Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" про стягнення недоплаченої заробітної плати за період з 01.06.2012 року по 12.09.2014 року у розмірі 121500 грн. та моральної шкоди у розмірі 20000 грн. В позові позивач зазначив, що 06.08.2008 року він був прийнятий на роботу на посаду директора з охорони праці ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал", а з 01.06.2012 року переведений на посаду директора з охорони праці та екології, де працював до 12.09.2014 року. З 12.09.2014 року він був звільнений за власним бажанням в зв'язку з виходом на пенсію, з ним було проведено розрахунок і виплачено вихідна допомога в розмірі 19800 грн. і за вислугу років в розмірі 231,20 грн. При цьому вказаний розрахунок з ним проведений лише за виконання обов'язків тільки на посаді директора з охорони праці. А за виконання обов'язків директора з екології оплата не була поведена взагалі, починаючи з часу переведення на дану посаду. Відповідно до галузевої тарифної сітки України, посадовий оклад директора з екології становить 4000 грн., недоплачена заробітна плата за 27 місяців становить 121500 грн. (27 міс.х4500 грн.=121500 грн.). Крім того, неправомірними діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає в втраті немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням ділової репутації, моральних страждань, які йому прийшлось перенести, у зв'язку з необхідністю звернення за захистом свої порушених прав в різні інстанції, брати участь в судових засіданнях, відстоювати свої права в суді, все це породило негативні емоції та хвилювання, підірвало душевну рівновагу, призвели до погіршення морального стану, спричинену моральну шкоду оцінює у розмірі 20000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, підтвердили викладені обставини, просили про задоволення позову. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю заявлених вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши материали цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 06.08.2008 року працював в ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал" на посаді заступника директора з охорони праці, а в подальшому директором з охорони праці та технології. На підставі заяви [PERSON] від 29.05.2012 року, наказом №481/к від 30.05.2012 року в.о. генерального директора ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал", [PERSON] був переведений з посади директора охорони праці та технології, за його згодою, на посаду директора з охорони праці та екології з 01.06.2012 року, з посадовим окладом згідно штатного розпису. Згідно штатного розпису ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал", затвердженого генеральним директором товариства Ран'ян С. 01.06.2012 року, на підприємстві наявна посада директора з охорони праці та екології з встановленим окладом у розмірі 4620 грн. Також, директором з охорони праці та екології, а саме [PERSON], 06.06.2012 року розроблено Посадова інструкція директора з охорони праці та екології, яка затверджена 07.06.2012 року заступником генерального директора С.В. Бібік. Згідно вказаної Посадової інструкції директор з охорони праці та екології виконує завдання та обов'язки як в частині питань з охорони праці так і в частині питань з екології. На підставі наказу №605/к від 12.09.2014 року [PERSON] звільнений за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію, на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільнені з [PERSON] було проведено повний розрахунок та виплачено 19890 грн. вихідної допомоги та 231,20 грн. за вислугу років, а всього у розмірі 20121,20 грн. Згідно ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ч. 1ст. 15 Закону України "Про оплату праці" та ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивач [PERSON] займав посаду директора з охорони праці та екології ТОВ "Стивідорна компанія Нікмет-Термінал", виконував завдання та обов'язки з охорони праці та екології, та отримував оплату праці за встановленим штатним розписом окладом. Доказів того, що поряд з основною роботою виконував додаткову роботу за іншою посадою, у зв'язку з чим йому повинно проводить доплату за суміщенням посад, відповідно до ст. 105 КЗпП України, не надав. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення недоплаченої заробітної плати у розмірі 121500 грн. задоволенню не підлягають внаслідок їх недоведеності та безпідставності. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати щодо яких суд відмовив в повному обсязі, тому також є безпідставними та задоволенню не підлягають вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 20000 грн. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] при пред'явленні позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір в розмірі 1702,20 грн.

Outcome: approved