Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

в січні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача ТОВ «Еквіфін Україна», в якому просила суд визнати недійсним договір позики, укладений між позивачем та відповідачем В обгрунтування позову зазначено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого позивачем було отримано позику, однак, ознайомившись зі змістом договору позивач вважає, що укладений між сторонами договір є недійсним. Так, позивачем зазначений договір не було підписано. Останній, не було надано інформації у відповідності до вимог закону. Відповідач скористався тим, що позивачу, як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні договору та не зазначив їх в його змісті. Крім того, позивач вказує, що оскільки порядок акцептування пропозиції відповідачем не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», договір про надання позики, укладений між сторонами є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.Також позивач зазначає, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту містить ознаки кредитного договору, та в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту. При укалденні договору відповідачем не було надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані із отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. В зв`язку із цим, реально нарахований позивачу відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у рахунку платежів. Відповідач ввів позивача в оману на рахунок істотних умов договору, позивачу було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), в зв`язку з чим позивач погодилась на укладення зазначеного договору. З огляду на викладене, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав із даним позовом та просить визнати укладений між сторонами договір недійсним. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.01.2021 року, у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 22.02.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просить в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність. Так, 16.11.2020 року між сторонами було укладено електронний кредитний договір № 128451-М. Останній було укладено на підставі Примірного кредитного договору, затвердженого наказом відповідача від 11.11.2020 р. № 1111-1 та Правил надання коштів в кредит ТОВ «Еквіфін Україна», затверджених наказом відповідача від 29.07.2020 р. № 2907-1. За умовами договору позивч отримала кредит в сумі 11000,00 грн., зі строком кредиту з 16.11.2020 р. по 30.11.2020 р., включно, з процентної ставкою в розмірі 1,8 % від суми за кожен день користування кредитом, із реальною процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 657 %. Сторони погодили, що у випадку несплати позичальником заборгованості за кредитом / не оформлення продовження строку користування кредитом до запланованої дати повернення кредиту, це договір вважатиметься автопролонгованим, а строк користування кредитом продовженим на наступних умовах: строк автопролонгації договору та продовження строку користування кредитом складає період часу з дати, наступної за запланованою датою повернення кредиту, і до спливу 20 календарних днів включно; в період автопролонгації діє підвищена ставка в розмірі 4,15 %. Сторони погодили, що угода на авто пролонгацію договору підписується позичальником одночасно з підписанням цього договору. Відповідно до умов кредитного договору, сторони погодили наступні умови угоди до кредитного договору № 62862-А від 23.07.2020 р. у випадку застосування авто пролонгації: сума кредиту 11000,00 грн., строк авто пролонгації з 01.12.2020 р. по 20.12.2020 р. включно, запланована дата повернення кредиту 20.12.2020 р., за користування кредитом в період пролонгації позичальник сплачує кредитору проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 4,15 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, реальна річна ставка за користування кредитом становить 1147,14 %, загальна варість кредиту становить 23100,00 грн., сума до повернення 23100,00 грн. Відповідач вказує, що позивач свої зобов`язання за укладеним договором не виконала, в зв`язку з чим вона має перед відповідачем заборгованість. Спірний договір був укладений між сторонами в письмовій формі. Позивач зайшла на веб-сайт відповідача, де мала змогу ознайомитись із всією необхідною інформацією про надання кредитних послуг відповідачем, пройшла реєстрацію в інфомаційно-телекомунікаційній системі відповідача, що свідчить про її ознайомлення із правилами та іншою інформацією, надала всі свої персональні дані для здійснення реєстрації, обрала бажану суму кредиту та строк кредитування. Після прийняття відповідачем рішення щодо надання позивачу кредиту, відповідч зробив пропозицію позивачу в її особистому кабінеті укласти електронний кредитний договір, який містив всі істотні умови. Після прийняття позивачем умов кредитного договору, останньою, було укладено із відповідачем кредитний договір, який був підписаний позивачем у відповідності до вимог Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «f41638», після чого позивач отримала кредит в сумі 11000,00 грн. о 12-16 год. на свою платіжну картку № [NUMBER] . Відповідач зазначає, що сторонами було узгоджено те, що даний електронний договір та всі додаткові угоди до нього мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Відповідач вказує, що без проходження процедури реєстрації в ІТВ товариства, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою догіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без верифікації кредитної картки позивача, без підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, кредитний договір не був би укладеним, а тому доводи сторони позивача про недійсність укладеного між сторонами договору є надуманими. Крім того, є безпідставними та недоведеними доводи позивача про введення її в оману та здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності, та свідчить про намагання. Позивач після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Представник відповідача, надіславши до суду відзив на позов, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 16.11.2020 року між позивачем та відповідачем, на підставі Примірного кредитного договору, затвердженого наказом відповідача від 11.11.2020 р. № 1111-1 та Правил надання коштів в кредит ТОВ «Еквіфін Україна», затверджених наказом відповідача від 29.07.2020 р. № 2907-1, - було укладено електронний кредитний договір № 128451-М. За умовами зазначеного договору позивач отримала кредит в сумі 11000,00 грн., зі строком кредиту з 16.11.2020 р. по 30.11.2020 р., включно, з процентної ставкою в розмірі 1,8 % від суми за кожен день користування кредитом, із реальною процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 657 %. В договорі сторони погодили, що у випадку несплати позичальником заборгованості за кредитом / не оформлення продовження строку користування кредитом до запланованої дати повернення