Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Представник позивача - адвокат Горбач Л.І., у травні 2019 року звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 03.01.2008 року між [PERSON] та ПрАТ "Екопрод", який було зареєстровано у відділі Держкомзему в Олександрівському районі за №142038664000696 від 09.04.2012 року, зняти його з реєстрації та повернути власнику. А також, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати в повному обсязі. Позовна заява мотивована тим, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ДН №097315, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 6,134 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Микільської сільської ради Олександрівського району Донецької області. У квітні 2018 року позивач дізналася, що 03 січня 2008 року між нею та АТЗТ «Екопрод А.Т.» було укладено договір оренди землі, який зареєстровано в установленому законом порядку. Проте, договір оренди землі, та акт приймання-передачі об`єкта оренди позивач з АТЗТ «Екопрод А.Т.» не укладала, та не підписувала. Повноважень на підписання від свого імені вищезазначених документів, та своєї згоди на укладання договору оренди землі, вона нікому не надавала. Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 03 січня 2008 року, укладений між [PERSON] та АТЗТ «Екопрод А.Т.» який зареєстрований у відділі Держкомзему в Олександрівському районі 09.04.2012 року за №142038664000696, та скасувати його державну реєстрацію. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 22.05.2019 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду у підготовче судове засідання на 09 годину 00 хвилин 19 червня 2019 року. 10.06.2019 року представником відповідача надано заперечення на позовну заяву, разом з письмовими доказами, згідно яких просить застосувати строк позовної давності, та визнати позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі. 19.06.2019 року представником позивача було надано до суду відповідь на відзив. У зв`язку з відсутністю повноважень у представника відповідача, підготовче судове засідання було відкладено на 11 год. 00 хв. 25 червня 2019 року. 25.06.2019 року за клопотання представника відповідача, підготовче судове засідання було відкладено на 13 годину 00 хвилин 03 липня 2019 року. Ухвалою Олександрівського районного суду від 03 липня 2019 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі, та призначено судове засідання на 09 годину 00 хвилин 17 липня 2019 року. 03.07.2019 року було оголошено перерву до 10 год. 00 хв. 03 вересня 2019 року, для виклику в судове засідання свідка - [PERSON] , та експерта - Буняченко Г.В. 03.09.2019 року було відкладено судове засідання до 13 год. 00 хв. 12 вересня 2019 року, у зв`язку з клопотанням експерта - Буняченко Г.В. 12.09.2019 рокубуло відкладено судове засідання на13 год. 00 хв. 01 жовтня 2019 року, у зв`язку з клопотанням представника позивача, для надання додаткових доказів по справі. 01.10.2019 року було відкладено судове засідання на13 год. 00 хв. 16 жовтня 2019 року, у зв`язку з клопотанням представника позивача, для надання додаткових доказів по справі. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 16.10.2019 року було відкладено судове засідання на 15 год. 00 хв. 21 жовтня 2019 року, у зв`язку з клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи. 21.10.2019 року ухвалою суду було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, та провадження у справі зупинено на час її проведення. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 21 лютого 2020 року було поновлено провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 13 годину 00 хвилин 11 березня 2020 року. 11.03.2020 року розгляд справи було відкладено на 13 год. 00 хв. 26 березня 2020 року, у зв`язку з клопотанням представника відповідача. У зв`язку з карантинними заходами на території України розгляд справи неодноразово відкладався, а саме: 26 березня 2020 року відкладено на 10 год. 00 хв. 13 квітня 2020 року, 13 квітня 2020 року відкладено на 07 травня 2020 року, 07 травня 2020 року відкладено на 21 травня 2020 року на 13 год. 00 хв., 21 травня 2020 року - на 29 травня 2020 року, а потім - на 04 червня 2020 року, на 13 год. 00 хв. 13.04.2020 року до суду представник позивача - Горбач Л.І., надала клопотання, про приєднання до матеріалів справи додаткового розрахунку, щодо витрат на правничу допомогу, разом з квитанцією від 20.03.2020 року на суму 3400,00 грн. за представництво в суді, копію якого було направлено відповідачу (2т а.с.114,120). 21.05.2020 року представник позивача - адвокат Горбач Л.І., надала до суду заяву, про стягнення з відповідача на користь позивача вартість проведеної судової почеркознавчої експертизи у розмірі 4710,00 грн. 29.05.2020 року представник позивача - адвокат Горбач Л.І., надала до суду додатковий (уточнений) розрахунок витрат на правничу допомогу ( т2 а.с. 150-153). 04.06.2020 року представник відповідача - адвокат Шик В.В., надала до суду клопотання, про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Позивач - [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за участю її представника, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник позивача - Горбач Л.І., в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що дійсно [PERSON] отримувала орендну плату, проте не знала про існування договору оренди землі з АТЗТ "Екопрод А.Т." на тих умовах, що в ньому зазначені. Ніяких договорів оренди з АТЗТ "Екопрод А.Т." не підписувала. Про наявність даного договору, позивачу стало відомо лише у квітні 2018 року. Крім того, зазначила, що за їх клопотанням в судове засідання викликались такі свідки як [PERSON] та [PERSON] , проте вони в судові засідання не з`являлись, тому вважаєм за можливе розглянути справу без їх допиту на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - Шик В . В . , в судовому засіданні проти позову заперечувала. В обґрунтування своєї позиції по справі, 10.06.2019 року надала до суду заперечення на позовну заяву. Крім того, просила застосувати строк позовної давності, оскільки, позивач отримувала орендну плату, та їй було відомо про існування спірного договору. Як вбачається з платіжних доручень: № 1610 від 08.10.2015 року; 979 від 18.11.2016 року; 9900224 від 05.10.2017 року; 21080 від 06.08.2018 року, на банківський рахунок [PERSON] , відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль», реквізити якого позивач сама надала до ПрАТ «Екопрод», було перераховано орендну плати за 2015, 2016, 2017, 2018 роки. Проте, починаючи з 08.10.2015 року, минуло вже більше ніж три роки, що свідчить про сплив строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV). Відповідно до статті 13 Закону № 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону № 161-XIV). Відповідно пункту 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою. Частиною першою статті 14 Закону № 161-XIV передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до пункту 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 79 ЦПК України ). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України). Судом встановлено, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 24 травня 2005 року [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 6,134 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Микільської сільської ради Олександрівського району Донецької області. Підставою для видачі цього державного акту, стало свідоцтво про право на спадщину за законом № 390 від 06.03.2005 року. Згідно договору оренди землі від 03.01.2008 року, укладеного між [PERSON] та АТЗТ «Екопрод А.Т.», орендодавець - [PERSON] , надає належну їй на підставі державного акту на право власності на землю, а орендар - АТЗТ «Екопрод А.Т.», приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 6,134 га, яка знаходиться на території Микільської сільської ради Олександрівського району Донецької області. Договір укладений строком на п`ятнадцять років, підписаний сторонами, зареєстрований у відділі Держкомзему в Олександрівському районі 09.04.2012 року за №142038664000696 (т1 а.с. 7-8). 29.04.2011 року Акціонерне товариство закритого типу з іноземними інвестиціями «Екопро А.Т.» змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Екопрод», а також відбулася зміна юридичної адреси на: 85700, Україна, Донецька область, м. Волноваха, вул. Центральна 6В. Про існування спірного договору оренди земельної ділянки, який [PERSON] не підписувала, повноваження на підписання договору від її імені нікому не надавала, позивач дізналась лише в квітні 2018 року. Дані обставини, підтверджуються показаннями свідка[PERSON] - сестри чоловіка [PERSON] , яка в судовому засіданні пояснила, що в 2002 році батьки пішли з колгоспу, та своїми силами обробляли земельні ділянки. [PERSON] , виділила свій пай і обробляла земельну частку сама. Пізніше передала обробляти своїм рідним, а потім - передала в «Екопрод». Через деякий час вирішила обробляти земельну ділянку своїми силами, звернулась навесні 2018 року до відділу Держкомзему, щоб зробити технічну документацію. А коли звернулась до відділу реєстрації прав на нерухоме майно, то дізналася, що спірна земельна ділянка знаходиться в оренді. Їй достовірно відомо, що [PERSON] вказаний договір оренди землі не підписувала. В судовому засідання допитана як свідок [PERSON] , яка доводиться племінницею [PERSON] , суду пояснила, що, вона придбала у [PERSON] будинок, в якому спочатку проживав її син, а потім і вона переїхала до цього будинку. Навесні 2018 року зателефонувала до неї [PERSON] і запитала, чи не залишала вона яких-небудь документів на земельну ділянку, на що повідомила їй, що є якась папка з документами, проте не знає з якими саме. Відкривши цю папку, побачила договір оренди земельної ділянки від 03.01.2008 року, укладений між [PERSON] та АТЗТ «Екопрод А.