Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори про скасування заборони відчуження об'єкту нерухомого майна та зобов'язання вчинити певні дії. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі рішення Ужгородського міського суду від 28.02.1986 року розірвано шлюб між нею та [PERSON] і поділено спільно набуте під час шлюбу майно. Цим же рішенням знято арешт з майна. 12.03.1986 року її право особистої приватної власності на будинок [ADDRESS] в м. Ужгороді зареєстровано в Ужгородському БТІ за №3414, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.05.2014 року. При зверненні до державного реєстратора позивач довідалася, що на належний їй будинок накладено заборону відчуження будинку. Підставою виникнення обтяження є повідомлення від невідомого видавника без номеру від 20.10.1961 року. Суб'єктом обтяження є колишній чоловік позивачки [PERSON] Вказує на те, що вона є єдиним власником та не має жодних боргів. Наявність заборони на відчуження, а також відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, яке належить їй, обмежує її право власності, а саме, вільне розпорядження належним їй будинком. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.08.2014 року значиться обтяження відносно її права власності, а саме заборона на відчуження на нерухоме майно, хоча ніяких зобов'язань, які б обтяжувались майном у неї не існувало. З посиланням на викладене та на норми ст. ст.317,319 ЦК України, ст. 50 ЗУ «Про нотаріат», просить суд скасувати заборону відчуження її будинковолодіння за [ADDRESS] в м. Ужгороді та зобов'язати першу Ужгородську державну нотаріальну контору внести відповідні зміни про зняття заборони в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення справи та письмових заперечень від нього на адресу суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, урегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Судом встановлено, що згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.05.2014 року № 21773465 власником буд. [ADDRESS] в м. Ужгороді є [PERSON] на праві приватної власності, на підставі рішення Ужгородського міськнарсуду №2-33/86 виданого 28.02.1986 року, копія приєднана до матеріалів справи./а.с.7-8/ Із Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 07.08.2014 року, виданого Реєстраційною службою Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області на запит, параметрами якого є заборона відчуження будинку [ADDRESS] в м. Ужгороді власник - [PERSON] , вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна знайдено наступні записи: - заборона ( архівний запис) на нерухоме майно, зареєстрована 04.10.2006 року за №3829519, реєстратором Першою Ужгородською державною нотаріальною конторою підстава обтяження: повідомлення, б/н від 20.10.1961 року, об'єкт обтяження: будинок [ADDRESS], що в м. Ужгороді , власник: [PERSON]. /а.с. 9-10/ Згідно виписки із рішення Ужгородського міськнарсуду Закарпатської області від 28.02.1986 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а домоволодіння - будинок [ADDRESS], що в м. Ужгороді виділено на користь позивача [PERSON] на праві особистої власності , що стверджується випискою з рішення, копія якої приєднана до матеріалів справи./а.с.5/ Відповідно до Реєстраційного напису Ужгородського БТІ № 3414 від 12.03.1986 року за [PERSON] зареєстровано омоволодіння [ADDRESS], що в м. Ужгороді на праві особистої власності./а.с.5/ Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.03.1986 року шлюб між позивачем та відповідачем [PERSON] розірвано, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.6/ Обтяження у зв'язку з реєстрацію прав перенесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, діяльність якого припинена. До реорганізації системи реєстрації прав, накладання та зняття заборони відчуження проводив нотаріус відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. за № 31/5. Відповідно до п.1.1 вказаного Положення - Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна, вилучення записів про заборони. Згідно до п. 2.1 вказаного Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - Реєстратором заборони відчужен ня на об'єкти нерухомого майна. На даний час зазначене положення втратило чинність відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 N 1844/5. Оскільки обтяження в реєстрах порушують та обмежують права власності позивача, вона вирішила вчиняти дії на їх захист в передбаченому порядку. Враховуючи вимоги Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" , Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою кабінету Міністрів України № 703, запис про обтяження перенесено до розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, обтяженню присвоєно Державним реєстром № 3829519. Відповідно до пункту 12 цього Порядку, під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Згідно пунктами 92, 93 Порядку, під час розгляду заяви про державну реєстрацію, відповідно до якої державну реєстрацію прав у Державному реєстрі прав заявлено вперше, державний реєстратор використовує дані Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна для цілей справляння державного мита та/або перенесення записів про обтяження речових прав на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації права власності або іншого речового права на таке майно Державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про: 1) державну реєстрацію права власності або іншого речового права на нерухоме майно у Реєстрі прав власності на нерухоме