № 3507/1626.77 від 03.12.2019 виданої начальником Слов`яносербського РВ ДВС ГТУЮ у Луганській області , [PERSON] не отримує аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Згідно заяви від 14.01.2020 року посвідченої приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним М.М., [PERSON] добровільно відмовляється від батьківства стосовно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] і не заперечує проти його усиновлення, будь - ким з громадян з наданням йому прізвища та по батькові усиновителя (а.с.10). Згідно ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такі ж обов`язки на батьків покладені статтею 150 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 5 ст. 12 цього ж закону передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено в пункті 16 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд вважає, що зібраними у справі доказами підтверджено, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і не приймає жодної участі у вихованні свого сина, що проявляється у відсутності спілкуванні з ним та інтересу щодо його життя і здоров`я, не прийняття участі у створенні сину належних умов для його нормального та всебічного розвитку. Ухилення відповідача від виховання сина суперечить його інтересам, перешкоджає його нормальному вихованню в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини і сім`ї. Крім того, заявою, посвідченою приватним нотаріусом 14.01.2020 року, [PERSON] зазначив про відмову від батьківських прав на свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З урахуванням викладеного, суд вважає, що захист прав малолітньої дитини шляхом позбавлення відповідача батьківських прав є виправданим заходом впливу і буде відповідати інтересам дитини. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 12.02.2020 року про сплату судового збору в сумі 840,80 грн. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 840,80 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved