Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

У січні 2019 року заявник звернулась до суду із заявою, зазначивши заінтересованими особами Міністерство соціальної політики України та Російську Федерацію, якою просила встановити юридичний факт, що її вимушене переселення у серпні 2014 року з окупованої території Донецької області України відбулось внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України. На обґрунтування заявлених вимог зазначено, що [PERSON] народилась [INFO] у м. Горлівка, Донецької області, Україна. Була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що у серпні 2014 року була вимушена переселитись з м. Горлівка до [ADDRESS] . Згодом змінила своє місце проживання на [ADDRESS] , де проживає на даний час, про що свідчать довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції від 27.11.2014 року, 29.05.2018 року та 18.09.2018 року. Зазначає, що причиною переміщення було те, що починаючи з кінця лютого 2014 року перекинуті з Російської Федерації війська без розпізнавальних знаків почали окупацію Кримського півострова та розпочалась військова агресія Російської Федерації проти України. Згідно з постановою Верховної Ради України Про заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21.04.2015 року №337-VIII, зазначені події розвивались за таким сценарієм: збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року, коли були зафіксовані перші випадки порушення Збройними Силами Російської Федерації всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням Російської Федерації порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до\~Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України\~від 28 травня 1997 року, для блокування українських військових частин. На початковій стадії агресії особовий склад окремих російських збройних формувань не мав розпізнавальних знаків. 27 лютого 2014 року збройні підрозділи спеціального призначення Головного розвідувального управління Генерального штабу Збройних Сил Російської Федерації захопили будівлі Ради міністрів та Верховної Ради Автономної Республіки Крим. Водночас відбулося створення і озброєння іррегулярних збройних формувань найманців з числа місцевих жителів, якими керували офіцери спецслужб і Збройних Сил Російської Федерації, а Чорноморський флот Російської Федерації заблокував українські порти, де знаходилися кораблі Військово-Морських Сил України. За цих обставин лідер партії "Русское единство" [PERSON] у незаконний спосіб проголосив себе головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим та закликав Президента Російської Федерації "забезпечити мир і спокій в Криму". У відповідь на цей заклик Президент Російської Федерації, порушуючи як міжнародне право, так і чинну українсько-російську договірно-правову базу, звернувся до Ради Федерації Федеральних зборів Російської Федерації, яка своєю постановою від 1 березня 2014 року, протиправно легалізуючи ці порушення, надала згоду на використання на території України Збройних Сил Російської Федерації. Як наслідок, це призвело до збройного захоплення і воєнної окупації невід`ємної частини України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Нелегітимно сформована в умовах російської воєнної окупації виконавча влада Автономної Республіки Крим 16 березня 2014 року провела псевдореферендум про входження Автономної Республіки Крим та міста Севастополя до складу Російської Федерації. Сумнівні результати "референдуму" не були визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Це підтверджується Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27 березня 2014 року "Територіальна цілісність України". 17 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим, розпущена постановою Верховної Ради України, всупереч цьому проголосила Крим незалежною державою. Зазначає, що в квітні 2014 року Російська Федерація почала фазу збройної агресії проти України, під час якої контрольовані, керовані і фінансовані спецслужби Російської Федерації, озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки». Вказує, що 11.05.2014 на окупованій території Донецької і Луганської області відбувся незаконний референдум щодо самовизначення в Луганському та Донецькому регіонах з погано прихованою метою відокремлення та проголошення так званих «Луганської Народної Республіки» та «Донецької Народної Республіки», однак сам референдум так і не був визнаний, як Україною, так і міжнародною спільнотою. Зазначали, що з серпня 2014 року розпочалося масове вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації. За наслідками військової агресії Російської Федерації 17.03.2015 Верховною Радою України було прийнято постанову № 254-VІІІ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей. Вказує, що до вимушеного переселення з окупованої Російською Федерацією частини території Донецької області була повноцінним громадянином свої держави, у березні 2014 року на території Донецької області політико-економічна ситуація в місті Горлівка почала змінюватись в гіршу сторону, стало небезпечно висловлювати свою думу про те, що відбувається в регіоні, та про підтримку єдності України, почали проходити антиукраїнські акції протесту, а також проросійські мітинги за участю місцевого населення, які супроводжувались викликами до приєднання до Росії, повсюди можна було побачити російські прапори, а також прапори так званої «ДНР». Місто опинилося під контролем збройних формувань Російської Федерації і стало однією з гарячих точок війни. 12 квітня 2104 року у Горлівці відбулась спроба захоплення членами збройних формувань Російської Федерації місцевого відділу міліції, але правоохоронцям вдалось його відбити. Поступово місто наповнювалось збройними формуваннями Російської Федерації з різними назвами та місцями дислокування, можна було спостерігати пересування важкої російської військової техніки, а також встановлення блокпостів на виїзді на в`їзді в місто. Крім того, стрімко погіршилась соціально-економічна ситуація, через порушення роботи банківської системи, відсутності готівки в банкоматах, населення залишилось без зарплат, стипендій, пенсійного забезпечення та інших соціальних виплат. Почали припинятися трансляції деяких українських телеканалів, натомість з`явилось багато російських, води, газу теж не було, більшість магазинів не працювали, робота міського транспорту була паралізована. Фактичне проживання в умовах війни, давало підстави сприймати загрозу бути вбитим від рук проросійських бойовиків. Вказані обставини та небажання миритися з новим ладом, який був нав`язаний проросійськими активістами, призвели до неможливості подальшого проживання, а тому в вересні 2016 року, внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, заявник була змушена переїхати на тимчасове проживання до міста Кропивницького. Внаслідок пережитого, дуже змінився емоційний і психологічний стан, погіршився стан здоров`я, на окупованій території залишились близькі родичі і друзі, заявник змушена була прилаштовуватись до нових життєвих умов, шукати житло. Отримані довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщених осіб від 29.05.2018 року №0000545988 та від 18.09.2018 року №0000545988, які видані Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Фортечної районної у місті Кропивницькому ради посвідчують лише факт вимушеного переселення з м. Горлівка до м. Кропивницький і не містять в собі зазначення причини такого переселення, оскільки даний орган не має таких повноважень. За наведених обставин, просить суд встановити юридичний факт, що вимушене переселення у серпні 2014 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Донецької області України. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.01.2019 року відкрито провадження та призначено судове засідання /т.1, а.с. 113/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.05.2019 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 07.08.2019 року, провадження по справі зупинено на строк до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на виконання судового доручення про надання правової допомоги.\~Повідомити компетентний орган\~Російської\~Федерації\~ про дату судового засідання 28\~листопада 2019\~року о\~11\~год.\~00\~хв. та резервну дату судового засідання 19 грудня 2019 року о 15 год. 00 хв., що має відбутися в приміщені Кіровського районного суду м. Кіровограда, зал №24 /т.1, а.с. 204-205, 239-242/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.03.2020 року поновлено провадження в справі та призначити до розгляду в судовому засіданні на 14 квітня\~2020 року о 11 год. 30 хв. в приміщенні Кіровського районного суду\~м. Кіровограда\~(зал. 24) /т.2, а.с. 106-107/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.04.2020 року провадження по справі зупинено на строк до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на виконання судового доручення про надання правової допомоги.\~Повідомити компетентний орган\~Російської\~Федерації\~ про дату судового засідання 13\~липня 2020\~року о\~11\~год.\~30\~хв. та резервні дати судових засідань: 13 серпня 2020 року о 11 год. 30 хв., 14 вересня 2020 року о 11 год. 30 хв., 13 жовтня 2020 року о 11 год. 30 хв., 12 листопада 2020 року о 11 год. 30 хв., 14 грудня 2020 року о 11 год. 30 хв., які мають відбутися в приміщені Кіровського районного суду м. Кіровограда, зал №24 /т.2., а.с. 118-119/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29.12.2020 року поновлено провадження в справі та призначено до розгляду в судовому засіданні /т.2, а.с. 167-168/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13.04.2021 року залучено до\~участі в\~справі в якості\~заінтересованої особи\~Національну соціальну\~сервісну службу\~України /т.2, а.с. 189-191/. В судове засідання заявник не з`явилась, повідомлялась судом про час та місце розгляду справи належним чином, надала до суду заяву, якою просила провести розгляд справи без участі заявника, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України в судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення та просив провести розгляд справи без його участі /т.2, а.с. 176-179/. Вказує, що встановлення зазначеного факту, що має юридичне значення, матиме наслідком здійснення Нацсоцслужбою певних заходів, пов`язаних з особистими майновими чи немайновими правами заявника, а саме надання соціальних послуг, соціальної підтримки, тощо. Вражає, що Мінсоцполітики не може бути заінтересованою особою по справі, оскільки не має правових підстав для виконання рішення у зв`язку із встановленим судом фактом. Представник заінтересованої особи Національної соціальної\~сервісної служби\~України в судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення та просив повести розгляд справи без його участі /т.2, 199-201/. Вказує, що зазначені заявником обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної ради з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Згідно статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. За відомостями Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб [PERSON] з 18.09.2018 року перебуває на обліку як внутрішньо переміщена особа в управлінні соціального захисту населення виконавчого комітету Фортечної районної у м. Кропивницькому та з 29.11.2018 року отримує щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, а тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.05.2019 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 07.08.2019 року, направлено відповідне судове доручення на виконання вимог ст. 498 ЦПК України, з метою вручення заінтересованій особі Російській Федерації копії заяви з додатками та копії ухвали про відкриття провадження, однак, 17.02.2020 року до суду надійшов лист від 11.02.2020 року згідно якого Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надіслав для відома копію листа Міністерства юстиції України від 31.01.2020 року, адресованого Департаменту консульської служби МЗС України щодо сприяння у наданні інформації про результат виконання на території Російської Федерації доручення Кіровського районного суду м. Кіровограда про вручення судових документів представнику Російської Федерації як заінтересованій особі, так як інформації про результати виконання судового доручення Міністерством юстиції України не отримано. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.04.2020 року повторно на виконання ст. 498 ЦПК України, з метою повідомлення заінтересованої особи Російської Федерації про наступні дати судових засідань, призначених по справі, судом направлено відповідне судове доручення, проте інформація про виконання судового доручення відсутня. В подальшому повідомлення заінтересованої особи Російської Федерації здійснювались через Посольство Російської Федерації в Україні. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилась [INFO] в місті Горлівка, Донецька область, Україна, що підтверджується копією паспорту № [NUMBER] , виданого 28.07.2016 року, орган видачі 3510 /т.1, а.с. 30/. Згідно із довідками про взяття на облік внутрішньо - переміщених осіб від 29.05.2018 року №0000545988 та від 18.09.2018 року №0000545988, виданими Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Фортечної районної у місті Кропивницькому ради [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] /т.1, а.с. 32-33/. При зверненні до суду із заявою в порядку окремого провадження, заявником зазначено про те, що причини, які зумовили її переселення, а саме збройна агресія Російської Федерації проти України та окупація Російською Федерацією частини території Донецької області, не зазначені у довідці про взяття їх на облік внутрішньо переміщеної особи, посвідчують лише факт вимушеного переселення, а не його причини. За положеннями частини другої\~статті 124 Конституції\~України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до\~статті 3 Конституції України\~права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (стаття 6 Конституції України). Обґрунтування поділу влади на три галузі ("гілки") полягає в тому, щоб поділити і збалансувати державно-владні повноваження за принципом компетентності між різними державними органами, встановити взаємний контроль, унеможливити узурпацію влади - зосередження всіх повноважень або більшої їх частини у єдиному органі державної влади або в посадової особи і тим самим запобігти свавіллю. Поділ влади як принцип організації і функціонування державного апарату передбачає розмежування повноважень між трьома гілками - законодавчою, виконавчою та судовою, а також створення механізму стримувань та противаг. Посилання у заяві що визнання того, що переселення заявника відбулось\~\~у зв`язку з агресією Російської Федерації необхідно для зазначення цього\~\~\~\~у довідці внутрішньо переселеної особи\~\~фактично є підміною судом повноважень органів виконавчої та законодавчої влади. Зразок довідки про взятті на облік внутрішнє переміщеної особи затверджено\~постановою Кабінету Міністрів України\~«Про облік внутрішньо переміщених осіб» № 509 від 1 жовтня 2014 року\~як органом виконавчої влади держави. Визначення факту агресії Російської Федерації щодо України та у наслідок цього переміщення жителів областей, які потерплять від агресії, відбулось на законодавчому рівні у зв`язку з прийняттям Верховною радою України заяви «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», затвердженою\~постановою Верховної Ради України № 337-VIIIвід 21 квітня 2015 року\~(абзац восьмий пункту 3). Як зазначено у заяві до суду, визнання того, що переселення заявника відбулось у зв`язку з агресією Російської Федерації необхідно для зазначення цього у довідці внутрішньо переселеної особи, що фактично є підміною судом повноважень органів виконавчої та законодавчої влади та створення штучних перешкод для захисту прав внутрішньо переміщеної особи. Слід також звернути увагу на те, що визначення факту агресії Російської Федерації щодо України було також підтверджено у наступному Законом України «Про особливості державної політики щодо забезпечення державного суверенітету України над тимчасово окупованими територіями у Донецькій і Луганській областях» № 2268-VIIIвід 18 січня 2018 року. Зазначені законодавчі акти стосуються великої кількості людей, які потерпляють від агресії та бойових дій, а тому зазначені у них факти та їх наслідки не можуть бути індивідуально визначеними, які стосуються лише однієї особи - заявника у справі. Отже, не зазначення у довідці, зразок якої затверджено Кабінетом Міністрів України, причини внутрішнього переміщення особи, за наявності самої довідки, загальновідомих фактів агресії та зазначеного законодавства про це, не тягне за собою порушення права внутрішньо переміщеної особи і, за потреби, виправляється шляхом внесення змін у зразок довідки органом виконавчої влади та здійснення іншими державними органами своїх функцій по відновленню прав внутрішньо переміщених осіб. Заявник же у випадку порушення державними органами певного цивільного права як внутрішньо переміщеної особи, має право на звернення до суду за захистом саме цього порушеного права. Главою шостою Цивільного процесуального Кодексу\~передбачений захист прав людини шляхом встановлення фактів, які мають юридичне значення. Частиною другою та третьою\~статті 315 ЦПК України\~визначений перелік юридичних фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення та які підлягають встановленню за правилами цієї глави. Юридичний факт - це життєва обставина, з якою норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин, наприклад дії або події. Існують різні способи класифікації юридичних фактів. Наприклад, дії, тобто вольова поведінка суб`єктів права, з якою пов`язані виникнення, зміна та припинення правовідносин (наприклад, угода, постанова слідчого, рішення суду), та юридичні події - випадки, які виникають, змінюються і припиняються поза волею людей (наприклад, природне стихійне явище, смерть тощо). Отже, відповідно до підстав визнання факту таким, що має юридичне значення у порядку\~глави 6 Цивільного процесуального кодексу України, суд повинен встановити факт (дію або подію) у зв`язку з якою виникають, змінюються і припиняються права заявника. Звертаючись з заявою заявник просив встановити що її переміщення з місця постійного проживання відбулось у зв`язку з агресією Російської Федерації, що призвела до негативних для України та особисто нього наслідків, помилково вважаючи це фактом, який має юридичне значення. Зі змісту заяви вбачається що заявник просила встановити причиново - наслідковий зв`язок між її переселенням та діями іншої держави, що не є у розумінні юридичної науки фактом, який має юридичне значення, а є зв`язком між подіями (фактами), зокрема переселенням та окупацією, і наслідками цих подій, а отже не може бути встановлений у порядку глави шостої Цивільного процесуального кодексу України. Визнання судом цього факту є загальновідомим відповідно до частини третьої статті 82 ЦПК України\~та частини другої\~статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»\~не потребує його доведення, оскільки є таким, що визнається усіма і інформація про нього міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Отже, причино - наслідний зв`язок між переміщення заявника та збройною агресією Російської Федерації не потребує встановленню у судовому порядку як загальновідомий та як такий , що за своєю правовою природою не є фактом, що має юридичне значення. Такий зв`язок повинен бути застосований при розгляді спорів про порушення певних прав внутрішньо переміщеної особи, якою відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи що є у матеріалах справи, являється заявник та, з огляду на положення\~статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»\~є особою,\~\~яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. Тому,

Outcome: dismissed