Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просить визнати незаконним та скасвати наказ директора Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Національної акціонерного компанії "Нафтогаз України" Ватажишина О.В. № 1007к від 09 грудня 2019року, в частині його звільнення з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України з 13 грудня 2019року; поновити його на посаді начальника АГНКС м.дружківка Дочірнього підприємства "Укравтогаз" національної акціонерної компанії "Нафтогаз Україна" з часу його звільнення, тобто з 13 грудня 2019року; стягнути на його користь з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу. Обгрунтовує вимоги таким. Він з 26 липня 2019року перебував на посаді начальника АГНКС м.Дружківка Дочірнього підприємства "Укравтогаз" Наказом директора підприємства Ватажишина О.В. №1007к від 09 грудня 2019року, його звільнено з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП України з 13 грудня 2019року. Підставою його звільнення з роботи стала його заява, яку надав перебуваючи у відрядженні в м.Києві 05 грудня 2019року. Надати таку заяву його змусило керівництво ДП "Укравтогаз" НАК "Нафтогаз України" в результаті конфлікту, який виник між ними. Напередодні на АГНКС м.Дружківка було встановлено нове касове обладнання, що призвело до збільшення добової реалізації газу, та викликало підозру непрозорої роботи всього колективу заправки до цієї події. Приблизно 29 листопада 2019року він отримав лист-виклик , в якому йому було запропоновано з"явитися до адмінбудівлі ДП "Укравтогаз" у м.Києві для ознайомлення з висновком за результатами встановлення касового апарата на УГНКС м.дружківка. Він прибув до ДП "Укравтогаз" 05 грудня 2019року. Ніяких пояснень від нього слухати не стали, та в ультимативній формі змусили написати заяву про звільнення за згодою сторін, пообіцявши, що лише в такому разі він зможе залишитися на роботі, та пояснивши, що його заява залишиться у відділі кадрів установи як гарантія того, що він покращить показники в роботі. Знаходячись на лікарняному, перебуваючи під впливом лікарських препаратів, почуваючи себе зле, майже не усвідомлюючи, що він робить, написав заяву, яку від нього вимагали. 10 грудня 2019року він відправив на електронну пошту відповідача лист з проханням анулювати його заяву про звільнення, та надіслав паперовий варіант такої заяви на адресу установи рекомендованим листом, але за телефоном йому повідомили, що наказ про його звільнення з 13 грудня 2019року вже підписаний керівництвом. На лікарняному він перебував по 19 грудня 2019року. Вважає своє звільнення з роботи за п.1 ст. 36 КЗпП незаконним , оскільки він відкликав свою заяву. Ухвалою суду від 13 січня 2020року відкрито провадження у цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження, призначено підготовче засідання. (а.с.30-31). Ухвалою суду від 05 березня 2020року закрито підготовче провадженя та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.76-77) Позивач в судовому засіданні підтримав свої вимоги і просить їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач позовні вимоги не визнав. Представник Пікульська К.В. просить в позові відмовити, оскільки вважає, що звільнення відбулося законно. Позивачем не надано жодних доказів того, що заяву про звільнення його змусило надати керівництво ДП «Укравтогаз». Не відкрито кримінальне провадження за даними обставинами та позивачем навіть не подано заяву про кримінальне правопорушення. Вважає , що між позивачем та відповідачем відбулася домовленість про звільнення з 13 грудня 2019року. Працівник не має права відкликати свою заяву. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника і працівника. У даному випадку була відсутня згода відповідача на анулювання домовленості. Наказ про звільнення був виданий 09 грудня 2019року, а заява про анулювання домовленості про звільнення датована 10.12.2019р. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, встановив такі обставини і відповідні ним правовідносини . Згідно наказу директора ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» №718к від 26.07.2019року позивач [PERSON] 29 липня 2019року був переведений з посади майстер АГНКС на посаду начальника АГНКС м. Дружківки постійно (а.с.8-15, 17) . 05 грудня 2019року позивач звернувся до директора ДП «Укравтогаз» з заявою про його звільнення за згодою сторін 13 грудня 2019року (а.с.63) Ця обставина сторонами не оспорюється. 09 грудня 2019року наказом директора ДП «Укравтогаз» О.В. Ватажишина № 1007к від 09.12.2019року [PERSON] звільнено з роботи 13 грудня 2019р за угодою сторін , п.1 ст. 36 КЗпП України. (а.с.19) Позивач в судовому засіданні пояснив, що відповідач при звільненні з ним повністю розрахувався, заборгованостей немає. 10 грудня 2019року позивач звертається до відповідача з заявою , де просить анулювати його попередню заяву про звільнення з 13.12.2019р за угодою сторін. (а.с.22) Цю заяву позивач направив на адресу відповідача через електронну пошту, і одночасно поштою. (а.с.23-24) В період з 03 по 06 грудня 2019р , з 10 по 19 грудня 2019р позивач перебував на лікарняному (а.с.20-21). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON].[PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] пояснив, що він працює фельдшером на кареті швидкої допомоги. За викликом приїзжав до позивача за адресою [ADDRESS] , точної дати не пам`ятає , але це було на початку грудня 2019р. Після огляду [PERSON] , у нього було виявлений підвищений тиск. Зі слів хворого, у нього відбувся конфлікт на роботі , після чого став себе погано почувати, а дома стан погіршився, тому викликав швидку. Встановлено діагноз - артеріальна гіпертензія, гостра реакція на стрес, гіпертонічний криз. [PERSON] також підтвердив у судовому засіданні, що [PERSON] був у нього, як сімейного лікаря , на лікуванні з гіпертонічним кризом. Він рекомендував йому вживати ліки, які стабілізували тиск. Ці ліки не впливають негативно на стан, навпаки, вони знижують гострий криз і покращують стан людини. Свідки [PERSON] і [PERSON] пояснили в судовому засіданні, що вони працювали разом з позивачем на АГНКС в м.Дружківка. На станцію поставили нове обладнання, яке не працювало належним чином. Його викликали до м.Києва, де попросили написати заяву про звільнення. На емоційній ноті він написав таку заяву. Свідок [PERSON] пояснив , що позивач є його батьком. Зі слів батька, він знає, що у нього на роботі замінили обладнання, але воно належним чином не працювало. Він дуже з цього приводу нервував. Його викликали в м.Київ. Перед відрядженням він ходив до лікаря, оскільки став себе погано почувати. У м.Києві його вимусили написати заяву за власним бажанням. Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу. Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України). Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише за взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу і працівника. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою. Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України можуть бути укладені як в письмовій такі в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. Аналізуючи пояснення сторін, свідків,письмові докази, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем 05 грудня 2019року відбулася домовленість про припинення трудового договору за взаємною згодою з 13 грудня 2019року. Свідкам про написання заяви про звільнення стало відомо зі слів самого [PERSON] . Вони не були присутні, коли позивач писав заяву. Інших доказів, які б свідчили про примусове написання позивачем заяви про звільнення суду не надано. Суд також не погоджується з доводами позивача, що він писав заяву , знаходячись під впливом лікарських препаратів, не усвідомлюючи, що він робить, оскільки свідок [PERSON] , який є сімейним лікарем, і який призначав ліки позивачу, пояснив, що вживаючи такі ліки, не можна перебувати під їх впливом, оскільки вони навпаки покращують стан, стабілізуючи тиск. Враховуючи, що на момент видачі наказу, 09 грудня 2019року , заява про анулювання заяви про звільнення, до відповідача не надходила , суд приходить до висновку, що було волевиявлення працівника [PERSON] на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення 09 грудня 2019року.; 10 грудня 2019р Кравченко заявив про анулювання попередньої домовленності сторін щодо припинення договору за угодою сторін, проте така заява надійшла вже після видачі наказу. Відповідач не надав згоду на анулювання домовленності. Суд не бере до уваги той факт, що звільнення відбулося в період тимчасової непрацездатності. Частиною 3 статті 40 КЗпП України передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених статтею 41 КЗпП України. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз`яснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (частина 3 статті 40 КЗпП України), які стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП України випадків, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у пункті 4 статті 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України. Зазначене виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в статях 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Враховуючи, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених пунктом 1 статті 36 КЗпП України, а не у зв`язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми частини 3 статті 40 КЗпП України, а саме заборона звільнення в період тимчасової непрацездатності, на ці правовідносини не поширюються. Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано вимоги законодавства щодо порядку звільнення позивача і підстави для скасування наказу №1007к від 09.12.2019р, поновлення на роботі позивача та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Outcome: dismissed