кредиту, це договір вважатиметься автопролонгованим, а строк користування кредитом продовженим на наступних умовах: строк автопролонгації договору та продовження строку користування кредитом складає період часу з дати, наступної за запланованою датою повернення кредиту, і до спливу 20 календарних днів включно; в період автопролонгації діє підвищена ставка в розмірі 4,15 %. Сторони також погодили, що угода на автопролонгацію договору підписується позичальником одночасно з підписанням цього договору. Відповідно до умов кредитного договору, сторони погодили наступні умови угоди до кредитного договору № 62862-А від 23.07.2020 р. у випадку застосування авто пролонгації: сума кредиту 11000,00 грн., строк авто пролонгації з 01.12.2020 р. по 20.12.2020 р. включно, запланована дата повернення кредиту 20.12.2020 р., за користування кредитом в період пролонгації позичальник сплачує кредитору проценти за підвищеною процентною ставкою в розмірі 4,15 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, реальна річна ставка за користування кредитом становить 1147,14 %, загальна варість кредиту становить 23100,00 грн., сума до повернення 23100,00 грн. Крім того, в договорі зазначено, що позичальник гарантує та підтверджує, що на момент укладення цього договору він є повністю дієздатним, а його волевиявлення є цілком вільним, відповідає його внутрішній волі та він не перебуває під тиском, а також позичальник підтверджує, що він ознайомився і погоджується іх умовами договору, вони є зрозумілими і справедливими для позичальника, та до укладення цього договору позичальник отримав від кредитора всю необхідну інформацію про кредит і умови кредитування відповідно до вимог закону, в тому числі інформацію, зазначену в Законі України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", вЗаконі України "Про захист прав споживачів". Відповідно до наданих стороною відповідача документів вбачається, що позивач, зайшовши на веб-сайт відповідача надала всі свої персональні дані для здійснення реєстрації, обрала бажану суму кредиту та строк кредитування. Після прийняття позивачем умов кредитного договору, останньою, було укладено із відповідачем кредитний договір, який був підписаний позивачем у відповідності до вимог Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «f41638», після чого позивач отримала кредит в сумі 11000,00 грн. о 12-16 год. на свою платіжну картку № [NUMBER] . Відповідно до довідки ТОВ «Еквіфін Україна» № 12/02-4 від 12.02.2021 року, заборгованість позивача перед позивачем за укладеним між сторонами кредитним договором становить суму в розмірі 23100,00 грн. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача вказувала, зокрема, на те, що вона не укладала договору з відповідачем, не підписувала його, договір їй не надавався, в ньому відсутні істотні умови, а тому, останній, є недійсним. Заперечуючи проти позовних вимог сторона відповідача вказувала на те, що договір було укладено між сторонами із дотриманням вимог закону, позивач до укладення договору була ознайомлена зі всіма умовами та правилами, та підстави для визнаня його недійсним відсутні. Перевіряючи обгрунтованість та доведеність позовних вимог, та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що, відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається із матеріалів справи оспорюваний договір укладений в електронній формі, та електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно із ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За умовами спірного договору, сторони узгодили те, що уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що вона гарантує та підтверджує, що на момент укладення цього договору вона є повністю дієздатною, а її волевиявлення є цілком вільним, відповідає її внутрішній волі та вона не перебуває під тиском, а також позичальник підтверджує, що вона ознайомилась і погоджується іх умовами договору, вони є зрозумілими і справедливими для позичальника, та до укладення цього договору позичальник отримала від кредитора всю необхідну інформацію про кредит і умови кредитування відповідно до вимог закону, в тому числі інформацію, зазначену в Законі України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", вЗаконі України "Про захист прав споживачів", а також в Примірному кредитному договорі, затвердженому наказом відповідача від 11.11.2020 р. № 1111-1 та Правилах надання коштів в кредит ТОВ «Еквіфін Україна», затверджених наказом відповідача від 29.07.2020 р. № 2907-1. За умовами правил надання коштів, з метою отримання кредиту заявник має бути зареєстрований в ІТС товариства, обрати бажані умови кредитування, для завершення реєстрації заявник має завантажити фото з розгорнутим паспортом в руках, в процесі реєстрації заявник реєструє в ІТС товариства свою банківську платіжну карку з метою надання та погашення кредиту, а також заявник зобов`язана вказати повні, точні, достовірні та актуальні особисті дані, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту. Відповідно до п. 5.1. - 5.5 правил, сторони домовились в частині підписання договору керуватись вимогами Закону України «Про електронну комерцію», позичальник визає всі документи, засвдчені з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентним за значенням із документами в письмовій формі, підписаними власноручно, сторони підтвердили, що електронний договір має таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Крім того, позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитись від договору без пояснення причини, в тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Слід вказати на те, що Примірний кредитний договір, затверджений наказом відповідача від 11.11.2020 р. № 1111-1 та Правила надання коштів в кредит ТОВ «Еквіфін Україна», затверджених наказом відповідача від 29.07.2020 р. № 2907-1 перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановила, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 018738 від 08 травня 2017 року вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодилася на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитна установа" Кредит Комерц" та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Таким чином, договір укладений в електронному варіанті та з електронним підписом, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а тому укладення кредитного договору відповідало внутрішній волі позивача. Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Посилання сторони позивача на те, що вона не підписувала договір, не отримувала його, останній не містить всі істотні умови договору, суд до уваги не приймає, оскільки, вони повністю спростовані доказами, наданими стороною відповідача. Суд відмічає, що інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено, а судом не встановлено наявність підстав, з яким закон пов`язує можливість визнання спірного договору недійсним, а відтак суд вважає, що в задоволенні позоу слід відмовити.

Outcome: dismissed