Т.». Яким чином попав договір до папки не знає, проте [PERSON] з 2007 року в цьому будинку не проживала. У підтвердження того, що [PERSON] в 2018 році дізналася, що спірний договір був зареєстрований у відділі Держкомзему в Олександрівському районі 09.04.2012 року підтвердила допитана в судовому засіданні, як свідок, [PERSON] - начальник відділу Центру державного земельного кадастру, яка суду пояснила, що в 2018 році [PERSON] приходила як замовник, щоб укласти договір оренди землі з [PERSON] . Під час перевірки документів було встановлено, що на зазначену земельну ділянку, площею 6,134 га, яка належить позивачці, вже укладено та зареєстровано договір оренди землі з АТЗТ «Екопрод А.Т.». Оскільки, позивач - [PERSON] , договір оренди землі не укладала, тому, перед зверненням до суду, вона подала заяву до Донецького НДІСЕ Міністерства юстиції України, про проведення судово-почеркознавчої експертизи. Як вбачається з висновку №1025 від 08.05.2018 року, за результатами проведення судово-почеркознавчого дослідження, підпис від імені [PERSON] в договорі оренди землі від 03.01.2008 року, укладеному між [PERSON] та АТЗТ «Екопрод А.Т.», в особі директора [PERSON] , в розділі « Підписи сторін» в графі Орендодавець» - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. У зв`язку з тим, що представник відповідача заперечував проти висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчого дослідження, та вважав його неналежним доказом, оскільки його було проведено з порушенням норм чинного законодавства, в судовому засіданні була допитана експерт [PERSON] , яка суду пояснила, що 12.04.2018 року була подана [PERSON] заява на проведення почеркознавчої експертизи, а договір на її проведення був укладений 27.04.2018 року. Відповідно до висновку за результатами проведення судово-почеркознавчого дослідження № 1025 від 08.05.2018 року, підставою проведення судово-почеркознавчого дослідження стала заява [PERSON] від 12.04.2018 року. Проте, відповідно до чинного законодавства підставою для проведення експертизи є саме договір, а не заява. Крім того, зазначила, що експерт зразки підпису не відбирає, а проводить дослідження на підставі наданих заявником документів. Після пояснення експерта в судовому засіданні, представник відповідача - [PERSON] , висловила сумніви, щодо виконання експериментальних зразків почерку позивачем - [PERSON] . Тому, з метою усунення неточностей у висновку судово-почеркознавчого дослідження від 08.05.2018 року, позивачем, та її представником було заявлено клопотання, про призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 21.10.2019 року було призначено у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул. Поштова, буд.67, м. Слов`янськ Донецької області). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 07 лютого 2020 року № 5942-5943, підпис від імені [PERSON] у спірному договорі оренди землі від 03 січня 2008 року, укладеному між [PERSON] та АТЗТ «Екопрод А.Т.», та зареєстрованому у відділі Держкомзему в Олександрівському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 09.04.2012 року №142038664000696, в розділі « Підписи сторін» в графі Орендодавець» - виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Згідно правової позиції, сформульованої в Постанові Верховного Суду України від 18.12.2013 по справі №6-127 цс13 - «Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст. 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору». Відповідно до правової позиції, сформульованої в Постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 по справі № 6-162 цс13,- «договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору». З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що непідписання позивачем договору оренди землі і ненадання іншим особам, відповідно до вимог закону, повноважень на підписання цього договору від її імені, свідчать про відсутність волі [PERSON] на укладення договору оренди землі від 03.01.2008 року з АТЗТ «Екопрод А.Т.», а тому є підставою для визнання його недійсним у відповідності до ст. ст. 203 та 215 ЦК України. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності у даних правовідносинах, суд враховує наступне. Відповідно ст. ст. 256, 257 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На позовні вимоги про визнання договору недійсним поширюється загальна позовна давність. Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини такого порушення. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, позивач повинен довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, що інформацію щодо порушеного права позивач мав можливість отримати раніше. Оскільки підставами позову [PERSON] було непідписання спірного договору оренди землі, що свідчить про відсутність волевиявлення на укладення договору на вказаних у ньому умовах, то для правильного вирішення справи, зокрема в частині висновків щодо початку перебігу позовної давності важливим є з`ясування моменту, коли позивач довідалась або могла довідатись про порушення свого права. За вказаних обставин, враховуючи, що [PERSON] не підписувала договір, який просить визнати недійсним, визначальним є саме момент, коли вона довідалася або могла довідатися про існування цього договору та про їх зміст. Відповідно до заперечень представника відповідача на позовну заяву від 10.06.2019 року, в яких просить суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, посилається на те, що [PERSON] знала про існування договору оренди землі, оскільки з 2012 року постійно отримувала орендну плату у формі та розмірі, передбачених договором оренди, тим самим підтверджувала дійсність укладеного договору. Проте, як зазначає позивач в судовому засіданні, то вона дійсно отримувала орендну плату за користування земельною ділянкою, проте вона не знала про факт та на яких саме умовах було укладено договір оренди землі від 03.01.2008. Крім того, зазначила що з 2007 року постійно проживає в м. Краматорську. Будь-яких документів від АТЗТ «Екопрод А.Т.» не отримувала, про договір дізналася в квітні 2018 року коли звернулась до відділу Держкомзему в Олександрівському районі, для укладення договору оренди землі з [PERSON] . Факт отримання орендної плати не є визначальним при обчисленні позовної давності, якщо особа, права якої порушено, вважала, що правовідносини виникли з інших підстав. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18) не знайшла підстав для відступу від такого правового висновку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частинні визнання недійсним договору оренди землі від 03.01.2008 року, укладеного між [PERSON] та АТЗТ «Екопрод А.Т.», оскільки підстави для застосування позовної давності до даних правовідносин, за встановлених судом обставин, зокрема того, що про наявність підпису у спірному договорі, виконаного від імені позивача, остання дізналася у квітні 2018 року, відсутні. Протилежне не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи судом. Відповідно до ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст.37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Оскільки оскарження позивачем рішення про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права, і вказана реєстрація є похідною від оспорюваного договору, який визнається судом недійсним, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку, суд виходить з того, що відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. З огляду на те, що договір оренди спірної земельної ділянки визнається судом недійсним, відповідач не має підстав утримувати земельну ділянку, бо не має достатніх правових підстав до цього, а тому позов в частині зобов`язання повернути земельну ділянку підлягає задоволенню. Щодо стягнення судових витрат, суд прийшов до таких висновків. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Оскільки, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1911,78 грн., тому витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. Щодо стягнення з відповідача витрат за висновок за результатами проведення судово-почеркознавчого дослідження № 1025 від 08.05.2020 року суд виходить з такого. Позивачем, перед зверненням до суду з позовом, було проведено судово-почеркознавче дослідження № 1025 від 08.05.2018, на проведення якого, позивачем було сплачено 4290 грн, що підтверджується актом № 1025 від 12.04.2018 року. Даний висновок було надано до позовної заяви в якості доказу не підписання Корсун В.А. договору оренди землі від 03.01.2008 року. Проте, як було встановлено в ході судового розгляду, даний висновок було зроблено з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5 та норм Цивільного процесуального кодексу України, а саме: порушення порядку відібрання та подання документів на проведення експертного дослідження, відсутні відомості про попередження експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Тому, для усунення вищезазначених недоліків позивачем було заявлено клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, яке ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 21.10.2019 року було задоволено і висновок за результатами проведення судово-почеркознавчого дослідження № 1025 від 08.05.2018 року не брався судом до уваги як доказ. Отже, враховуючи вище викладене, суд вважає безпідставними та необгрунтованими вимоги представника позивача по стягненню з відповідача витрат за висновок за результатами проведення судово-почеркознавчого дослідження №1025 від 08.05.2018 року у сумі 4290 грн. Також, як було зазначено вище, у справі було проведено судову почеркознавчу експертизу, витрати на проведення якої були понесені позивачем у розмірі 4710 грн, що підтверджується актом №5942-5943 від 07.02.2020 року. Тому дані витрати підлягають відшкодуванню позивачеві за рахунок відповідача. Стосовно понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд виходить з такого. Право на правничу допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України. Як передбачено ст.ст.15, 60, 62 ЦПК України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», правничу допомогу в суді може надавати адвокат, повноваження адвоката як представника посвідчується довіреністю або ордером. Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів [PERSON] в суді здійснювалось адвокатом Горбач Л.І. відповідно до договору про надання правових послуг від 01 квітня 2019 року та довіреності. Витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правничої допомоги. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137). Відповідно до поданого розрахунку гонорару за вказаним договором загальна вартість послуг, наданих адвокатом становить 5400 грн. (2т а.с.116-117.). Згідно з квитанцією від 20 травня 2019 року, [PERSON] сплатила [PERSON] гонорар в сумі 2000 гривень за підготовку позовної заяви та згідно квитанції від 20.03.2020 року 3400 за представництво в суді (2т а.с.114). У наданому представником позивача уточненому описі виконаних робіт зазначені виконані ним процесуальні дії та час витрачений на їх виконання ( 2 том а.с. 151-153). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнта. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини справи. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, п. 269). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських послуг, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, а й також чи сума їх була обґрунтованою.У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137). Згідно розрахунку витрачених нормогодин, пов`язаних з наданням правової допомоги, [PERSON] по справі від 07.05.2019 року, представником [PERSON] , на підставі договору про надання правової допомоги від 01.04.2019року було вчинено наступні дії (вартість 60 хв становить 100 грн): 01.04.2019 року попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин (витрачено 120 хв.) - 200 грн; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи (витрачено 180 хв.) - 300 грн; вивчення законодавства та судової практики з даної категорії справ (витрачено 180 хв.) - 300 грн; досудове врегулювання спору, шляхом переговорів з адміністрацією та юридичним відділом (витрачено 120 хв.) - 200 грн.; підготовка письмових доказів (витрачено 300 хв.) - 500 грн.; складання позовної заяви (витрачено 300 хв) - 500 грн. Загальна сума наданих послуг, станом на 07.05.2019 року становить 2000 грн, які були перераховані [PERSON] на рахунок [PERSON] , що підтверджується квитанцією від 20.05.2019 (т1 а.с. 29). Відповідно до уточненого розрахунку, витрачених нормогодин адвокатом Горбач Л.І., на представлення інтересів [PERSON] в судових засіданнях, на підставі договору про надання правової допомоги від 01.04.2019 року та довіреності, були вчиненні наступні дії: підготовка разом з позивачем до підготовчого судового засідання; підготування письмової відповіді на заперечення відповідача; узгодження з позивачем письмової відповіді на заперечення; участь у підготовчих судових засіданнях; консультація позивача з приводу підтримання позиції в судовому засіданні; участь в судових засіданнях; консультація та підготовка письмового клопотання про витребування додаткових доказів; підготовка письмового клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи та необхідних документів, для її проведення; підготовка позивача та його консультація, з приводу закінчення слухання по справі та підготовка до судових дебатів, узгодження з позивачем розрахунку витрачених нормогодин на дання правової допомоги. Загальна суму наданих послуг становить 3400 грн, які були перераховані [PERSON] на рахунок [PERSON] , що підтверджується квитанцією від 20.03.2020 року (т2 а.с. 114) 04.06.2020 року представник відповідача - Шик В.В. на електронну адресу суду надіслала клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, в якому зазначає, що представником позивача не надано жодного доказу на підтвердження витраченого ним часу на участь у судовому засіданні та підтверджень фактичної сплати витрат на правову допомогу, тому вважає що витрати на правову допомогу є необґрунтованими та безпідставно завищеними. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137). Проте, представником відповідача не надано жодного доказу, який би спростовував відомості, зазначені представником позивача, у наданому ним уточненому розрахунку витрачених нормогодин. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Дослідивши перелік наданих послуг та робіт, виконаних в межах договору про надання правничої допомоги, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторони, суд вважає, за урахуванням вимог розумності та справедливості, на відшкодування витрат на правничу допомогу, понесених позивачем необхідно стягнути з відповідача 5400 грн.

Outcome: approved