Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 20 вересня 2013 року згідно наказу № 992 - п від 19 вересня 2013 року його було звільнено за власним бажанням з посади провідного юрисконсульта Юридичного відділу Відділення ПАТ "КБ " Надра" Дніпровського регіонального управління Управління правового супроводу регіональної мережі Юридичного департаменту ПАТ " КБ"Надра". На посаді провідного юрисконсульта юридичного відділу [PERSON] позивач пропрацював з 16.11.2011 року по 20.09.2013 року. В день звільнення із позивачем не було проведено розрахунку по заробітній платі, що підтверджується поточним звітом за операціями по поточному ( картковому) рахунку. В подальшому позивач неодноразово звертався у відділення ПАТ " КБ" Надра" з проханням видати залишок його заробітної плати, але менеджери відділень повідомляли, що коштів на рахунку у нього не має і вони не можуть видати залишок заробітної плати та обіцяли звернутися до бухгалтерії [PERSON] по даному питанню. В кінці 2013 року позивачу взагалі повідомили, що закінчився строк його карткового рахунку та вилучили його заробітну картку так і не видавши належні йому кошти. Зрозумівши, що усні звернення не допоможуть позивач почав надсилати листи до ПАТ "КБ" НАДРА" з вимогою нарахувати та виплатити йому залишок не виплаченої заробітної плати . 25.11.2014 року ПАТ "КБ "НАДРА" повідомив позивача останнім листом про те, що на зарплатну карту надійшла сума 507,76 грн. та щоб отримати кошти з закритої карти позивач повинен звернутися до управління супроводження операцій з платіжними картками. Але кошти на той час вже списані [PERSON] з його рахунку. Слід зазначити, що згідно поточного звіту за операціями по картковому рахунку від 03.04.2015 та звіту про нарахування заробітної плати, пенсій яку позивачу надали в одному із відділень [PERSON] видно, що сума 507,76 грн. надійшла на рахунок лише 10.12.2013 року. Але оскільки карта була неактивна (анульована) позивач не зміг зняти кошти. А як тільки позивач почав звертатися письмово з вимогою видати кошти їх взагалі списали і обнулили рахунок, що видно з поточного звіту за операціями по картковому рахунку від 03.04.2015 року. На даний час залишок коштів по рахунку становить 0,00 грн. Вичерпавши всі можливості досудового врегулювання позивач змушений звертатися до суду для задоволення своїх законних вимог по поверненню належних йому коштів. [PERSON] позбавив позивача можливості отримати залишок недоплаченої заробітної плати. Згідно довідки про середню заробітну палату (дохід) яку надав позивачу [PERSON] за 6 місяців середня місячна плата усього становить 17 794,03 грн. : 6 місяців = 2 965,67 грн. Враховуючи вимоги ст. 117 КЗпП України борг по середньомісячній заробітній платі вираховується з моменту звільнення по день фактичного розрахунку який позивач вважає день подачі позовної заяви до суду та становить 2 965,67 грн х 19 місяців (з наступного місяця після звільнення по місяць подачі позовної заяви) = 56 347,73 грн, Згідно довідки виданої [PERSON] заборгованість по недоплаченій заробітній платі становить 507,76 грн. Розрахунок заборгованості складає : 3 % річних від простроченої суми - 25,29 грн.; Індекс інфляція становить - 371,29 грн.; Індексація заробітної плати - 183,81 грн. Враховуючи те, що на посаді провідного юрисконсульта [PERSON] позивач працював чесно та сумлінно та старанно виконував свої обовязки, в свою чергу роботодавець (Банк) взяв на себе зобовязання нараховувати та вчасно виплачувати заробітну плату. При звільнені позивача [PERSON] свого зобов"язання не виконав. Коштами за несплачену заробітну плату в сумі 507,76 грн. відповідач вільно використовував на свій розсуд, видавав кредити клієнтам банку та мав з цього прибуток. Враховуючи те, що після звільнення з [PERSON] позивач довгий час не міг знайти роботу та 12.06.2014 року вимушений був стати на облік до Ленінського районного центру зайнятості та потребував значних коштів для проживання. Після чергових відмов [PERSON] у видачі коштів (заробітної плати) позивач зазначає, що зазнав душевних страждань та переживань. Оскільки не сплачена [PERSON] сума залишку заробітної плати значно покращила