Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

10.02.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, де просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МК-06/01/2008 від 16.04.2008 року, в розмірі 70312,76 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.01.2014 року складає 561 798,92 грн., звернути стягнення на магазин продовольчих товарів за адресою: м. Олександрія, пр. Леніна, 101, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно - правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачкою 19.03.2008 року був укладений кредитний договір МК-06/01/2008, згідно якого [PERSON] 19.03.2008 року отримала кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.03.2018 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 10.01.2014 року має заборгованість - 70 312,76 доларів США, із них: - 41 653,02 доларів США - заборгованість за кредитом; - 19 336,54 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5 945,17 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору; - 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); - 3 346,74 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 19.03.2008 року уклали договір іпотеки № МК-06/01/2008. Згідно з договором іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: магазин продовольчих товарів загальною площею 69,30 кв.м., який розташований за адресою: Кіровоградська обл., м. Олександрія, пр. Леніна, 101. Майно належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 314 969,00 грн. Посилаючись на ст., ст. 209, 210, 220, 526, 527, 530, 577, 629, 640, ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, ст. 12, 33, 39 Закону України «Про іпотеку» позивач просить вимоги задовольнити. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі з підстав вказаних в позові. Відповідачка в судове засідання не з'явилася повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і ч., ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] була укладена кредитна угода № МК-06/2008, згідно якого загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди складає 50 000 доларів США (п.1.2 угоди). Термін повернення кредиту й окремих частин - траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід'ємними додатками до договорів про видачу траншів, але не пізніше 16.03.2018 року, Зазначений термін може бути змінений згідно п.п.2.3.3, 2.4.1 даної угоди (п.1.3 кредитної угоди) Сплачувати відсотки за користування кредитними коштами відповідно до п.п.2.3.1., 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цієї угоди, а також п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договорів про видачу траншів, які є невід'ємною частиною даної угоди (п.2.2.2 кредитної угоди). Здійснювати погашення кредитів, відсотків і винагороди в порядку і в терміни згідно графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що складаються з кожним договором про видачу траншу окремо і є невід'ємною частиною кожного договору про видачу траншу (п.2.2.4 кредитної угоди) 19.03.2008 року між сторонами був укладений договір про видачу траншу № МК-06/01/2008, згідно якого [PERSON] 19.03.2008 року отримала кредит у сумі траншу 50 000 доларів США (п.1.2. договору про видачу траншу) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16.03.2018 року (п.4, п.4.1 договору про видачу траншу). В порушення умов кредитного договору, відповідачка свої зобов'язання належним чином не виконує, через що станом на 10.01.2014 року має заборгованість - 70 312,76 доларів США, із них: - 41 653,02 доларів США - заборгованість за кредитом; - 19 336,54 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 5 945,17 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору; - 31,29 доларів США - штраф (фіксована частина); - 3 346,74 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки № 6 від 19.03.2008 року, предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.7 цього договору, де зазначено, що воно належить їй на праві власності, що підтверджується договором купівлі - продажу від 18.03.2008 року, посвідчене приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №3960, а саме - магазин продовольчих товарів, право власності якого зареєстроване Олександрійським ММБТІ від 19.03.2008 року та записано в реєстрову книгу № 114 (ф) 235 за реєстром № 188. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст., ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частин позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки позивач має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Позивач 21.10.2013 року звертався до відповідачки з листом в якому повідомляв, що попереджає, про те що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання в тридцятидений строк з дня отримання цієї вимоги, банк зі спливом цього строку має намір продати предмет іпотеки, укласти відповідний договір купівлі продажу з будь якою особою - покупцем, або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь який інший спосіб, передбачений законодавством України, кредитним договором та договором іпотеки (а.с.8). Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.41 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Як вбачається з матеріалів справи сторони в іпотечному договорі в пункті 13 визначили вартість предмету іпотеки в розмірі 314 969,00 грн. (а.с.16 на звороті). Згідно п.19.8.2 договору іпотеки - у випадку порушення іпотекодавцем зобов'язань за цим договором, іпотекодержатель має право вимагати від іпотекодавця дострокового виконання всіх зобов'язань за кредитним договором, а в разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Оскільки, ціна предмету іпотеки визначена сторонами в 2008 році і зазначена ціна була актуальною на той час, то відповідно на час реалізації предмету іпотеки суд вважає, що банку необхідно визначитись з оцінкою майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації. Внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов'язань перед позивачем, відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та п. 19.8.1, 19.8.2, 19.8.3, 19.9, 25 договору іпотеки від 119 березня 2008 року, у іпотекодержателя, позивача по справі, виникло право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в межах вартості предмета іпотеки, оскільки із встановлених судами фактичних обставин та наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем було порушено умови кредитного договору та договору про видачу траншу, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Відповідно до процедури продажу, визначеної ст. 38 цього Закону, дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Як вбачається з матеріалів справи в позовній заяві позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмету іпотеки позивачем з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу магазину будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Згідно п. 2.7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.03.2012 року № 282/20595 передбачено, що якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Також, згідно із п. 1.7 розділу 1 глави 2 Порядку крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру, садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Таким чином, на підставі вищевикладеного позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи те, що загалом вимоги банку задоволені на суму в повному обсязі, відповідач має відшкодувати банку судові витрати в розмірі 365,40 грн., відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved