Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

16 липня 2020 року заявник звернулась до суду з заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження їх прав, а саме: заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] , [INFO] , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона з 20.07.2007 року перебуває у шлюбі з [PERSON] , в якому [INFO] народився син [PERSON] . Стверджує, що з початку 2010 року відношення з [PERSON] поступово погіршувались з причин його зловживання алкоголем. В алкогольному стані він постійно підіймав на неї руку, в наслідок чого вони роз`їхались, будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, у результаті чого вони по теперішній час мешкаємо окремо. З весни 2020 року [PERSON] мешкає в будинку навпроти разом із її матір`ю, [PERSON] . Зазначає, що останні 5 років її чоловік та матір постійно провокують скандали, висловлюються нецензурною лайкою, погрожують. Вважає, що з метою забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, необхідно до [PERSON] та [PERSON] застосувати обмежувальний припис у вигляді заборонити перебувати в місці її проживання (перебування) та заборонити їм вести листування, телефонні переговори із нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, що в свою чергу і стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Ухвалою судді від 16 липня 2020 року провадження у справі відкрито та призначено судове засідання. Заявник [PERSON] у судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Разом з тим, зазначала, що проти спілкування батька з сином вона не заперечує та вважає, що це піде на користь дитині. Зацікавлені особи [PERSON] та [PERSON] заперечували проти задоволення даної заяви, вказуючи на її необґрунтованість та безпідставність. Частина 1 ст.350-5 ЦПК України передбачає, що справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб, але неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 20 липня 2007 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції складено актовий запис за № 867. В період даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії [NUMBER] . На теперішній час подружжя разом не проживають та відносини погіршилися, чоловік проживає у будинку [PERSON] , яка є матір`ю заявниці. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу ІV «Окреме провадження» ЦПК України. Відповідно до ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьків (мати, батько) і дитину (дітей). Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству",обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. «Оцінка ризиків» та «наявність ризиків» - є основними обставинами, які повинні бути встановленні судом для ухвалення законного та обґрунтованого рішення в справах про видачу обмежувального припису. Як вбачається з матеріалів справи, 24 червня 2020 року Київським районним судом м.Одеси було винесено постанову, справа № 947/11545/20, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень. Підставою для притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності стало те, що 30 квітня 2020 року о 14:30 годин він за адресою [ADDRESS] виражав словесні образи, хапав за руки. Штовхав свою дружину, чим своїми діями вчинив домашнє насильство фізичного, з ознаками психологічного характеру. У зв`язку з чим інспектором Київського ВП в м. Одесі ГУПП в Одеській області 30 квітня 2020 року відносно [PERSON] було складено тимчасовий заборонний припис стосовно кривдника. Крім того, за направленням чергового Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, експертами КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» було складено Акт судово-медичного дослідження (дослідження) № 1158, в якому зазначено, що у гр.. [PERSON] були тілесні ушкодження. Як зазначає заявник, 17 травня 2020 року її чоловік прийшов до її будинку, був у стані алкогольного сп`яніння, наніс їй тілесні ушкодження, по даному факту відносно її чоловіка порушено кримінальне провадження. Отже, з наданих в судовому засіданні пояснень заявника та досліджених доказів вбачається наявність конфлікту між заявником та заінтересованими особами. Стосунки між ними напружені і неприязні. Між ними виникають сварки, свідком яких є дитина. Під час сварок [PERSON] підвищує голос, ображає заявницю. Оскільки образливі слова, погрози були направлені на ігнорування почуттів [PERSON] , які вона сприймала як реальні, що свідчить про вчинення [PERSON] психологічного насильства в сім`ї по відношенню до дружини. Вирішуючи питання про видачу обмежувального напису суд звертає увагу, що за адресою [ADDRESS] знаходяться два будинки літ. «Е», в якому проживає [PERSON] разом з сином та літ. «а3», де мешкає [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, обмежувальний припис повинен діяти лише щодо будинку літери «Е», де проживає заявник та не стосуєтьсяґ місць загального користування, а саме: проходу, подвір`я, вбиральні під літ "Б". Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" на строк від одного до шести місяців Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] та [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно останніх. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial