Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Бердянський морський торговельний порт» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що 03 березня 2003 року вона була прийнята на посаду оператором множувальної техніки у ДП «Бердянський морський торговельний порт», а 12.07.2004р. переведена на посаду інженера 2 категорії відділу механізації. 03 липня 2018 року відповідач видав наказ № 306 «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту», з яким вона була ознайомлена 24 липня 2018 року, відповідно до якого було виключено зі штатного розпису управління порту, серед іншого, і її посаду. 18 жовтня 2018 року, згідно наказу №568 від 18.10.2018р., вона була звільнена з посади інженера 2 категорії відділу механізації ДП «Бердянський морський торговельний порт» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Також позивач зазначила, що вважає вказаний наказ про звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки таке звільнення могло бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, а подання відповідача на її звільнення було розглянуто профкомом ППО Бердянського морського торговельного порту, членом якого вона є, 17 жовтня 2018 року, та було постановлено: не давати згоди на звільнення [PERSON] у зв`язку з порушенням роботодавцем умов п. 3 ст. 49-2 КЗпП України, а саме, ненадання вакансій, що з`явилися у період з 25 липня по 30 серпня 2018 року включно. Проте, у порушення норм закону та її законних прав, відповідач її звільнив. Також 24 липня 2018 року їй був запропонований перелік вакантних посад станом на 24.07.2018р., 25.07.2018р. вона звернулася до в.о. директора ДП «Бердянський морський торговельний порт» із заявою про переведення її на посаду заступника директора з безпеки, оскільки у неї вища освіта, великий досвід роботи, зокрема, на данному підприємстві, великий життєвий досвід, але у цей же день їй була надана необґрунтована відмова у переведенні на вказану посаду. Після отримання відмови, того ж дня вона знову звернулася до в.о.директора з заявою про переведення її на посаду радника групи радників, однак і на цю заяву їй була надана необґрунтована відмова. Таким чином, роботодавець відмовив їй у переведенні на ті посади, які сам же і запропонував серед списку вакантних посад. Крім того, відповідач приховав вакансії, які були в наявності у серпні 2018 року - секретар та референт, на які вона була згодна, але їх вони їй не надали. Крім вищевказаного, вважає, що не є доведеним наявність у відповідача змін в організації виробництва і праці. Просила суд визнати незаконним та скасувати наказ № 568 від 18.10.2018р. т.в.о.директора ДП «Бердянський морський торговельний порт» «Про звільнення інженера 2 категорії відділу механізації [PERSON] на підставі п.1 ст.40 КЗпП України»; поновити її на роботі на посаді інженера 2 категорії відділу механізації та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.10.2018р. по 10.06.2019р. у сумі 63057,81 грн, допустити негайне виконання рішення у частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць. Позивач та її представник - адвокат Петровська В.М. (ордер серія ЗП № 049421 від 15.11.2018р.) - в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Мастеров О.В. (довіреність №2/25-19-юр від 04.01.2019р.) - в судовому засідання позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Крім того, відповідачем було надано письмовий відзив на позов, в якому зазначено, що вважають безпідставними позовні вимоги. Так, серед обставин, на які посилається позивач в обгрунтування своїх вимог, зазначається видання відповідачем наказу по ДП "БМТП" від 03.07.2018р. №306, згідно якого, зокрема, виключалась зі штатного розпису управління ДП "БМТП" з 08.10.2018р. 1 одиниця інженера 2 категорії відділу механізації (робоче місце 4512). Вказаний наказ був прийнятий на виконання рішення комісії з питань подолання фінансових труднощів та зменшення усіх статей витрат (створеної наказом від 16.05.2018р. №217) на підставі рапорту керівника відділу, в якому працювала позивач. Підстави для скорочення штату працівників на підприємстві наведені у протоколі № 3 засідання комісії підприємства від 25.07.2017р. та полягають у незадовільному фінансово-екномічному стані ДП "БМТП". На підставі вказаних документів був виданий наказ № 368 від 18.07.2018р., яким позивача було персонально повідомлено про звільнення з займаної посади з 08.10.2018р.. В зв`язку з тимчасовою непрацездатністю позивача фактичною датою звільнення є 18.10.2018р. згідно наказу № 568 від 18.10.2018р.. Відповідно до законодавства та Статуту ДП "БМТП", формування та затвердження штату підприємства є виключною компетенцією безпосередньо відповідача - ДП "БМТП" і його керівника та не відноситься до компетенції окремого працівника або трудового колективу в цілому. Це означає, що власник або уповноважений ним орган може (або вимушений, як у даному випадку, у зв`язку із суттєвим зниженням доходів ДП "БМТП" через падіння вантажопотоку) змінювати чисельність або штат працівників шляхом скорочення. Відповідно до наказу від 03.07.2018р. №306 в ДП "БМТП" відбувалася оптимізація чисельності працівників, спричинена суттєвим зменшенням доходів підприємства через значне падіння обсягів вантажопереробки. За результатами роботи комісії в ДП "БМТП" було видано накази, згідно яких у різних структурних підрозділах проводилося скорочення. Отже, беззаперечним є той факт, що в ДП "БМТП" відбувалися зміни в організації виробництва і праці, що спростовує наведену позивачем аргументацію. Щодо відмови профспілкового органу в наданні згоди на звільнення позивача зазначили, що позивач особисто ознайомилась з вакансіями 24.07.2018р, 16.10.2018р., 17.10.2018р. та 18.10.2018р.. В зв`язку з її тимчасовою непрацездатністю, перелік існуючих вакансій направлявся позивачу письмово листами: № 10/6-33-334 від 31.08.2018р. (вакансії станом на 31.08.2018р.), 10/6-39-387 від 24.09.2018р. (вакансії станом на 24.09.2018р.), 10/6-42-403 від 01.10.2018р. (вакансії станом на 01.10.2018р.), 10/6-44-416 від 03.09.2018р. (вакансії станом на 03.10.2018р.), однак, жоден з цих листів позивачем не був отриманий, хоча всі вони направлялись на адресу її проживання, зазначену нею в тому числі й у позовній заяві. Таким чином, ними вживались вичерпні заходи направлені на ознайомлення позивача з переліком існуючих вакансій. Щодо двох посад, на які на думку позивача, ДП "БМТП" безпідставно відмовив у прийнятті на роботу, а саме, посади радника та заступника директора з безпеки, зазначили, що 25.07.2018р. позивач звернулась з двома письмовими заявами, зміст яких зводився до прохання призначення її на посади радника та заступника директора з безпеки. На що, ДП "БМТП" листами від 25.07.2018р. № 10/6-29 та № 10/6-30 повідомило її про неможливість призначення на вказані посади. Підставою для такої відмови стали дві обставини: невідповідність освіти та стажу роботи позивача. Так, згідно розділу VI посадової інструкції радника, він повинен мати повну вищу освіту відповідного напряму підготовки (спеціаліст, магістр); друга вимога: стаж роботи на керівних посадах в системі управління морського транспорту не менше трьох років. Згідно розділу VI посадової інструкції заступника директора з безпеки, він повинен мати повну вищу освіту відповідного напряму підготовки (спеціаліст, магістр); друга вимога: післядипломна освіта в галузі управління; третя вимога: стаж роботи на керівних посадах відповідного профілю не менше 5 років. Проте, у [PERSON] наявні два дипломи: Бердянський машинобудівний технікум МТ та СГМ СРСР, спеціальність "Обробка металів різанням", а також Ростовський на Дону Ордена Трудового Червоного Прапору інститут сільськогосподарського машинобудування, спеціальність "технологія машинобудування, металоріжучі станки та інструменти". Жоден з цих дипломів, та як наслідок, освіта [PERSON] не відповідають категорії завдань та обов`язків, які містяться у вказаних посадових інструкціях. Перешкодою, в обох випадках, також є відсутність у [PERSON] стажу роботи на керівних посадах відповідного профілю, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Проаналізувавши наявні документи у особовій справі позивача, підприємство дійшло висновку, що [PERSON] , з урахуванням її освіти, кваліфікації та досвіду, не може бути переведена на посаду радника чи заступника директора з безпеки. Твердження позивача щодо наявності у неї великого життєвого досвіду є її особистою суб`єктивною точкою зору. Таким чином, відсутність необхідної освіти, кваліфікації та досвіду роботи було підставою для відмови з боку власника у переведенні позивача на вказані посади. Згідно наданого позивачем витягу з протоколу №33 засідання профкому ППО БМТП від 17.10.2018р., підставою для ненадання згоди на її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України стало порушення умов п. 3 ст. 49-2 КЗпП України, проте, на посади на які претендувала позивач, вона не могла бути переведена, тому формулювання у витягу з протоколу не відповідало законодавству та фактичним обставинам, а тому адміністрація вважала таке непогодження профкому необгрунтованим, що стало причиною звільнення позивача. Просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Судом встановлено, що [PERSON] з 03.03.2003 року до 18.10.2018 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем, працювала на різних посадах, з 01 жовтня 2013 року була переведена на посаду інженера 2 категорії відділу механізації Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт». Ці обставини ніким не оспорюються та підтверджені в судовому засіданні записами в трудовій книжці позивача (а.с.226-230). Згідно наказу т.в.о.директора Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» від 18 жовтня 2018 року № 568 було звільнено 18 жовтня 2018р. [PERSON] з посади інженера 2 категорії відділу механізації, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення чисельності або штату працівників). Як підстава зазначені: наказ №306 від 03.07.2018р. «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту»; наказ №557 від 16.10.2018р. «Про зміни до наказу №306 від 03.07.2018р. «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту»»; наказ № 368 від 18.07.2018р. «Про попередження працівника відділу механізації [PERSON] про вивільнення, що передбачається у зв`язку з оптимізацією чисельності працівників управління порту»; подання вих.№10/6/488 від 17.09.2018р. адміністрації порту на адресу профкому ППО БМТП; витяг з протоколу № 33 від 17.10.18р. засідання профкому ППО БМТП; п. 1 ст. 40, ст. 43, ст. 44, ст. 49-2 КЗпП України (а.с.110-111). Відповідно до вимог п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності штату працівників. Звільнення із зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України). Порядок вивільнення працівників при скороченні чисельності працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівників на залишення на роботі встановлено ст.ст. 42, 49-2 КЗпП України, відповідно до яких при скороченні численності штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці; одночасно з попередженням про звільнення власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації переважне право залишення на роботі надається; працівникам з більшим стажем роботи на даному підприємстві. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудовий спір, пов`язаний зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суд мав з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. В усіх випадках звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою ІІІ-А КЗпП України. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, суд не вправі при вирішенні трудового спору про поновлення на роботі працівника за підставами, передбаченими п. 1 ст. 40 КЗпП України обговорювати доцільність зміни внутрішньої реорганізації юридичної особи (організаційної структури та скорочення штатної чисельності працівників). Як вбачається з наказу в.о.директора Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» від 03.07.2018р. № 306 (а.с.4, 86-88) з метою недопущення збитковості роботи державного підприємства, що може призвести до його банкрутства та припинення діяльності, наказом по порту№ 216 від 16.05.18р. була створена комісія підприємства відносно прийняття рішень щодо подолання фінансових труднощів та зменшення усіх статтей витрат (накази від 16.05.2018р. №217, від 22.06.2018р. № 281 - а.с.57-58), на засіданнях якої розглядались питання оптимізації штату працівників Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт». За результатами роботи цієї комісії підприємством було видано накази, згідно яких у різних структурних підрозділах проводилося скорочення (а.с.59-66). 24 липня 2018 року [PERSON] було персонально попереджено, що відповідно до наказу № 306 від 03.07.2018р. «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту», з 08 жовтня 2018 року зі штатного управління підприємства виключається 1,0 одиниця інженера 2 категорії відділу механізації (р.м.4512), на якій вона працює (наказ № 368 від 18.07.2018р. - а.с.91). Відповідно до наказу в.о.директора Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» від 10.10.2018р. № 545 у зв`язку з хворобою інженера 2к. відділу механізації [PERSON] доповнено наказ по порту № 306 від 03.07.18р. «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту» підпунктом 1.1.1.: «Питання вивільнення по р.м.4512 - 1 одиниці інженера 2к. вирішити після виходу з лікарняного [PERSON] » (а.с.11,89). Відповідно до наказу т.в.о.директора Державного підприємства «Бердянський морський торговельний порт» від 16.10.2018р. № 557 у зв`язку з хворобою інженера 2к. відділу механізації [PERSON] внести зміни до наказу № 306 від 03.07.2018р. «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту» - змінити дату виключення зі штатного розпису управління підприємства - 1 одиниці інженера 2 кат. відділу механізації (р.м.4512) з 08.10.18р. на 18.10.18р. (а.с.90). Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постановах № 6-40цс15 від 01 квітня 2015 року, № 6-491цс15 від 01 липня 2015 року, оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 24.07.2018р. позивач [PERSON] при ознайомленні з наказом про її скорочення була ознайомлена і з наявними вакантними одиницями на підприємстві (а.с.32-37,112-116), крім того, відповідач продовжував вживати заходи для ознайомлення позивача з наявними вакансіями, а саме: 16.10.2018р. (а.с.117-120), 17.10.2018р. (а.с.121-124), 18.10.2018р. (а.с.125-128). Також у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю [PERSON] , перелік існуючих вакансій направлявся позивачу письмово листами за адресою її проживання: № 10/6-33-334 від 31.08.2018р. (вакансії станом на 31.08.2018р. - а.с.129-131), 10/6-39-387 від 24.09.2018р. (вакансії станом на 24.09.2018р. - а.с.132-134), 10/6-42-403 від 01.10.2018р. (вакансії станом на 01.10.2018р. - а.с.135-137), 10/6-44-416 від 03.09.2018р. (вакансії станом на 03.10.2018р. - а.с.138-140). Щодо доводів позивача про необгрунтовану відмову ДП «БМТП» в її переведенні на посади заступника директора з безпеки або радника групи радників суд приходить до наступних висновків. Так, 25.07.2018р. позивач [PERSON] звернулась до в.о.директора ДП «БМТП» з письмовими заявами про її переведення: на посаду заступника директора з безпеки (а.с.100) та на посаду радника групи радників (а.с.93), посилаючись на вищу інженерно-технічну освіту, достатній стаж роботи та досвід. Цього ж дня, листами № 10/6-29 від 25.07.2018р. (а.с.92) та № 10/6-30 від 25.07.2018р. (а.с.99) за підписом в.о.директора ДП «БМТП» підприємство повідомило [PERSON] про неможливість призначення її на вказані посади, оскільки функціональні обов`язки посадової інструкції, враховуючи дані документів про її освіту та попередній стаж роботи, не дозволюють призначити її на ці посади. Так, відповідно до п.6.1 «Кваліфікаційні вимоги» Посадової інструкції заступника директора з безпеки: повинен мати вищу освіту відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст); післядипломну освіту в галузі управління; стаж роботи на керівних посадах відповідного профілю не менше 5 років (а.с.101-105). Відповідно до п.1 Розділу VІ «Кваліфікаційні вимоги» Посадової інструкції радника: повинен мати вищу освіту відповідного напрямку підготовки (магістр, спеціаліст); стаж роботи на керівних посадах в системі управління морського транспорту не менше трьох років (а.с.94-98). За поясненнями представника відповідача, проаналізувавши наявні документи з особової справи [PERSON] , підприємство дійшло висновку, що з урахуванням її освіти та кваліфікації (Бердянський машинобудівний технікум МТ та СГМ СРСР - спеціальність «Обробка металів різанням» (а.с.21,222-223); Ростовський на Дону Ордена Трудового Червоного Прапору інститут сільськогосподарського машинобудування - спеціальність «Технологія машинобудування, металоріжучі станки та інструменти» (а.с.20,221)) та досвіду, а саме, відсутність у [PERSON] стажу роботи на керівних посадах відповідного профілю в системі управління морського транспорту (трудова книжка позивача - а.с.15-17, 226-230), тому вона не може бути переведена на посаду радника чи заступника директора з безпеки. Таким чином, підставою для відмови позивачці у переведенні на посади радника чи заступника директора з безпеки стала відсутність у [PERSON] необхідної освіти та відповідної кваліфікації, досвіду роботи на керівних посадах відповідного профілю. Щодо дотримання вимог закону в частині звільнення позивача без згоди профспілкового органу, суд виходить з наступного. Статтею 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). З матеріалів справи встановлено, що 17.09.2018р., попередньо перед звільненням позивача з роботи, відповідач звернувся до голови профспілкового комітету Бердянського морського торговельного порту з поданням про надання згоди на звільнення, зокрема, [PERSON] за п. 1 ст. 40 КЗпП України, посилаючись на заплановане з 08.10.2018 року виключення зі штатного розпису управління порту, зокрема, 1,0 одиницю інженера 2 категорії відділу механізації, згідно з наказом в.о. директора № 306 від 03.07.2018р. «Про оптимізацію чисельності працівників управління порту» (а.с.106-107). Згідно витягу з протоколу № 33 від 17.10.2018р. засідання профкому Первинної профспілкової організації Бердянського морського торговельного порту постановили (п.1): не давати згоди на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України інженера відділу механізації [PERSON] , підстава: порушення умов п. 3 ст. 49-2 КЗпП України, згідно яких троботодавець зобов`язаний, до моменту звільнення, запропонувати робітнику вакансії, що з`явились на протязі двох місяців з дня попередження до дня звільнення, а саме, ненадання вакансій, що з`явилися у період з 25.07 по 30.08 включно, згідно звернення [PERSON] від 17.10.2018р. № 177.22 (а.с.109). Згідно ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обгрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог ЦПК України є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15. Так, з досліджених у судовому засіданні доказів було встановлено, що позивач [PERSON] 24.07.2018р. при ознайомленні з наказом про її скорочення була ознайомлена і з наявними вакантними одиницями на підприємстві (а.с.32-37,112-116), після того, у зв`язку з її тимчасовою непрацездатністю, перелік існуючих вакансій направлявся їй письмово листами за адресою її проживання: № 10/6-33-334 від 31.08.2018р. (вакансії станом на 31.08.2018р. - а.с.129-131), 10/6-39-387 від 24.09.2018р. (вакансії станом на 24.09.2018р. - а.с.132-134), 10/6-42-403 від 01.10.2018р. (вакансії станом на 01.10.2018р. - а.с.135-137), 10/6-44-416 від 03.09.2018р. (вакансії станом на 03.10.2018р. - а.с.138-140). крім того, позивач була ознайомлена з наявними вакансіями 16.10.2018р. (а.с.117-120), 17.10.2018р. (а.с.121-124), 18.10.2018р. (а.с.125-128). За таких обставин, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем не можна визнати обгрунтованим. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що звільнення позивача з займаної посади відбулося за наявності відповідних підстав та з дотриманням процедури звільнення, а тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про її звільнення не можуть бути задоволені, а також не можуть бути задоволені й позовні вимоги про її поновлення на роботі та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки вони є похідними від первинної позовної вимоги, обґрунтованість якої не встановлена. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed