Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд визнати недійсними: п.1.8.1, п.4.1.1, п.4.1.2, п.4.1.3, п.4.1.4, п.4.1.5, п.4.1.6 кредитного договору №HCL-001/006/2006 від 09.06.2006 року, укладеного між нею та Акціонерним комерційним банком "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого був ТОВ "ОТП [PERSON]", а на даний час правонаступником є ТОВ "ОТП Факторинг Україна". Обгрунтувала позивач свої вимоги тим, що положення оскаржуваних пунктів Кредитного Договору, якими передбачено сплату пені та штрафу за часткове або повне дострокове виконання зобовязань, а також за прострочення виконання зобов'язань, є несправедливим і має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, оскільки встановлює вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (біля 300% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити. Представник відповідача - ПАТ «ОТП [PERSON]» в судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив. Представник відповідача ПАТ «ОТП Факторинг Україна» в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що всі умови договору були погоджені сторонами під час його підписання, а тому підстав для задоволення вимог позивача немає. Також представник відповідача просив застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, адже кредитний договір був укладений 09.06.2006 року, а позивач з позовом до суду про визнання недійсними окремих положень пунктів договору звернулася лише у січні 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що 09 червня 2006 року між [PERSON] а АКБ "Райффайзенбанк Україна" був укладений Кредитний договір № HCL-001/006/2006 (а.с.8-12). За умовами Кредитного договору [PERSON] надав Позичальнику кредит в розмірі 80000 (вісімдесят тисяч) доларів США, а Позичальник в сваю чергу зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку зазначені кредитні кошти у строки, передбачені Кредитним договором (зокрема, в п.1.6 Кредитного договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобовязання, визначені Кредитним договором № HCL-001/006/2006. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору цільовим використанням кредиту визначено будівництво Позичальником нерухомого майна (житлового будинку) на земельній ділянці, що належить на праві власності Позичальнику та знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Північна, 50. Відповідно до п. 1.6.1. Кредитного договору. Позичальник зобов'язався повернути Банку суму кредиту не пізніше 09 червня 2026 року. Належне виконання зобов 'язань позичальником за Кредитним договором № HCL-001/006/2006 забезпечувалось укладеним між Банком та Поручителем договором поруки № SR-001/006/2006 від 09 червня 2006, а також договором іпотеки № РCL-001/006/2006 від 08 червня 2006 року. Відповідно до п. 1.8. Кредитного договору Позичальник за часткове або повне дострокове виконання своїх зобовязань має сплатити штраф у розмірі: а) 3% від суми часткового чи повного дострокового виконання боргових зобовязань, протягом першого року з моменту отримання останнього траншу. б) 2% від суми часткового чи повного дострокового виконання боргових зобов'язань, протягом другого року з моменту отримання останнього траншу. в) 1% від суми часткового чи повного дострокового виконання боргових зобов 'язань протягом третього року з моменту отримання останнього траншу. Відповідальність Позичальника за неналежне виконання зобовязань щодо повернення кредитних коштів визначена в п. 4 Кредитного договору, а саме: п 4.1.1. за порушення зобовязань стосовно повернення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитними кошами у визначені договором строку Позичальник має сплатити пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. 4.1.2 за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 14 днів Позичальник крім пені передбаченої п. 4.1.1. додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0.01% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше ніж 25,00 грн. 4.1.3 за прострочення виконання боргових зобов'язань понад 30 днів Позичальник крім пені та штрафу передбачених п. 4.1.1. та п. 4.1.2. додатково сплачує на користь Банку штраф у розмірі 0.02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше ніж 50,00 грн. 4.1.4 за нецільове використання кредиту позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 5% від суми кредитних, використаних за нецільовим призначенням. Вказаний штраф сплачується додатково до інших сум, що підлягають сплаті згідно цього Договору. 4.1.5 за часткове або повне дострокове виконання боргових зобов'язань, Позичальник зобовязаний сплатити на користь банку штраф у розмірі: а) 3% від суми часткового чи повного дострокового виконання боргових зобов'язань, протягом першого року з моменту отримання останнього траншу. б) 2% від суми часткового чи повного дострокового виконання боргових зобов 'язань, протягом другого року з моменту отримання останнього траншу. в) 1% від суми часткового чи повного дострокового виконання боргових зобов 'язань, протягом третього року з моменту отримання останнього траншу. Вказаний штраф сплачується додатково до інших сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. 4.1.6 В разі невиконання чи неналежного виконання Позичальником п. 2.3.12.3. та п. 2.3.12.4. цього договору, останній зобов'язаний сплатити на користь банку штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за цим договором. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. З ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 та ч. З ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. [PERSON] надав Позичальнику кредит на будівництво нерухомого майна, а саме власного житлового будинку, то при укладенні цього договору [PERSON] зобов'язаний був дотримуватись вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема у Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору Відповідно до ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які с несправедливими Умови договору с несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п.5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що положення п 1.8.1 та положення підпунктів п. 4. Кредитного Договору, якими передбачено сплату пені та штрафу за часткове або повне дострокове виконання зобовязань, а також за прострочення виконання зобов'язань, є несправедливим і має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, оскільки встановлює вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (біля 300% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч.3 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 1.6.1. Кредитного договору, кінцевим строком повернення Позичальником Банку кредитних коштів визначено 09 червня 2026 року. Сторони кредитного договору здійснюють свої права та обов'язки протягом строку його дії, тобто протягом усього часу дії кредитного договору сторони можуть звертатися зa захистом своїх прав. Як зазначає позивач, про наявність такого дисбалансу вона дізналася після предявлення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позову до неї та поручителя у липні 2015 року у справі №750/6408/15-ц, адже відповідач заявив вимоги про стягнення боргу за кредитним договором №HCL-001/006/2006 від 09.06.2006 року, де розмір нарахованої компенсації майже на 300% більший вартості кредиту. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не пропустила строку позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання недійсними окремих пунктів кредитного договору, а тому суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог позивача, враховуючи наведені вище мотиви. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved