Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

09 грудня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, відновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 25 квітня 2005 року працював на підприємстві відповідача ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» водієм великовантажних автомобілів. 01 лютого 2010 року наказом № 108 від 29 січня 2010 року переведений у гірничо-транспортний цех № 2 водієм автотранспортних засобів в кар`єрі технологічної колони автомобілів № 1. 05 листопада 2019 року близько 17 години 00 хвилин він, перебуваючи на роботі та керуючи автомобілем БелАЗ 75131 № 222, виконував виробниче завдання на площадці Ганівського кар`єру. Під час руху, в керованому ним автомобілі, відмовили динамічні гальма, в результаті чого автомобіль вчасно не зупинився і здійснив зіткнення з рухомим автомобілем БелАЗ 75131 № 188, від чого обидва автомобіля отримали механічні ушкодження. Після ДТП на місце події прибуло його безпосереднє керівництво, а саме начальник колони №1 [PERSON] , головний інженер [PERSON] , представник профкому [PERSON] і [PERSON] працівник охорони, які оглянули автомобіль БілАЗ 75131 № 222, в якому після ДТП було пошкоджене лобове скло. Начальник колони № 1 [PERSON] сказав, що таке скло коштує близько 30 000 грн. і відшкодовувати матеріальні збитки буду він особисто. Після цього виник конфлікт, оскільки позивач [PERSON] перебував в стані емоційного збудження, і різко відчув себе погано в нього заболіла шия та спина, почало боліти серце, було важко дихати. Після чого його, посадили у вахтовий автомобіль і вивезли з кар`єра. По дорозі з кар`єру начальник цеху [PERSON] звинуватив його та механіка [PERSON] в перебуванні на роботі у стані алкогольного сп`яніння, і зазначив, що їм потрібно пройти огляд на стан сп`яніння. Проти перевірку він не заперечував, оскільки алкогольних напої ні під час роботи, ні напередодні не вживав. Однак, везти на медогляд до Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний диспансер» його відмовились, після чого він поїхав додому. Вночі, стан його здоров`я погіршився і зранку він звернувся за медичною допомогою в лікувальний заклад, де йому встановили діагноз: защемлення нервів грудного відділу хребта. З 06 листопада 2019 року по 12 листопада 2019 року він перебував на лікарняному. Після виходу на роботу наказом № 690 від 20 листопада 2019 року його було звільнений з роботи на підставі п.7 ст. 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. Позивач вважає своє звільнення з роботи незаконним, оскільки алкогольні напої 05 листопада 2019 року він не вживав, на роботі був тверезим, службова записка та акт від 15 листопада 2019 року про його перебування на роботі в стані алкогольного сп`яніння є сфальсифікованими, такими, що не відповідають дійсності і складеними адміністрацією гірничо-транспортного цеху № 2 через його відмову відшкодувати матеріальні збитки, спричинені скоєною 05 листопада 2019 року через відмову в роботі динамічних гальм автомобіля дорожньо-транспортною пригодою. Незаконним звільненням йому спричинено моральну шкоду, так як він залишився без засобів для існування, його сім`ю це поставило в скрутне матеріальне становище. Тому позивач просив суд визнати незаконним і скасувати наказ Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» № 690 від 20 листопада 2019 року про його звільнення. Поновити його на роботі в якості водія автотранспортних засобів в кар`єрі Гірничотранспортного цеху № 2 Технологічної колони автомобілів № 1 Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». Стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 листопада 2019 року до дня постановлення рішення суду. Та стягнути з відповідача на його користь відшкодування моральної шкоди 100000 гривень. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на зазначені вище обставини. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" Гуглі М.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав посилаючись на факти зазначені у відзиві на позов. Додатково пояснив, що позивач [PERSON] працював водієм автотранспортних засобів в кар`єрі технологічної колони автомобілів № 1 на ПРАТ «ПІВНГЗК» та 05 листопада 2019 року перебував на роботі. В цей же день керівництвом Гірничо-транспортного цеху №2 ПРАТ «ПІВНГЗК», за участю представників профспілки та охорони підприємства було зафіксовано, що позивач перебував на робочому місці, під час робочої зміни в стані алкогольного сп`яніння. Даний факт було зафіксовано у встановленому законом порядку відповідними актами, оскільки позивач відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі та безпосередньо на підприємстві. Наказом № 690 від 20 листопада 2019 року на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані позивача [PERSON] , за погодженням з профспілковим комітетом, було звільнено. Заслухавши сторін, свідків, перевіривши письмові матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема принцип диспозитивності, який відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. При розгляді даної справи судом встановлено, що позивач [PERSON] з 25 квітня 2005 року працював водієм автотранспортних засобів на підприємстві відповідача Приватному акціонерному товаристві "Північний гірничо-збагачувальний комбінат", наказом № 108 від 29 січня 2010 року переведений у гірничо-транспортний цех № 2 водієм автотранспортних засобів в кар`єрі технологічної колони автомобілів № 1, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача серія [NUMBER] . Згідно інформації про закріплення робітників за транспортними засобами технологічної колони автомобілів №1 ГТЦ №2, [PERSON] був закріплений за автосамоскидом БелАЗ -75131 господарський № 222, державний ТО 1515 АІ, на якому останній, відповідно до робочої інструкції та наряду допуску № А/К № 1 виконував свої обов`язки із перевезення та вивантаження гірничої маси. Відповідно до наряду А/К № 1, в робочу зміну 05 листопада 2019 року з 08 години 20 хвилин по 20 годин 20 хвилин позивач [PERSON] пройшов передрейсовий медичний огляд та отримав шляховий лист серія СВ-ІІ №30787 від 05 листопада 2019 року, на підставі якого був допущенний до рейсу на технічно справний автосамоскид БелАЗ -75131 госп. № 222. Технічна справність самоскида БелАЗ -75131 госп. №222 перед виїздом на рейс була підтверджена підписами уповноваженими особами та самим [PERSON] в шляховому листі серія СВ-11 № 30787 від 05 листопада 2019 року. 05 листопада 2019 року на території Ганівського кар`єру ПРАТ «ПІВНГЗК», а саме на майданчику перезмінки, сталася дорожньо-транспортна подія за участю самоскида БелАЗ -75131 госп. № 222 під керуванням [PERSON] , який допустив зіткнення з кар`єрним самоскидом БелАЗ - 75131 госп. № 188, в результаті якої було пошкоджено автомобілі. Дана обставина не заперечувалася учасниками судового розгляду. Відповідно до акту від 05 листопада 2019 року, що складений керівництвом ТКА №1 ГТЦ №2 ПРАТ «ПІВНГЗК» за підписом начальника цеху [PERSON] заступника начальника цеху по експлуатації [PERSON] , заступника начальника цеху [PERSON], начальника ТКА №1 [PERSON] та голови цехового комітету [PERSON] в цей же день, 05 листопада 2020 року позивач [PERSON] був виявлений на робочому місці о 18 годині 00 хвилин, на майданчику перезмінки Ганівського кар`єру, в стані алкогольного сп`яніння, з явним запахом алкоголю з ротової порожнини, не зв`язною протяжною мовою, порушенням координації рухів. Даного актом також зафіксована відмова позивача [PERSON] від проходження огляду в медичному закладі КЗ «КПНД» та за допомогою приладу «Алкотест», який наявний на підприємстві відповідача, а саме в кабінеті щоденного медичного огляду працівників. А також в даному документі зазначено, що позивач [PERSON] відмовився від надання пояснень з приводу його перебування на роботі в стані алкогольного сп`яніння та з приводу пошкодження автомобіля БілАЗ 75131 №222. О 18:30 год. 05 листопада 2019 року позивач [PERSON] покинув територію ГТЦ-2 не повернувшись на своє робоче місце, для самостійного проходження медичного огляду. Актами, що підписані працівником відділу охорони ТОВ «БАРС» [PERSON] , працівником [PERSON] та заступником начальника цеху по експлуатації [PERSON] , встановлено, що позивач [PERSON] 05 листопада 2020 року виявлено на робочому місці з явно вираженими ознаками алкогольного сп`яніння, крім цього зафіксовано факт відмови позивача [PERSON] від проходження медичного огляду для виявлення стану сп`яніння в медпункті на території підприємства та в медичному закладі ПНД, а також факт відмови від надання письмових пояснень [PERSON] з даного приводу. Відповідно до акту від 15 листопада 2019 року, що складений начальником ТКА №1 [PERSON] , механіком ТКА № 1 [PERSON] у присутності водія ТКА №1 [PERSON] та голови профспілкового комітету ГТЦ №2 [PERSON] позивач [PERSON] 15 листопада 2020 о 08:45 год відмовився від дачі письмових пояснень, щодо його перебування з ознаками алкогольного сп`яніння на території майданчику перезмінки ГТЦ №2 05 листопада 2019 року в робочу зміну з 08:20. 15 листопада 2019 року позивачу було вручене повідомлення вих. № 1904/49 від 15 листопада 2019 року, яким його запрошено на засідання президії профспілкового комітету Первинної організації Профспілки металургів і гірників України ПРАТ «ПІВНГЗК» о 14 годині 00 хвилин 19 листопада 2019 року. 19 листопада 2019 року Постановою президії ПО ПМГУ ПРАТ «ПІВНГЗК» надано згоду на розірвання трудового договору з членом профспілки водієм автотранспортних засобів в кар`єрі технологічної колони автомобілів №1 гірничотранспортного цеху №2 [PERSON] (таб. № 11006170 ), згідно з пунктом 7 статті 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані. 20 листопада 2019 року наказом № 690 від 20 листопада 2019 року [PERSON] був звільнений з ПРАТ «ПІВНГЗК» за появу на роботі в нетверезому стані на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України. Конституційне право кожного на працю (ст. 43 Конституції України) включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст. 139 КЗпП України). Трудове законодавство України не містить визначення понять порушення трудової дисципліни або ж дисциплінарного проступку. Однак аналіз змісту Глави Х КЗпП України дає підстави для висновку, що порушення трудової дисципліни являється винним протиправним невиконанням або неналежним виконанням працівником своїх трудових обов`язків. Згідно ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Відповідно до пункту 7 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до роз`яснень, наданих у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами і доповненнями), вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Аналогічна позиція зазначена Верховним Судом у Постанові від 03 червня 2020 року № 303/5125/17, відповідно до якої нетверезий стан працівника може бути підтверджений, як медичним висновком так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку. Водночас, слід зазначити, що відсутність медичного висновку не свідчить про неналежну фіксацію такого факту. Спростування факту перебування у стані сп`яніння на робочому місці покладається на працівника. У разі виявлення факту перебування працівника на роботі у нетверезому стані або у випадку появи у роботодавця підозри щодо такого стану, відповідний факт необхідно зафіксувати. Зокрема, за таких обставин складається відповідний акт, який мають підписати свідки. При цьому, в акті слід зазначити лише ті факти (обставини, події, ознаки сп`яніння тощо), котрі свідки особисто спостерігали. Зазначений акт можна скласти як одразу після появи працівника у нетверезому стані, так і згодом в наступні дні. Отже, з врахування вищевказаних норм закону, слід зазначити, що відповідачем належним чином зафіксовано факт перебування позивача [PERSON] на робочому місці у стані алкогольного сп`яніння. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, суди з`ясовують, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень. Частина друга ст. 149 КЗпП України дозволяє за одне порушення трудової дисципліни застосовувати одне дисциплінарне стягнення. Це відповідає правилу частини першої ст. 61 Конституції, яке забороняє за одне й те саме порушення двічі притягати до юридичної відповідальності одного і того ж виду. Згідно зі частиною третьою ст. 149 КЗпП при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що роботодавцем було доведено належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами перебування позивача [PERSON] на робочому місці 05 листопада 2019 року о 18 годині 00 хвилин в стані алкогольного сп`яніння, та з урахуванням характеру роботи, позивача яка пов`язана з безпекою руху великогабаритних транспортних засобів, відповідно вимагає від працівника бути уважним, зосередженим та дотримуватись техніки безпеки, прийнято законне та обґрунтоване рішення про звільнення позивача [PERSON] на підставі п.7 ст.40 КЗпП України. Таким чином, звільнення позивача проведено згідно вимог трудового законодавства, наказ про припинення трудового договору № 690 від 20 листопада 2019 року є законним та скасуванню не підлягає. Суд не приймає до уваги посилання позивача [PERSON] , що його звільнення відбулося внаслідок неприязних стосунків з керівництвом підприємства відповідача, через його відмову у відшкодуванні збитків, які були спричинені в результаті пошкодження автомобіля БілАЗ 75131 № 222 під його керуванням в результаті ДТП, оскільки дана обставина нічим не підтверджується. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин на які він посилається, окрім показань свідка [PERSON] до яких суд ставиться критично оскільки вони не знаходяться в об`єктивному зв`язку з встановленими в ході розгляду справи обставинами, а також є суперечливими. Так, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працював на підприємстві відповідача майстром в кар`єрі ГТЦ-2. 05 листопада 2019 року перебував на робочому місці. В цей день позивач [PERSON] , який працював водієм, потрапив в ДТП. Після даного ДТП керівництво прибуло на місце події та в подальшому вони піднялися до адміністративної будівлі підприємства, оскільки його робоче місце та ДТП відбулося на території Ганівського кар`єру ПРАТ «ПІВНГЗК», для складання необхідних документів по факту ДТП. Однак, після цього як він пішов перевдягатися та вийшов на вулицю нікого вже не було. В результаті, жодних документів за його участю по факту ДТП в цей день складено не було. Не може пояснити в зв`язку з чим його було відірвано від роботи до закінчення робочої зміни. Пояснив, що ні йому, ні [PERSON] в цей день ніхто не пропонував проходити медичного огляду на стан сп`яніння. Крім цього, доводи позивача [PERSON] та пояснення свідка [PERSON] спростовуються показаннями свідків, що надані у судовому засіданні, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] які кожен окремо підтвердили факт перебування позивача [PERSON] з явно вираженими ознаками алкогольного сп`яніння на робочому місці о 18:00 годині 05 листопада 2020 року, а саме з явним запахом алкоголю з ротової порожнини, не зв`язною протяжною мовою, порушенням координації рухів. Свідки також зазначили, що від проходження медичного огляду в мед закладі та на підприємстві, а також від надання пояснень по даному факту позивач [PERSON] відмовився. В результаті чого були складені відповідні акти про відмову від проходження медичного огляду, відмову від надання письмових пояснень. А в подальшому акт розслідування зазначеного факту. Вказані пояснення суд приймає як належний доказ, оскільки вони узгоджується з наявними у справі письмовими доказами в підтвердження перебування позивача 05 листопада 2020 року на робочому місці о 18 годині 00 хвилин в стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема щодо відсутності факту появи на роботі в нетверезому стані, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, суд вважає, що відповідачем дотримані вимоги чинного законодавства щодо звільнення позивача із займаної посади, а відтак позовні вимоги щодо скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання незаконним і скасування наказу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» № 690 від 20 листопада 2019 року про звільнення позивача, та поновлення його на роботі в якості водія автотранспортних засобів в кар`єрі Гірничотранспортного цеху № 2 Технологічної колони автомобілів № 1 Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», відповідно задоволенню також не підлягають похідні позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та моральної шкоди. Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за позовною вимогою про поновлення на роботі, враховуючи, що в задоволенні його позову відмовлено, суд вважає за необхідне вказані судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed