Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

В серпні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приват Банк (далі ПАТ КБ "Приват Банк") звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідача на їх користь заборгованості за кредитним договором № б/н від 28.08.2006 року станом на 30.06.2016 року в розмірі 50673,24 грн. 27.03.2017 року ПАТ КБ «Приват Банк» подали заяву про уточнення позовних вимог, в якій просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 28.08.2006 року за період з 02.08.2013 року по 02.08.2016 року в розмірі 18550,96 грн з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності.(а.с.62) Відповідач [PERSON] позов не визнала. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. В позовній заяві зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 28.08.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 250,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з погашенням кредиту згідно умов та графіку кредитного договору. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Тому в уточненій позовній заяві просять стягнути з відповідача заборгованість за період з 02.08.2013 року по 02.08.206 року в розмірі 18550,96 грн. Також зазначили, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Обчислення позовної давності проводиться за правилами встановленими ст. 253-255 ЦК України. Позовну заяву було направлено до суду 02.08.2016 року, а згідно уточненої позовної заяви просять суд стягнути заборгованість по процентам за період з 02.08.2013 року по 02.08.2016 року, тобто в межах строку позовної давності. Відповідач [PERSON] позов не визнала. Підтвердила, що дійсно 28.08.2006 року вона уклала кредитний договір № б/н з позивачем ПАТ КБ «Приват Банк» та отримала кредит у розмірі 250 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків та з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.9.12 Умов надання кредиту договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує другу сторону про припинення договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Відповідно до заяви, строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії картки. Строк дії картки закінчився 28.08.2008 року, і відповідно з цього часу у Банку виникло право вимагати повернення кредиту. Іншої картки за цей період вона не отримувала. Вважає, що строк позовної давності сплив 28.08.2011 року. Тому посилаючись на ст.257, 261, 267 ЦК України, а також на п. 31 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, вважає, що на момент пред'явлення позову позивачем був пропущений строк позовної давності, у зв'язку з чим, просить суд відмовити у задоволені позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно до укладеного договору №б/н від 28.08.2006 року [PERSON] отримала кредит у ЗАТ КБ "ПриватБанк" у розмірі 250,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7-13). На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" на Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк". Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Ст.530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно п.3.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання та оплачувати комісії на умовах, встановлених договором . Ст.1049 ч. 1 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Відповідач [PERSON] не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином в порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526 ЦК України зобовязання за вказаним договором в повній мірі не виконувала. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] за період з 02.08.2013 року по 02.08.2016 року має заборгованість по кредиту у сумі 18550,96 грн, яка складається з наступного: заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 02.08.2013 року по 02.08.2016 року 17191,39 грн, а також відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500,00 грн; штраф (процентна складова) 859,57 грн. (а.с.64). Таким чином, заявлені Банком позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] правомірні та обґрунтовані. Однак як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] надала суду заяву про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності. (а.с.56) Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена позиція зазначена в постанові Верховного суду України від 19.03.2014 року (справа №6-14цс14). За змістом п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також звертається увага на те, що враховуючи положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У звязку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується і до додаткових вимог банку. Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п.9.12. Умов та правил надання банківських послуг, які є невід»ємною частиною кредитного договору, укладеного між [PERSON] та Банком, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу про припинення договору, він автоматично продовжується на такий же строк. Відповідно до п.5.4 Умов строк погашення кредиту в повному обсязі визначається не пізніш останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці. Так відповідно до п.3.1.1., 5.4. розділу 11 Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного в картці. Таким чином відповідно до Умов договору, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON], кінцевий термін виконання кредитного зобов"язання відповідає строку дії картки. Із заяви від 28.08.2006 року, яка є невід"ємною частиною договору, укладеного ПАТ КБ "Приват Банк" і [PERSON], вбачається, що строк дії картки, виданої останній, становить два роки, тобто термін дії картки встановлений - до 28.08.2008 року.(а.с.7) ПАТ КБ "Приват Банк" звернулись в суд з позовною заявою про захист порушеного права - у серпні 2016 року. Таким чином судом встановлено, що позивач, подавши позовну заяву в серпні 2016 року, звернувся в суд із пропуском трирічного строку позовної давності, який по даним правовідносинам сплив 28.08.2011 року і який обчислюється з моменту закінчення дії платіжної картки до моменту пред"явлення позову, оскільки після закінчення строку дії платіжної картки боржник не користувався нею, не сплачував борг та не отримував нову картку. Поважних причин пропуску Банком строку звернення до суду судом не встановлено, заяви про поновлення строку на розгляд суду не надходило. Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості належить відмовити в звязку з пропуском Банком строку звернення до суду за захистом порушених прав, тобто строку позовної давності.

Outcome: dismissed