б фінансовий стан позивача . Виходячи із вище сказаного, за неповернення [PERSON] залишку заробітної плати позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача моральну шкоду яку він оцінює в 5 000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явився, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, але надав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позвні вимоги підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача ПАТ "КБ"Надра" в судове засідання не зявився, хоча вчасно і належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, але подали до суду заперечення в якому позов не визнали та просили в його задоволенні відмовити, оскільки вимоги позивача є незаконними та необгрунтованими. Суд дослідивши матеріали справи, врахувавши позиції сторін, суд приходить до висновку , що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. 20.09.2013 року відповідно до наказу ПАТ " КБ"Надра" 19.09.2013 р. позивач був звільнений за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України. Прийнято рішення утримати грошові кошти за п»ять календарних днів щорічної відпустки, шо були надані працівнику в рахунок невідпрацьованої частини робочого періоду. Так, згідно наказу ПАТ" КБ"Надра" № 11/1047 від 13.12. 2012 року позивачу була надана частина щорічної відпустки на 3 календарних дні за періоди роботи з 16.11.2012 року по 15.11.2013 року , згідно наказу ПАТ "КБ"Надра" № 11/379 від 19.04.2013 року позивачу була надана частина щорічної відпустки на 23 календарних дні за періоди роботи з 16.11.2012 року по 15.11.2013 року. Також згідно наказу ПАТ "КБ"Надра" № 11/694 від 09.08.2013 року позивачу була надана частина щорічної відпустки на 2 календарні дні за періоди з 16.11.2012 року по 15.11.2013 року. Таким чином позивачем було використано 28 днів щорічної відпустки за період з 16.11.2012 року по 15.11.2013 року, тобто щорічну відпустку використано в повному обсязі, передбаченому Колективним договром. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 127 КЗпП України та ч. 1 ст. 22 Закону України " Про відпустки" у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахувння із заробітної плати за дні його заборгованості, надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року. Враховуючи те, що позивачем щорічна відпустка за період роботи з 16.11. 2012 року по 15.11.2013 року використана у повному обсязі, а вказаний період позивачем відпрацьовано частково до 20.09.2013 року. Роботодавець мав утримати грошові кошти за пять календарних днів щорічної відпустки, наданої в рахунок невідпрацьованої частини робочого періоду. Таким чином у позивача утворилася заборгованість перед ПАТ «КБ»Надра» у сумі 671.91, що підтверджується Розрахунковим листком за вересень 2013 року. Крім того з 12.09.2013 року по 21.09.2013 року позивач перебував на лікарняному, шо підтверджується листком непрацездатності АГД № 282395. Тобто, позивач перебував на лікарняному 9 календарних днів, з яких 14.09.2013 року , 15.09.13 року, 21.09.13 року - неробочі. Таким чином оплаті підлягали 7 календарних ( робочих) днів: 12.09.2013 року , 13.09.2013 року, 16.09.2013 року - оплата за рахунок коштів роботодавця; - 17.09.2013 року, 18.09.2013 року, 19.09.2013 року, 20.09.2013 року - оплата за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Так листок непрацездатності позивача відповідачем був розглянутий у 10 денний строк, та оплачений у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати. Нарахування грошових коштів за оплату тимчасової непрацездатності у розмірі оплати за три календарні ( робочі ) дні, без врахування вищевказаних днів відпочинку здійснено в сумі 457, 17 грн. , а після врахування ЄСВ та ПДФО - 380, 83 грн що підтверджується Розрахунковим листком за жовтень 2013 року . Після утримання роботодавцем вказаних грошових коштів в рахунок оплати частини існуючої заборгованості позивача за покриття щорічної відпустки повної тривалості на загальну суму 671, 91 грн, залишок боргу позивача перед відповідачем становив: 671, 91 - 380,83 = 291,08. Надалі 10.12.2013 року після перерахування роботодавцю Фондом соціального страхувння з тимчасової