Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» звернувсь до суду із позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № б/н від 09.11.2006 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.11.2006 року, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] не виконала свої зобов`язання за договором і не здійснила повернення кредиту у встановлений строк та не сплатила заборгованість за кредитом. В зв`язку з чим, станом на 15.05.2019 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» склала 29644,31 грн. з яких: 10190,25 грн. заборгованості за тілом кредиту, 6859,56 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 9876,07 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 830,61 грн. заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1387,82 грн. штрафу (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути з нього витрати на оплату судового збору у розмірі 1921,00 грн. На підтвердження зазначених вимог позивач надав суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 09.11.2006 року, укладеного між «ПриватБанком» та клієнтом [PERSON] , станом на 14.05.2015 року та станом на 15.05.2019 року, анкети-заяви, витяг про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в «ПриватБанку». 26.09.2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, до якого надано докази направлення відзиву позивачу, з якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Оскільки дійсно вона отримувала кредитну карту, з кредитним лімітом. Однак умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, а також вони не підписані відповідачем. Тому не можуть вважатися складовою кредитного договору. Під час видачі кредитної карти сторони не погоджували відсотки, пені та штрафи. Тому їх нарахування та стягнення є безпідставним. Крім того, відповідач визнана потерпілою по кримінальній справі № 216/6137/18, яке знаходиться у провадженні Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу, по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] , у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 190 ч.3, 190 ч.2, 357 ч.1, 185 ч.2 КК України. Оскільки грошовими коштами з її кредитної картки заволоділи шляхом обману, тому вона не повинна їх повертати (а.с. 53-58). 31.10.2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, до якої надано докази направлення відповіді відповідачу. Зі змісту відповідь на відзив вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.11.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Потім відповідач [PERSON] підтвердила приєднання до нових умов та правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 07.03.2012 року. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка разом з Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг. Із анкети заяви вбачається, що відповідач висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. До матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», з якої вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Зазначають, що «Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» не відображає операції, проведені відповідачем за кредитним рахунком, а містить приклад використання кредитних коштів. З наданої виписки по рахунку вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач знімала кредитні кошти, частково погашала заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними доказами та мають статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затверджених наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5. Нарахування штрафів та пені передбачено умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідач користувалася кредитними коштами 05.06.2018 року та 11.06.2018 року шляхом оплати покупки в магазині, зняття готівки в банкоматі та поповнення картки. Щодо заволодіння грошовими коштами третіми особами вказала, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. За умовами та правилами користування кредитною карткою відповідач негайно не повідомила банк про несанкціоновані транзакції, тому повинна сплатити заборгованість (а.с. 130-136). Представник позивача, до зали судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач та її предстанив до зали судового засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечували проти задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] , шляхом підписання заяви 09.11.2006 року (а.с. 12) та від 07.03.2012 року (а.с. 150) було укладено в письмовій формі кредитний договір, та відповідачу надавалися кредитні картки за № [NUMBER] , № [NUMBER] , 5168755101552731 зі строком дії останньої із них до останнього дня травня 2021 року (а.с. 149). Судом досліджено виписку за рахунком [PERSON] з якої встановлені операції за картками № [NUMBER] , № [NUMBER] , 5168755101552731, зокрема, зняття готівкових коштів, оплата товарів у магазинах, поповнення карткового рахунку (а.с. 137-145). За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що надані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач [PERSON] відповідно до наданого позивачем розрахунку, з листопада 2006 року користувалася кредитними коштами, наданими їй ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі строком дії до останнього дня травня 2021 року. На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 09.11.2006 року за умовами якого відповідачу [PERSON] надано кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7000,00 грн. При цьому, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконувала умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з відповідача [PERSON] суми заборгованості за тілом кредиту, в заявленому позивачем розмірі, визначеному згідно розрахунку позивача, який перевірено судом і з яким суд погоджується. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що, з урахуванням положень ст. 1055 ЦК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту, яка обліковується за [PERSON] , станом на 19.05.2019 року, в сумі 10190,25 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Здійснюючи оцінку обставин (фактів), якими обґрунтовані вимоги та заперечення учасників справи, та поданими ними доказами, суд звертає увагу на наступне. У анкеті заяві від 09.11.2006 року та від 07.03.2012 року не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містять підписів сторін договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. При цьому суд керується постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17, в якій Судом зроблено висновок про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином, відповідно до встановлених судом обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст. ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладанні зазначеного договору банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк: 9876,07 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 830,61 грн. заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина), 1378,82 грн. штрафу (процентна складова). Доводи позивача про те, що заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 6859,56 грн. теж є складовою заборгованості за тілом кредиту та підлягає стягненню з відповідача в порядку повернення фактично використаних кредитних коштів, судом не приймаються з огляду на таке. Як слідує з матеріалів справи, зокрема, з розрахунку заборгованості за кредитним договором, нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту на суму 6859,56 грн. здійснено АТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом списання з карткового рахунку процентів за прострочений кредит та штрафів (а.с. 9-11), що не є фактично використаними позичальником коштами та не може вважатися складовою заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, суд зазначає про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з боржника тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник) в розмірі 10190,25 грн., а врешті вимог позову слід відмовити. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача, що відповідач не повинна повертати заборгованість за кредитним договором, оскільки вона є потерпілою по кримінальній справі, та її грошовими коштами заволоділи шахрайським шляхом, виходячи з такого. Відповідно до статті 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобіганням або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи. Згідно із статтею 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів. Відповідно до пункту 3.15. Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 (діяла у період часу з 30 травня 2005 року по 19 липня 2010 року): держатель платіжної картки зобов`язаний використовувати її відповідно до вимог законодавства України й умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання платіжної картки особами, які не мають на це законного права або повноважень. Держатель платіжної картки зобов`язаний зберігати платіжну картку та інформацію, яка дає змогу користуватися нею (у тому числі [PERSON] ), контролювати рух коштів за своїм картрахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися держателем. Клієнт чи її держатель має негайно повідомити емітента (або визначену ним юридичну особу) про втрату платіжної картки в порядку, передбаченому договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за переказ коштів, ініційований за допомогою цієї платіжної картки, до отримання такого повідомлення, якщо інше не передбачено договором. Згідно із пунктами 6.3., 6.4, 6.7 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України 30 квітня 2010 року № 223 (діяла у період часу з 18 липня 2010 року по 12 листопада 2014 року): користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач зобов`язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Відповідно до пункту 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ №705 від 05 грудня 2014 року емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльність сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З доданого представником відповідача до відзиву на позовну заяву, обвинувального акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] та [PERSON] за вчинення злочинів передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України слідує, що [PERSON] перебуваючи вдома у [PERSON] ввела останню в оману, при цьому склала та завірила печаткою договір на виконання робіт № 157 від 09.05.2018 року між ФОП « [PERSON] » та [PERSON] . Згідно з п. 2.4 умов якого [PERSON] повинна внести на рахунок ФОП « [PERSON] » авансовий внесок в гривнях в розмірі 80% від загальної вартості робіт, тобто 22061,00 грн. Після чого [PERSON] передала [PERSON] POS термінал ПАТ КБ «Приватбанк», оснащений сім-картою мобільного оператора «МТС», який перебуває у користуванні ФОП « [PERSON] ». В свою чергу [PERSON] за допомогою POS терміналу зі своєї банківської карти ПАТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] , шляхом введення пін-коду, здійснила переказ частини коштів у сумі 8061 грн. на розрахунковий рахунок ФОП « [PERSON] » як передоплату за договором № 157 від 09.05.2018 року, після чого 12.05.2018 року [PERSON] , частинами внесла грошові кошти у сумі 7200 грн. на рахунок ФОП « [PERSON] » (а.с.72-73). Суд враховує, що з доданого обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно [PERSON] та [PERSON] за вчинення злочинів передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч.1 ст. 357, ч. 2 ст. 185 КК України слідує, що [PERSON] самостійно ввела пін-код та за допомогою POS терміналу та особисто перерахувала грошові кошти на виконання укладеного між нею та ФОП « [PERSON] » договору. Доказів того, що мало місце використання кредитної карти без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, втрати чи викрадення банківської картки, суду надано не було. Відповідач також не повідомляла банк про вчинений нею некоректно платіж, який слід відмінити. З огляду на вказане вище, суд дійшов висновку, що вказані обставини звільняють банк від відповідальності за платіжні операції, які проводилися особисто відповідачем, що не позбавляє її можливості на пред`явлення позову про відшкодування заподіяної майнової шкоди до осіб, які шляхом обману заволоділи її кошти, після доведення у встановленому законом порядку вини таких осіб. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 25.11.2019 року по справі № 461/7413/16-ц. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1921,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), оскільки позов підлягає задоволенню частково, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 672,35 грн., пропорційно частині задоволених вимог (37,6 %). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial