Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник товариства з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" та [PERSON] було укладено договір про отримання кредиту у розмірі 1 500 грн. від 22.09.2015 року за № 150922-093608. Відповідач сплатив відсотки за користування кредитом у розмірі 750 грн., частково погасив заборгованість за тілом кредиту у розмірі 27 грн. та пролонгував договір строком до 15.11.2015 року, взявши на себе зобов'язання повернути кредит разом із сплатою відсотків у розмірі 2 356,80 грн. Після чого відповідач не здійснював погашення заборгованості за кредитом, відсотками внаслідок чого станом на 23.11.2016 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 13 374. 84 грн., яка складається з суми основного боргу у розмірі 1 473 грн., відсотків за договором у сумі 883, 80 грн. пені за договором у сумі 11 018,04 грн., яку представник позивача просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник товариства з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" не зявився, поштою надіслав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у звязку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов товариства з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" до [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" та [PERSON] укладено кредитний договір № 150922-093608 від 22.09.2015 року. Відповідно до п. 2.1. умов надання та обслуговування кредитів договір укладається шляхом акцепту товариством пропозиції клієнта про укладення договору, викладеного в заяві. Згідно п. 3.1.1. умов надання та обслуговування кредитів клієнт зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в дату повернення кредиту, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до цих умов, договору та/або умов відповідної угоди сторін. Відповідно до п. 2.4.1. умов надання та обслуговування кредитів за користування кредитним коштами, процентна ставка встановлюється у розмірі, визначеному в заяві-анкеті, виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом. Заявою анкетою від 22.09.2015 року, передбачено, що [PERSON] ознайомившись з умовами надання та обслуговування кредитів, просить надати йому кредит на особисті потреби у розмірі 1 500 грн. строком на 30 днів до 21.10.2015 року зі сплатою 2 % за кожен день користування кредитом. Згідно п. 4.4. умов надання та обслуговування кредитів при виникненні заборгованості клієнт зобов'язується сплачувати товариству пеню у розмірі 2.64 % від суми заборгованості, починаючи з першого дня заборгованості, на п'ятнадцятий день заборгованості зобов'язується сплачувати товариству пеню у розмірі 4.02 %, на тридцятий день заборгованості клієнт зобов'язується сплачувати товариству пеню у розмірі 6.67%. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. 4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобовязання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. В підтвердження наявності заборгованості позивачем були надані відповідні розрахунки заборгованості відповідача за кредитним договором № 150922-093608 від 22.09.2015 року, згідно з якими заборгованість [PERSON] становить 13 374.84 грн. Разом з цим, суд вважає необхідним застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Верховний суд України у правовому висновку по справі № 6-100 цс 14 від 03.09.2014 року та № 6-1120цс15 від 4 листопада 2015 року, зазначив, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд враховує, що розмір заборгованості по сплаті пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, яку вимагає стягнути банк значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, а тому суд реалізовуючи своє право, передбачене ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача до 1 473 грн. Таким чином, оскільки відповідач не виконує свої зобовязання за договором, враховуючи те, що судом зменшено розмір неустойки, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial