Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , що в цілому складається з: А-1 - житловий будинок (загальною площею 37,0 кв.м, житловою площею - 37,0 кв.м), а1- прибудова, Б1 п/д - підвал, В1 - літня кухня, Г1-альтанка, Д 1 - душ, Е1- гараж, Ж1 - сарай, З1- вбиральня, №1-споруда, №2,3,4 - огорожа. Позов обґрунтовано тим, що 09 липня 1998 року позивач [PERSON] уклав з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , на Товарній біржі «Нерухомість - Південь», який зареєстрували в БТІ 09.07.1998 р. за №148. Будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.1992 року. На підставі розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації №197 від 21.05.2016 р. вул.. Чапаєва перейменовано на вул.. Івана Гонти. На момент укладення договору між сторонами була досягнута згода з усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, а саме: укладений сам договір, проведений розрахунок за ним. На даний час позивач обмежений у реалізації прав власника, оскільки угода не посвідчена нотаріально. На теперішній час оформити укладено угоду між ним та [PERSON] угоду в нотаріуса не можливо, оскільки вказана біржова угода зареєстрована в Вознесенському МБТІ та договір купівлі-продажу будинку на ім`я [PERSON] передано відповідно до інвентарної справи МБТІ. А тому позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] . Ухвалою судді Доманівського районного суду Миколаївської області від 06 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримав. У судове засідання, як і в попередні призначені судові засідання, відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив , відзиву не подав. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9 ст. 28 ЦПК), про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Так, із матеріалів справи встановлено, що 20 липня 1998 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу житлового кам`яного будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] . За умовами договору [PERSON] продав, а [PERSON] купив зазначений житловий будинок з господарськими будівлями. Сторони кожний зі свого боку виконали всі умови договору, що підтверджується письмовим договором від 09.07.1998 р. посвідченим Товарною бірженю «Нерухомість-Південь». Договір зареєстрований у Вознесенському МБТІ, про що свідчить реєсраційний напис на договорі від 09.07.1998 р. за №148. При цьому на підставі розпорядження Миколаївської обласної державної адміністрації №197 від 21.05.2016 р. вул.. Чапаєва перейменовано на [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі договору купівлі і продажу від 29.12.1992 року та зареєстрований у Вознесенському МБТІ за №347 . За даними технічного паспорту, виданого фізичною особою - підприємцем [PERSON] , житловий будинок складається із: А-1 - житловий будинок (загальною площею 37,0 кв.м, житловою площею - 37,0 кв.м), а1- прибудова, Б1 п/д - підвал, В1 - літня кухня, Г1-альтанка, Д 1 - душ, Е1- гараж, Ж1 - сарай, З1- вбиральня, №1-споруда, №2,3,4 - огорожа, технічний паспорт виготовлений на ім`я [PERSON] . Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Суд встановив, що на час укладення угоди діяли норми ЦК України (в редакції 1963 року), а тому, суд вважає можливим при розгляді справи застосувати цей Кодекс, оскільки, згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакціїї 2003 року), останній застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності - з 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Позивач ствердив, що зі свого боку повністю виконав умови договору купівлі-продажу, але так як угода нотаріально не посвідчена, то це позбавляє його права розпорядитися фактично належним йому будинком. Продавець будинку [PERSON] не бажає звертатися до нотаріальної контори для оформлення спірного житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Ухилення будь-якої із сторін договору від його нотаріального оформлення на час його укладення є умовним в силу п.9 Додатку №1 до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.1998 року, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 р. за N 399/2839, яка діяла на час укладення договору, відповідно до якого біржовий договір купівлі-продажу визнано правовстановлюючим документом, а згідно ст.15 Закону "Про товарну біржу" реєстрація договору на біржі прирівнювалась до нотаріального оформлення (підтвердженням цьому є реєстрація спірного договору в БТІ). При цьому продавець будинку не оспорював після спливу значного часу виконання угоди сторонами. Згідно із частиною першої статті 128 ЦК України, в редакції 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, враховуючи викладене, вважає, що позивач позбавлений можливості в майбутньому відчужити належний йому будинок з господарськими будівлями по наступним причинам: відповідно до статті 277 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на час укладення договору) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 ЦК України); відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року), з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; відповідно до статті 55 Закону України "Про нотаріат" (яка діяла на момент укладення договору) цей правочин має бути вчинений за місцем знаходження нерухомого майна. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , але нотаріально договір купівлі-продажу не оформив. Крім того, суд встановив, що сторони виконали істотні умови договору, у зв`язку з чим, вважає, що позивач до суду звернувся на законних підставах з обґрунтованими вимогами, а тому, вважає можливим визнати за ним право власності на вказний житловий будинок відповідно до договору купівлі-продажу № 148, посвідченого 09.07.1998 року на Вознесенською філією Товарної Біржі "Нерухомість - Південь".

Outcome: approved