Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

16 травня 2016 року позивач звернувся із вищезазначеним позовом, в обґрунтування посилається на те, що 23 жовтня 2013 року з вини відповідача, який керував автомобілем «ВАЗ», д/н [NUMBER] , скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль «Range Rover», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який перебуває у власності [PERSON] . Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Потерпіла [PERSON] 07 листопада 2013 року звернулась на його адресу із заявою про виплату страхового відшкодування, вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого становила 162 504,12 грн. У зв`язку з настанням події, передбаченої ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивачем виплачено відшкодування [PERSON] в розмірі 50 925,00 грн., виходячи із наступного розрахунку: 50 000,00 грн. розміру шкоди та 925,00 грн. витрат на послуги аварійного комісара. Позивач звернувся до відповідача із проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування сплачена не була, що змусило позивача звернутися із позовом до суду. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 19 травня 2016 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 16-17). Ухвалою суду від 20 липня 2017 року позовну заяву було повернуто позивачеві внаслідок не усунення її недоліків (а.с. 20). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2018 року апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України було задоволено, ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2017 року - скасовано з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 60-61). 04 травня 2018 року зазначена справа надійшла на адресу Бабушінського районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 63). Ухвалою суду від 10 травня 2018 року було відкрито провадження у справі (а.с. 65-66). Ухвалою суду від 29 березня 2019 року постановлено про розгляд цієї справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін (а.с. 128-129). Представник позивача, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подав, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 23 жовтня 2013 року о 09 годині 30 хвилин в м. Дніпропетровськ на вул. Героїв Сталінграду, 156, на території авто базару рухався автомобіль ВАЗ 2106, д/н [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] , який виїжджаючи з прилеглої території автобазару не пропустив автомобіль марки «Land Rover» модель «Range Rover Sport», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який знаходиться у власності [PERSON] , скоїв з ним зіткнення, в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, постраждалих немає. Таким чином водій [PERSON] порушив вимоги п. 10.2 ПДР України. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 листопада 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 73). Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до звіту № 07-11-13 про оцінку ринкової вартості на момент ДТП, вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу в результаті пошкодження колісного транспортного засобу, з урахування ПДВ складає 162 504,12 грн. (а.с. 96-101). 29 жовтня 2013 року [PERSON] подала позивачеві повідомлення про настання страхового випадку та 07 листопада 2013 року подала позивачеві заяву про виплату грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану відповідачем в порядку ст. 35, пп. а) ст.41.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а.с. 78-79, 85). На підставі довідки № 1 від 26 грудня 2013 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, Наказу в.о. генерального директора МТСБУ № 150 від 15 січня 2014 року, позивачем виплачено відшкодування [PERSON] у розмірі 50 000,00 грн., що також підтверджується платіжним дорученням № 130 від 17 січня 2014 року (а.с. 74, 75, 77). 31 жовтня 2013 року та повторно 20 січня 2014 позивач звертався до відповідача із вимогою добровільно компенсувати завдані збитки (а.с. 118, 119). Доказів сплати виплаченої суми страхового відшкодування відповідачем суду не надано. Згідно із ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пп. а) п.41. 1 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно із ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ відшкодовує шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 993, 1191 ЦК України до страхової організації, що сплатила страхове відшкодування за майновим страхуванням в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яку особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Згідно із підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право вимагати в порядку регресу з власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст. 13 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Внаслідок викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та наявні всі підстави для задоволення позову із стягненням на користь позивача з відповідача суми в розмірі 7 563,12 грн., виплаченого страхового відшкодування. При цьому, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про стягнення витрат на залучення аварійного комісара, оскільки стягнення витрат на послуги аварійного комісара не передбачено чинним законодавством, оскільки ці витрати не віднесені до фактичних витрат, що були сплачені потерпілому, а є наслідком виконаних робіт. Крім того, умови та порядок провадження діяльності аварійних комісарів, які з`ясовують причини настання страхового випадку та визначають розмір збитків відповідно до Закону України "Про страхування", визначені Типовим положенням про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 8 від 05 січня 1998 року, відповідно до ст. ст. 2, 5 якого аварійний комісар - особа, яка з`ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг та діяльність аварійного комісара щодо з`ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків провадиться на підставі договору із страховиком. Відповідно до ст.ст. 16, 17 зазначеного Типового положення на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат. Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди. За вимогами п.п. 18, 19, 20 Типового положення аварійний комісар, який складає аварійний сертифікат, несе персональну відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у ньому і такий сертифікат підписується аварійним комісаром, що з`ясував обставини і причини настання страхового випадку, і завіряється штампом. Аварійний сертифікат складається у двох примірниках, один з яких видається страховику (страхувальнику), а другий зберігається в аварійного комісара. Матеріали справи не містять аварійного сертифікату, складеного відповідно до зазначеного положення, а містять звіт авто товарознавчого дослідження, складений спеціалістом авто товарознавцем, внаслідок чого підстав для стягнення витрат на залучення аварійного комісара суд не вбачає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial