Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач 26.10.2016 року звернувся до суду з вказаною позовною заявою. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що позивачу на праві власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 106,8 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м. Позивачу стало відомо, що приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. на підставі договору іпотеки від 22.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ АКБ «Укрсоцбанк», було накладено арешт на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 170 кв.м., при цьому власником квартири зазначено [PERSON] . Оскільки спірна квартира належить позивачу, то накладення арешту є неправомірним та позбавляє його можливості розпорядитися належним йому нерухомим майном. У зв`язку з цим, позивач просить зняти арешт та заборону відчуження з належної позивачу згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.11.2008 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради №592 від 18.11.2008 року, квартири [ADDRESS] , накладені 22.09.2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. на підставі договору іпотеки від 22.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ АКБ «Укрсоцбанк», посвідченого цим же нотаріусом за реєстровим №8912. Ухвалою суду від 27.10.2016 року відкрито провадження у справі. 16.01.2017 року представник ТОВ «Південенерго» надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що жодна з позовних вимог не стосується ТОВ «Південенерго», підприємство не є стороною іпотечного договору №02-23-Ф060823К-1649 від 22.09.2006 року, що укладений ПАТ АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] . За таких обставин, ТОВ «Південенерго» жодним чином не порушило та не порушує прав позивача і немає повноважень щодо зняття арешту та заборони відчуження з квартири, що належить позивачу. У зв`язку з цим вважають, що позов до ТОВ «Південенерго» подано безпідставно. 16.01.2017 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру Іпотек відомості про належну позивачу згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.11.2008 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради №592 від 18.11.2008 року, квартиру [ADDRESS] , житловою площею 48,6 кв.м., загальною - 106,8 кв.м., внесені 22.09.2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. на підставі договору іпотеки від 22.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ АКБ «Укрсоцбанк», посвідченого цим же нотаріусом за реєстровим №8912. 27.02.2017 року позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив зняти арешт та заборону відчуження з належної позивачу згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.11.2008 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради №592 від 18.11.2008 року, квартири [ADDRESS] , накладені 22.09.2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. на підставі договору іпотеки від 22.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ АКБ «Укрсоцбанк», посвідченого цим же нотаріусом за реєстровим №8912. 30.03.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» надало до суду заперечення на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Вважають вимоги позивача необґрунтованими та безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що позивачем по справі недоведено яким чином його права та інтереси порушені, адже предмет іпотеки та право власності на його квартиру становлять два зовсім різних об`єкти, а саме [PERSON] належать майнові права на трикімнатну квартиру номер [ADDRESS] , позивачу на праві власності належить квартира двокімнатна [ADDRESS] , загальною площею 106,8 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м. Тож єдине, що об`єднує ці два об`єкти нерухомості є тільки номер квартир 28 . Відтак позивачем по справі обрано неналежний спосіб захисту, шляхом зняття заборони з квартири, яка не належить позивачу на правах власності. Представник [PERSON] - [PERSON] надав до суду заперечення, згідно якого просив відмовити у замовленні позовних вимог про виключення із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру Іпотек відомості про належну позивачу згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.11.2008 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради №592 від 18.11.2008 року, квартиру [ADDRESS] , житловою площею 48,6 кв.м., загальною - 106,8 кв.м., внесені 22.09.2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. на підставі договору іпотеки від 22.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ АКБ «Укрсоцбанк», посвідченого цим же нотаріусом за реєстровим №8912. Разом з тим, у разі визнання обґрунтованості позовних вимог судом, просить застосувати строки позовної давності до зазначених вимог та відмовити у позові із підстав пропущення строків позовних вимог. [PERSON] вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства. Позивач уклав договір часткової участі у будівництві після того, як були укладені договори між [PERSON] та ТОВ «Південенерго»; між [PERSON] та ПАТ «АКБ «Укрсоцбанк», що виключає порушення будь-яких його прав на момент укладення договору №286. Позивач не вказав жодної із підстави, визначених у ст.17 Закону України «Про іпотеку» і які передбачають припинення іпотеки, і як наслідок можливості виключення із державного реєстру обтяжень нерухомого майна згідно положень п.2 ч.1 ст.4 та п.5 ч.2 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Рішенням суду від 11.04.2017 року позов задоволено. Знято арешт та заборону відчуження з належної [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.11.2008 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради №592 від 18.11.2008 року, квартири [ADDRESS] , накладені 22.09.2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. на підставі договору іпотеки від 22.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ АКБ "Укрсоцбанк", посвідченого цим же нотаріусом за реєстровим №8912 (реєстраційний номер обтяження 3772746). Стягнуто з ТОВ "Південенерго", [PERSON] та публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на користь [PERSON] судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 551,20 грн. по 183,73 грн. з кожного відповідно. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 05.07.2017 року рішення від 11.04.2017 року залишено без змін. Додатковим рішенням від 31.07.2017 року доповнено рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11.04.2017 року у цивільній справі № 766/13239/16-ц за позовом [PERSON] до ТзОВ "Південенерго", [PERSON] та ПАТ "Укрсоцбанк" про зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, зазначивши в резолютивній частині: Зняти арешт та заборону відчуження з належної [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.11.2008 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради №592 від 18.11.2008 року, квартири [ADDRESS] , накладені 22.09.2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. на підставі договору іпотеки від 22.09.2006 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ АКБ "Укрсоцбанк", посвідченого цим же нотаріусом за реєстровим №8912 (реєстраційний номер обтяження 3772853). Постановою Верховного Суду від 06.11.2019 року рішення від 11.04.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 05.07.2017 року скасовано та направлено на новий розгляд. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2019 року вказану справу передано до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою суду від 09.12.2019 року прийнято справу до провадження та розгляд справи призначено до розгляду за правилами загального провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 04.06.2020 року залучено правонаступника відповідача АТ «Укрсоцбанк» - АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 14.12.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 01.06.2021 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 23.09.2021 року заяву представника позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог, подану до суду 01.06.2021 року, повернуто позивачу. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Представник відповідача - АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позову. зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, що є самостійною підставою для відмови позивачеві у задоволенні вимог. Представник відповідача - ТОВ «Південенерго» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повтомлявся у встановлений законом порядку. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повтомлявся у встановлений законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.11.2006 року між ТОВ «Південенерго» та [PERSON] укладений договір про часткову участь у будівництві №286, предметом якого була двокімнатна квартира [ADDRESS] загальною площею 106,8 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., що згідно технічних документів знаходиться на першому поверсі вказаного будинку. Після прийняття будинку в експлуатацію 20.11.2008 року позивачеві видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 106,8 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., що знаходиться на першому поверсі вказаного будинку. 22.09.2006 року між [PERSON] та ПАТ АКБ «Укрсоцбанк» в забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань перед банком за кредитним договором №Ф060823К укладено іпотечний договір №02-23-Ф060823К-1649, посвідчений 22.09.2006 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г. за реєстровим №8912, за умовами якого іпотекодавець передав банку в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 170 кв.м., що знаходиться на третьому поверсі будинку. Зазначені майнові права належать [PERSON] на підставі договору про часткову участь у будівництві №226, укладеного між ним та ТОВ «Південенерго» 10.01.2006 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01.06.2021 року, відомості про перебування в іпотеці квартири [ADDRESS] зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Чаплинської селищної ради Ремішевським О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 51069967 від 11.02.2020 року. Згідно статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16. У справі, що розглядається, позивач звернулася з остаточною вимогою про зняття арешту, заборони відчуження нерухомого майна та виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру Іпотек. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми права у чинній редакції, на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, належними на час вирішення спору і ухвалення судового рішення, способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав. Таким чином, з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, тому доводи представника позивача про необхідність застосування такого способу судового захисту, який у практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати ефективне відновлення його порушеного права є безпідставними та задоволенню не підлягають. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 352/1021/19 та від 25 листопада 2020 року у справі № 761/15741/17. За таких обставин у позові слід відмовити з підстав обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягаю, судові витрати покладаються на сторону позивача.

Outcome: dismissed