Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог: 05.06.2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, вимоги якого у ході розгляду справи уточнив, та просив визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що 01.08.2017 року позивачем за спільні кошти сім`ї, яка складається з дванадцяти чоловік, було придбано квартиру [ADDRESS] , право власності на яку було зареєстрована на одного із членів сім`ї - [PERSON] . Спірна квартира була придбана для спільного проживання всіх членів сім`ї за спільні кошти родини. Так, для купівлі квартири були витрачені кошти, які були одержані від продажу автомобіля, який належав матері позивача, у сумі 112000,00 грн. Також, син позивача [PERSON] надав для купівлі квартири 1000,00 дол. США, які він отримав як заробітну плату під час роботи у Польщі. Суперечок щодо володіння та користування квартирою не виникало. До придбання спірного житла всі члени сім`ї, у тому числі відповідач, були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . В позові позивач вказує, що після того, як відповідач одружилася з [PERSON] , вона почала перешкоджати іншим членам сім`ї проживати у спірній квартирі, вимагала звільнити житло, мотивуючи це тим, що квартира належить лише їй. Поведінка відповідача суперечить домовленостям всіх членів сім`ї щодо порядку використання квартири, яка була придбана за спільні кошти. Відповідач має намір сама, на власний розсуд розпорядитися спірною квартирою та змінити місце свого проживання. ІІ. Процедура та позиції сторін 09.06.2020 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 20.07.2020 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому вказано, що вона позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Заперечення проти позову відповідач обґрунтовує тим, що позов є безпідставними та необґрунтованим, оскільки спірна квартира була придбана нею за власні кошти, для чого відповідачем було відкрито банківський рахунок в ПАТ «Банк Січ», що підтверджується договором банківського рахунку№ [NUMBER] від 01.08.2017 року. Кошти за придбану квартиру були сплаченні відповідачем шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок, який був відкритий в Житомирському відділенні ПАТ «Банк Січ» та підтверджується платіжним дорученням № 854 від 01.07.2017р. Відповідачем також були сплачені всі витрати, пов`язані із підготовкою та нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу квартири. На виконання податкових зобов`язань відповідачем було сплачено податок у розмірі 1647,10 грн., що підтверджується банківської квитанцією № ПН 2289096 від 01.08.2017 року. У спірній квартирі відповідач зареєстрована та проживає разом з чоловіком та сином, який народився [INFO] . Нею самостійно оформленні договори на постачання до квартири комунальних послуг. Також відповідач зазначає, що у 2010 року вона переїхала до м. Житомира та з того часу спільне господарство з іншими членами родини не вела та спільних коштів не мала. З 2013 року відповідач працювала у медичних установах м. Житомира, а також у ТОВ «Контент траст». Як вказує відповідач, між нею та іншими членами родини не існувало жодних домовленостей щодо спільного придбання квартири. Позивачем не надано жодних доказів того, що квартира набута в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї. Спільних з позивачем коштів відповідач не мала. Належних доказів того, що позивачем були витрачені кошти на придбання спірної квартири, позивачем не надано. 27.07.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказав, що доводи відповідача, викладені у відзиві, він вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, які мали місце при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири. Позивач не заперечує факт відкриття відповідачкою рахунку на своє ім`я у банку та перерахування коштів за квартиру продавцю за платіжним дорученням. Такий спосіб розрахунку був обраний на прохання третьої особи - [PERSON] , продавця квартири, який також був присутній при внесенні позивачем, а не [PERSON] , всіх коштів вартості квартири за договором купівлі-продажу. Позивач також не заперечує той факт, що відповідач мала постійне місце роботи у м. Житомирі, однак розмір її заробітної плати, яку вона отримувала до придбання квартири, був недостатнім для купівлі квартири. Крім того, зароблені кошти вона витрачала на власні потреби, зокрема, на наймання житла. Відомостей про розмір доходів, які відповідач отримувала, нею не надані. Як зазначає позивач, у період проживання відповідача у м. Житомирі (до придбання спірної квартири), вся родина допомагала їй матеріально, а саме оплатою за винаймання житла та продуктами харчування. У вихідні та святкові дні відповідач відвідувала родину за адресою спільної реєстрації місця проживання, та допомагала вести домашнє господарство. Відповідач у відзиві заперечує, що кошти для купівлі квартири були отримані від продажу автомобіля, який належав матері позивача, а також частина коштів, які були зароблені її братом [PERSON] у Польщі, однак [PERSON] не була обізнана щодо того, з яких джерел позивачем були отримані кошти для придбання квартири. Позивач вказує, що він витратив кошти на придбання квартири для всієї родини та вартість квартири була оплачена ним особисто, та не зважаючи на це, позивачем не ставиться вимога про позбавлення відповідача права власності на квартиру та він не має наміру позбавити відповідача права користування квартирою. 31.07.2020 року відповідач подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у якому вказано, що позивач наголошує, що спірна квартира була придбана за спільні кошти сім`ї [PERSON] , однак у позові просить визнати майно спільною сумісною власністю лише позивача та відповідача, що свідчить про його намір отримати частину квартири лише у його власність. Доводи позивача є безпідставними, тому у задоволенні позову просить відмовити. Ухвалою суду від 03.09.2020 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання позивача про допит свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , та задоволено клопотання відповідача про допит свідка [PERSON] ; витребувано з Житомирського відділу поліції Головного управління поліції Національної поліції матеріали перевірки за заявою [PERSON] №1821 від 02.01.2020 року (зареєстрованих в ЖЄО 1074 від 08.01.2020 року), для огляду у судовому засіданні. Ухвалою суду від 22.10.2020 року, яка постановлена у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати і занесена до протоколу судового засідання, підготовче судове засідання закрито та справа призначена до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задоволити з підстав, викладених у заявах по суті справи. Представник відповідача у судових засіданнях проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі з підстав, викладених у заявах по суті справи. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у спірній квартирі відповідач проживала разом зі своїми сестрами [PERSON] та [PERSON] . Квартира була придбана за кошти, які були спільними збереженнями сім`ї, а також, які позичив син. [PERSON] власних коштів не мала, розмір її заробітної плати, як медичної сестри, був незначним. Заробітну плату вона витрачала на власні потреби. Право власності на квартиру було оформлено на відповідача у зв`язку з тим, що сім`я позивача отримувала соціальну допомогу, та у разі оформлення права власності на квартиру на позивача, право на соціальну допомогу було б втрачено. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні за його згодою відповідно до положень ст. 234 ЦПК України був допитаний у якості свідка та пояснив, що у період з червня 2017 року по грудень 2017 року, тобто на момент придбання спірної квартири, він працював у Польщі. Троє дітей із сім`ї навчались у м. Житомирі, тому було прийнято рішення про купівлю квартири. Позивач звернувся до нього з проханням позичити 1000 доларів на придбання квартири. Кошти переводились двома поштовими переказами, перший в липні 2017 року в розмірі 500, 00 доларів США, другий у вересні в розмірі 550 доларів США. Зазначив, що письмовій договір позики не укладався, розписка ні про отримання грошей, ні про їх повернення не складалась також. Позичені кошти були повернуті батьком протягом року з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири. Квартира була придбана за кошти, які належали батьку. Частина коштів у нього була, а інша частина була ним позичена. У спірній квартирі [PERSON] проживав зі своєю сім`єю в кінці травня 2020 року близько одного тижня, однак з квартири їх вигнали. Ключі від квартири йому надали інші сестри - [PERSON] та [PERSON] , які навчались у місті Житомирі. У судове засідання, яким завершується розгляд справи, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні за його участі пояснив, що після прийняття рішення про продаж квартири, ним було подано відповідне оголошення. На оголошення до нього звернулась [PERSON] та дала завдаток за квартиру в розмірі 300,00 євро. Кошти за квартиру були внесені на банківський рахунок. На момент підписання угоди і внесення коштів на розрахунковий рахунок були присутні позивач з донькою, кошти знаходились в позивача. З розмови з [PERSON] йому відомо, що в них велика родина, багато дітей і для всієї родини купується квартира. Кому кошти належали, [PERSON] не з`ясовував. Свідок зазначив, що квартира була продана за суму, яка зазначена у договорі купівлі-продажу - за 164710,00 грн. У судове засідання, яким завершується розгляд справи, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Допитана у судовому засіданні у якості свідка [PERSON] , яка є рідною сестрою третьої особи [PERSON] - дружини позивача, пояснила, що допомагала сім`ї позивача у пошуку та виборі квартири, а також давала завдаток для її придбання. Кошти, які були дані свідком як завдаток, позивач згодом їй повернув. Як вказує свідок, квартира була придбана за кошти [PERSON] , оскільки діти власних коштів не мали. Квартира була придбана для всіх дітей, які навчалися у м. Житомирі. Право власності оформлене на відповідача, оскільки вона була найстаршою з дітей, які навчалися у м. Житомирі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є дочкою позивача та сестрою відповідача. Спірна квартира була придбана для проживання всіх дітей, які після закінчення школи навчалися в м. Житомирі. Після одруження відповідача, позивач дозволив її сім`ї деякий час пожити у спірній квартирі. На момент одруження відповідачки, у квартирі також проживала сестра [PERSON] , та через деякий час оселилась і свідок. У подальшому, відповідач повідомила, що оскільки квартира належить їй, сестри мають звільнити квартиру, тому вони почали перевозити речі в іншу орендовану квартиру. Також, на деякий час до квартири заселився брат [PERSON] . Відповідач з чоловіком змінили вхідні замки у квартирі, внаслідок чого брат із сім`єю не змогли до неї потрапити, тому викликали батька. Однак, відповідач з чоловіком викликали поліцію, яка примусово вивела брата з батьком з квартири. Спірна квартира була придбана за кошти батька для спільного проживання всіх дітей, які навчаються у м. Житомирі, також він робив ремонт у квартирі та її облаштовув. Оплату комунальних послуг здійснювала відповідач за спільні кошти сестер. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою відповідача, з якою товаришує з 2011 року. Вони разом тривалий час наймали житло. Їй відомо, що відповідач довгий час працювала у різних медичних закладах м. Житомира. Крім того, надавала медичні послуги пацієнтам за місцем їх проживання, зокрема ставила крапельниці та уколи. Відповідач спільно із сестрами та тіткою [PERSON] шукала та обирала для купівлі квартиру. Свідок зазначила, що їй відомо, що її подруга протягом тривалого часу працювала, в тому числі неофіційно, брала підробітки, оскільки збирала кошти на квартиру. Зазначила, що її подруга разом з її чоловіком, з яким вони на той час зустрічалися планували придбати житло для власного проживання. Їй відомо, що теперішній чоловік відповідача в той час, коли вони зустрічались, перебував на заробітках в Польщі, звідки також надсилав [PERSON] кошти. Свідку нічого невідомо з приводу того, що кошти на придбання квартири давав батько [PERSON] . В судовому засіданні 24.11.2020 року позивач відмовився від допиту свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 216 на звороті). ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦК України). За приписами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Частинами 1, 2 статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено, що 01.08.2017 року між [PERSON] , який діяв від свого імені та за довіреністю від імені [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець), укладено договір купівлі - продажу квартири, за умовами якого [PERSON] від свого імені та від імені свого довірителя [PERSON] продав, передавши у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , а [PERSON] купила зазначену квартиру, сплативши за неї ціну відповідно до умов договору (далі - Договір) (а.с 6-7). Зі змісту копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 05.06.2018 року вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб та прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] » (а.с. 56). Пунктом 2.1. Договору визначено, що за домовленістю сторін, ціна відчужуваної квартири встановлена у розмірі 164710,00 грн. (що на час укладення договору було еквівалентно 6370 доларів США) Відповідно до п. 3.1. Договору покупець сплатила продавцю грошову суму, вказану у п. 2.1. цього договору до підписання та посвідчення цього договору, шляхом внесення коштів на розрахунковий рахунок продавця № [NUMBER] в Житомирському відділенні акціонерного товариства «Банк Січ», МФО 380816, що стверджується платіжним дорученням 354 від 01.08.2017 року. Як зазначено у п. 6.6. Договору, продавець та покупець стверджують, що: однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину; вони не обмежені в праві укладати правочин, не визнані у встановленому порядку недієздатними повністю або частково, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору; підписання цього договору є підтвердженням попередніх домовленостей, відсутності взаємних претензій щодо ціни квартири, порядку проведення розрахунків та якісного стану житла; вільне володіння українською мовою дозволяє кожному з них правильно зрозуміти зміст цього договору. 