Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. 01.11.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до з вимогою про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. 2. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На даний час відповідачі по справі зареєстровані в даному будинку, проте жодного дня там не проживали. На момент реєстрації відповідач [PERSON] була його дружиною, але шлюб [INFO] розірвано, а [PERSON] є сином відповідачки від попереднього шлюбу. 3. Відповідачі відзиву на позовну заяву до суду не подавали, подано заяву про розгляд справи без їх участі, зазначивши про визнання позовних вимог в повному обсязі /26/. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 4. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі /а.с.35/. 5. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника , при винесенні рішення покладаються на розсуд суду /а.с.24/. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. У судове засідання сторони не з`явились, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, які містять клопотання про ухвалення рішення в судовому засіданні, з огляду на визнання відповідачем позовних вимог /26,35/. 7. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 8. Позивачу на праві приватної власності у відповідності до договорів дарування належить будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується копіями договорів дарування жилого будинку від 21.12.2017 року та 10.03.2018 року та копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.5-10/. 9. Відповідачі по справі зареєстровані за вище вказаною адресою, що підтверджується записами в домовій книзі для прописки громадян, та довідкою від 04.11.2019 року, виданою відділом адміністративних послуг Прилуцької міської ради /а.с.12-13, 25/. 10. Згідно з Актом 024/1-09 №285 від 28.10.2019 року [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] не проживають за даною адресою на протязі тривалого часу, з моменту реєстрації з 2018 року /а.с.11/. 11. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис №95 А.с.14/. V. Оцінка суду. А. Загальні принципи. 12. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 13. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1. Чи здійснювалось втручання «згідно з законом»?. 14. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, в даному випадку втручання у право відповідачів здійснюється згідно з законом. 2. Чи відповідало втручання цілям передбаченим в п.2 ст.8 Конвенції? 15. Позивач, обґрунтовуючи позовну заяву, вказав, що вимоги мотивовані усуненням перешкод у реалізації ним права користування та розпоряджання належного йому нерухомим майном, тобто - метою втручання останнього є захист інтересів власника, що підпадає під виняток передбачений п.2 ст.8 Конвенції. 3. Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним)?. 16. Аналізуючи баланс інтересів між власником майна та відповідачем по справі, суд враховує, що позивачеві належить спірний будинок на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 17. Відповідачі по справі є колишньою дружиною позивача та сином відповідача від попереднього шлюбу, і їх вселення до будинку мало місце як членів його сім`ї. Будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось. Відповідачі, згідно наданих в розпорядження суду доказів, не проживають за даною адресою з 2018 року, а відтак позбавлення їх права користування спірним будинком не становитиме надмірного тягаря. 18. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідачів в спірному домоволодінні. Згідно наданих в розпорядження суду доказів, [PERSON] та [PERSON] не проживають в належному позивачеві будинку з 2018 року. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачів, такими що втратили право на користування житловим приміщенням. Разом з тим, відповідачами, всупереч процесуального обов`язку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо її фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано, окрім того відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги в повному обсязі, вказавши про це в своїй заяві поданій до суду. 19. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідачів в належному позивачеві будинку, об`єктивно свідчить про зміну їх місця проживання, а тому визнання за [PERSON] та [PERSON] . втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ними житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла - позивача по справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 768 грн 40 к. /а.с.1/, але позивачем в своїй позовній заяві не зазначено про стягнення судових витрат з відповідачів, тому суд вважає, що сума сплаченого судового збору позивачем не підлягає стягненню з відповідачів.

Outcome: approved