втрати працездатності грошових коштів за оплату тимчасової непрацездатності позивача, вказана сума , що після вирахування ЄСВ та ПДФО становила 507, 79 грн., була невідкладно виплачена позивачу шляхом перерахування на його поточний ( картковий ) рахунок № 805 97109, що підтверджується випискою по рахунку . Враховуючи наявність залишку заборгованості позивача перед роботодавцем за покриття щорічної відпустки повної тривалості 10.12.2013 року з вказаної суми було відраховано 291, 08 грн, тобто до видачі працівнику станом на 10.12.2013 року були доступні грошові кошти у сумі 507,79 грн-291,08 грн = 216,71 грн. Виходячи зі змісту ст. 117 КзпП України , яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, вбачається, що підставою такої відповідальності є, по-перше, факт порушення власником строків розрахунку при звільнені ( ст. 116 КЗпП України), а по - друге вина власника . Як вбачається з матеріалів справи, факт порушення строків розрахунку з позивачем, а тим більше вина відповідача за таке порушення відсутня, що виключає підстави для застосування до правовідносин сторін ст. 117 КЗпП України . У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що у день звільнення відповідач не здійснив з ним розрахунку по заробітній платі та має заборгованість перед позивачем у сумі 507,76 грн. Як вже було вказано вище, відповідачем було правомірно у відповідності до п.2 ст. 127 КЗпП України та ч. 1 ст. 22 Закону України " Про відпустки" утримано з позивача 380,83 грн грошових коштів, що були нараховані позивачу роботодавцем для оплати перших п"яти днів тимчасової непрацездатності, в рахунок оплати частини існуючої заборгованості позивача за покриття щорічної відпустки повної тривалості. 10.12.2013 року з грошових коштів у сумі 507, 76 грн., що були перераховані позивачу через роботодавця Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в рахунок оплати залишку існуючої заборгованості позивача за покриття щорічної відпустки повної тривалості було відраховано відповідачем 291, 08 грн. Стосовно подальшого списання залишку грошових коштів з поточного ( карткового ) рахунку № 80597109 звернуто увагу на те, що вказане списання банком вчинене за згодою та дорученням клієнта та ніякого відношення до виплати заробітної плати не має. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем, виплата заробітної плати та супутніх сум здійснювалася в ПАТ "КБ"Надра" шляхом перерахування коштів на поточні ( корткові) рахунки працівників, в тому числі і на поточний ( картковий) рахунок позивача [PERSON] № 80597109, відкритого в рамках Пакету послуг " Сімейний" № 1935966. Таким чином вбачається , що з 29.09.2014 року з поточного ( карткового) рахунку позивача № 80597109, у зв"язку з відсутністю понад 6 місяців будь-яких операцій по рахунку, у відповідності до умов укладеного позивачем договору та діючих тарифів, відбувалося списання комісії за моніторинг неактивного рахунку: - 29.09.2014 року - 100,00 грн., 30.10.2014 року - 100,00 грн., 27.11.2014 року - 16,71 грн., а всього списано комісії за моніторинг неактивного рахунку коштів в сумі 216, 71 грн. Таким чином списання грошових коштів є списанням комісії по договору з відкриття та ведення банківського рахунку, вчинене банком у відповідності з цивільним законодавством, за згодою та дорученням клієнта. Подальше списання коштів з поточного рахунку позивача, є фактичним розпорядженням позивачем грошовими коштами, що перебували на зазначеному рахунку, а отже не може свідчити про нездійснення відповідачем розрахунку з позивачем при його звільненні. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 " Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди" , відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Отже, враховуючи відсутність з боку відповідача порушень прав позивача, підстав для покладення на нього відповідальності для відшкодування моральної шкоди відсутні. Згідно ч. 1 ст . 15 ЦК України , кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано достатніх належних, допутимих доказів порушення його прав з боку відповідача, а тому відповідно відсутні докази обгрунтованості заявлених вимог.

Outcome: dismissed