01.08.2017 року між ПАТ "Банк Січ" та [PERSON] укладено договір банківського рахунку № [NUMBER] про відкриття і обслуговування поточного рахунку фізичної особи "150000+", відповідно до умов якого банк на підставі заяви про відкриття та обслуговування рахунків, відкриває Клієнту поточний рахунок № [NUMBER] у валюті Гривня на умовах, передбачених договором (а.с. 94-96). Зі змісту платіжного доручення № 854 від 01.08.2017 року з рахунку [PERSON] № [NUMBER] , відкритого в ПАТ "Банк Січ", на рахунок [PERSON] , відкритого в ПАТ "Банк Січ", перераховано кошти в сумі 164710, 00 грн. за купівлю квартири за адресою [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 01.08.2017 року (а.с. 93). Відповідно до квитанції № 2289096 від 01.08.2017 року [PERSON] сплатила 1647,10 грн. - 1% від продажу нерухомості (а.с. 92). Договори про надання комунальних послуг, зокрема, про постачання газу; з централізованого опалення, постачання гарячої води; про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення; про користування електричною енергією, за адресою [ADDRESS] укладені з [PERSON] - а.с. 87-91 Згідно довідки №682/1 від 04.06.2020 року, яка видана Виконавчим комітетом Хорошівської селищної ради, [PERSON] була зареєстрована у [ADDRESS] , до 25.09.2017 року (а.с. 12). 11.10.2016 року між агентством тимчасового працевлаштування ТОВ «Аксель Польска 2004» (м. Скєрнєвіце, 96-100, по вул. Рибіцкєго, 41), та [PERSON] було укладено трудовий договір на період з 12.10.2016 року по 31.12.2016 року. Відомості щодо розміру заробітної плати в трудовому договорі відсутні (а.с.26-27). 14.06.2017 року [PERSON] видала розписку, згідно якої вона отримала кошти від [PERSON] у розмірі 112000,00 грн за проданий йому автомобіль Volkswagen Transporter, [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , 2001 року випуску, який належить [PERSON] (а.с. 28) Зі змісту свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль марки Volkswagen Transporter, [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , 2001 року випуску, виданого 19.05.2012 року, вказаний автомобіль на праві власності належить [PERSON] (а.с. 31). Відповідно до записів, які містяться у трудовій книжці [PERSON] , у період з 2013 року по 2019 року вона працювала у різних медичних закладах м. Житомира, а також надавала послуги з обробки вхідних викликів, повідомлень, інформації та здійснення вихідних викликів, за договором №10/40 від 24.10.2013 року (а.с. 82-86). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст.ст. 77-80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80). Згідно зі ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розподіл обов`язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на ці обставини. На переконання суду, позивач та його представник не надали суду належних, допустимих і достатніх доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог. Так, позивач не довів, що між сторонами спору на момент укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] відповідно до положень ст. 358 ЦК України була досягнута згода, що квартира набувається у спільну сумісну власність. Позивач не надав докази, що вказана квартира набута за спільні грошові кошти позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] або в результаті їх спільної праці. Обгрунтовуючи походження грошових коштів на придбання квартири позивач в заявах по суті справи і безпосередньо в судовому засіданні зазначив, що частину грошей в сумі 112 000, 00 грн. на придбаня квартири йому передала його мати, яка отримала їх від віджучення автомобіля марки Volkswagen Transporter, [NUMBER] , що, на думку позивача, підтверджується змістом розписки від 14.06.2017 року. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що вказані грошові кошти були передані позивачу його матір`ю [PERSON] для придбання квартири в місті Житомирі. Крім того, розписка про передачу грошових коштів не є правовстановлюючим документом, який підтверджує факт укладення правочину купівлі-продажу та перехід права власності на автомобіль до іншої особи відповідно до положень ст.ст. 208, 210, 655 ЦК України, а відтак не є належним доказом, який підтверджує факт продажу транспортного засобу. В той же час, суд вважає за необхідне звернути увагу, що до матеріалів справи долучено фотокопію свідоцтва про реєстрацію траспортного засобу на автомобіль марки Volkswagen Transporter, [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , 2001 року випуску, який належить [PERSON] з написом "З оригіналом згідно", що свідчить про те, що на момент звернення до суду оригінал вказаного свідоцтва перебував у володінні позивача. З урахуванням викладеного, суд ставить під сумнів достовірність представленої позивачем розписки від 14.06.2017 року і не може посилатися на неї, як на доказ. Таким чином, суд відхиляє доводи позивача та докази на їх підтвердження, що грошові кошти в сумі 112000,00 грн. були передані позивачу на придбання квартири в м. Житомирі. Як доказ, який підтверджує, що кошти на квартиру були надані позивачем, останній посилався на те, що частину з них він позичив у сина - [PERSON] . В судовому засіданні, допитаний в якості свідка [PERSON] , пояснив, що на підставі усної домовленості він батькові позичив в липні 2017 року 500,00 доларів США, і в подальшому у вересні 2017 року ще 550,00 доларів США. Суд звертає увагу, що договір купівлі-продажу квартири був укладений 01.08.2017 року, а відтак надані у вересні 2017 року грошові кошти не могли бути використані на придбання квартири 01.08.2017 року. В той же час, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів в розумінні ст.ст.77-79 ЦПК України на підтвердження отримання позивачем коштів в борг від сина, повернення їх, а також доказів того, що кошти, про які зазначає позивач, були використані для придбання квартири, а тому суд не може покласти доводи позивача та покази допитаного в якості свідка третьої особи [PERSON] в основу судового рішення. Суд не бере до уваги покази допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки з їх показів не вбачається, що квартира [ADDRESS] була придбана саме за спільні грошові кошти або внаслідок спільної праці позивача та відповідача, а також те, що між сторонами була досягнута згода, що квартира купується на умовах і передбачає її перебування саме у спільній сумісній власності сторін. Допитані в судовому засіданні свідки надавали покази, що квартира була придбана за гроші самого позивача і є заощадженнями родини. Разом з тим, покази допитаних в судовому засіданні свідків не узгоджуються з позицією самого позивача, який в судовому засіданні зазначав, його донька [PERSON] надавала частину грошей на придбання квартири, саме тому він просить визнати квартиру спільною сумісною власністю між ним та донькою [PERSON] . В той же час, всі свідки надавали суду покази про те, що кошти на придбання квартири надавав лише позивач. Крім того, відповідно до приписів ч. 2 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. З огляду на те, що позивач фактично оспорює, що покупцем за договором купівлі-продажу квартири від 01.08.2017 року була лише відповідач [PERSON] , а був і він сам, то такі обставини повинні бути підтвердженні належними доказами, а рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Будь-яких інших письмових доказів, які б підтверджували джерела походження коштів в сумі 164710,00 грн., які були використані для придбання квартири в м. Житомирі, матеріали справи не містять. Не заслуговують на увагу доводи позивача, які підтверджені поясненнями третьої особи [PERSON] та показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що відповідач у вихідні дні приїздила додому і допомогала по господарству, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів того, що внаслідок такої допомоги по господарству сторони отримували грошові кошти, які були використані для придбання квартири. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено та підтверджено, що покупцем квартири за договором купівлі-продажу від 01.08.2017 року є відповідач, наявність домовленості про те, що квартира на праві спільної сумісної власності належить також позивачу судом на підставі доказів, досліджених в судовому засіданні, не встановлено. Сам по собі факт надання позивачем відповідачу грошових коштів, на переконання суду, не може свідчити, що між сторонами існувала домовленість про те, що право власності на квартиру буде належати їм в режимі спільної сумісної власності. Надавши оцінку поданим сторонами по справі доказам на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності в їх сукупності та взаємозв`язку між собою, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є недоведеними, а тому відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі. V. Розподіл судових витрат Відповідно до положень статей 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», питання про розподіл судових витрат суд не вирішує.

Outcome: dismissed