майно; 2) обтяження нерухомого майна іпотекою в Державному реєстрі іпотек; 3) обтяження речових прав на нерухоме майно в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; 4) обтяження податковою заставою речових прав на нерухоме майно у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, порядок доступу до якого встановлює Мін'юст. Відповідно до статей 6, 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією конституцією межах і відповідно до Законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи зазначене, визначають, що обтяження можливо припинити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у разі подання до реєстраційної служби підстави припинення обтяження. Відпвідно до ст. 73 ЗУ "Про нотаріат" нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; в усіх інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого Постановою кабінету Міністрів України № 703 при першій державній реєстрації прав у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, реєстратор використовує дані Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, встановлює наявність/відсутність записів про обтяження та переносить наявні обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» передбачено зняття заборони і у вказаній статті зазначено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Відповідно до глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції № 296/5 від 22.02.2012 року нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; за рішенням суду. Про зняття заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора. Копія такого повідомлення залишається у справах нотаріуса. Про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна. Відомості про зняття заборони відчуження нерухомого майна, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на об'єкти нерухомого майна підлягають обов'язковій реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703. В листі Міністерства юстиції від 26.04.2013 року № 13-1-32/322 зазначено, що зняття заборони, яка накладалось нотаріусом не завжди пов'язано з виконанням певних умов правочину, і нотаріус, як спеціальний суб'єкт, який здійснює функції державного реєстратора, законодавцем уповноважений виконувати всі функції державного реєстратора, крім передбачених п. 4 і 6 ч. 2 ст. 9 Закону. Пунктом 32 Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 26 жовтня 2011 р. N 1141 передбачено, що під час проведення державної реєстрації припинення обтяжень прав на нерухоме майно державний реєстратор вносить до відповідного запису Державного реєстру прав відомості, зокрема щодо підстави для припинення речових прав, їх обтяжень та найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу. Враховуючи викладене, а також положення абзацу другого частини першої статті 2 Закону та пункту 41 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яким передбачено, що під час проведення державної реєстрації припинення речового права на нерухоме майно, відмінного від права власності, в установлених законом або договором випадках орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень надсилає власнику нерухомого майна письмове повідомлення про проведення державної реєстрації припинення такого речового права. Державна реєстрація припинення обтяження є логічним завершенням і кінцевим станом юридичної процедури зняття заборони, і пов'язана з результатом вчинення нотаріальної дії, що в свою чергу може здійснюватись нотаріусом, як спеціальним суб'єктом на якого покладено функції державного реєстратора, у випадках передбачених ст. 74 ЗУ "Про нотаріат". Відповідно до ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 01.11.1996 року "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя " з урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст. 124 Конституції), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. Суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви чи скарги лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Статтею 55 Конституції кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а тому суд не повинен відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує. Зважаючи на викладене , правовою підставою для реєстрації в Державному реєстрі нерухомого майна обтяження на нерухоме майно [PERSON] є заборона на відчуження нерухомого майна, яка накладена нотаріусом в порядку ст. 73 ЗУ "Про нотаріат". Дане обтяження вважаться чинним до здійснення нотаріусом дій по зняттю заборони в визначеному законодавством порядку та здійснення нотаріусом, як спеціальним суб'єктом, реєстрації припинення такого обтяження. Нотаріус не має можливості здійснити дії по зняттю заборони за відсутністю належного повідомлення про відсутність обтяження. Заборона відчуження майна є похідним від позичкових зобов'язань, які вже були припинені. Підставою для реєстрації припинення обтяжень та заборони відчуження може бути судове рішення. Існуюча заборона на відчуження та зареєстроване обтяження порушують права та інтереси власника майна, тому порушені права підлягають захисту у спосіб зазначений позивачем. Отже, як встановлено судом, обтяження на будинок було покладено на колишнього чоловіка [PERSON] - [PERSON], шлюб між подружжям розірвано, а право власності на будинок належить позивачу. З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають до задоволення, оскільки позивач належними і допустимими доказами довела ті обставини на які посилалася, як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved