Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.11.2006 року між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ КБ «Приватбанк») було укладено кредитний договір № DNC0GK00000054, відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошові кошти для купівлі домоволодіння у розмірі 293\~400,00 грн. 09.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 5242. Про вказаний виконавчий напис позивач дізнався 18.03.2021 року після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Так, 15.04.2020 року державним виконавцем Новокодацького ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого напису про стягнення заборгованості у сумі 2\~635 134,20 грн. за вищевказаним кредитним договором. Вважає, що виконавчий напис вчинено поза межами строків настання права вимоги, а стягнення за вказаним виконавчим написом здійснюється за період з 09.11.2006 року по 04.05.2017 року, тобто з порушенням встановленого законодавством строку. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2014 року заборгованість позивача встановлено у розмірі 1\~321\~868,60 грн., що є значно меншою за ту, що зазначена у вищевказаному виконавчому написі. Також зазначає, що нотаріус не мав законних підстав для вчинення виконавчого напису, у зв`язку з тим, що відповідачем не надано документів, які б підтверджували безспірність заявленої до стягнення суми заборгованості, жодних вимог від стягувача позивачем отримано не було, тому вважає, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим просить визнати виконавчий напис від 09.06.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 5242, таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 березня 2021 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 25 березня 2021 року задоволено заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову та зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 09 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., який зареєстровано в реєстрі за № 5242 про стягнення 2 635\~134 грн. 20 коп. Представник Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) засобами поштового зв`язку направив до суду пояснення на позовну заяву, які надійшли до суду 12.04.2021 року, в яких він зазначив, що відповідно до АСВП на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 61852872 з примусового виконання виконавчого напису № 5242, виданого 09.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення із [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу у розмірі 2\~635\~134,20 грн. Також до пояснень долучено належним чином\~завірену копію\~матеріалів виконавчого провадження № 61852872. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Істамова І.В. засобами поштового зв`язку направила до суду відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 27.04.2021 року, в якому вона зазначила, що відповідачем було надано нотаріусу всі необхідні документи, які необхідні для вчинення виконавчого напису, а отже підстави вважати незаконними дії нотаріуса відсутні. Щодо посилань позивача на рішення суду від 17.11.2014 року зазначила, що вказана обставина не підтверджує відсутність безспірності. Позивач помилково дійшов висновку, що відповідачем пропущено строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, оскільки строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю. Просила справу розглянути без участі представника відповідача, у задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2021 року задоволене клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. належним чином завірених копій документів, а саме: кредитного договору № DNC0GK00000054 від 09.11.2006 року; виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 5242, вчиненого 09.06.2017 року; документів, які були подані АТ КБ «Приватбанк» для вчинення виконавчого напису від 09.06.2017 року зареєстрованого за № 5242. 30 червня 2021 року на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на адресу суду було надіслано належним чином завірені копії кредитного договору № DNC0GK00000054 від 09.11.2006 року; виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 5242, вчиненого 09.06.2017 року; документів, які були подані АТ КБ «Приватбанк» для вчинення виконавчого напису від 09.06.2017 року зареєстрованого за № 5242. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2021 року за вказаною справою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 30 вересня 2021 року представник позивача надав до суду заяву в якій просив позов задовольнити у повному обсязі та розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, у відзиві просила розглядати справу без її участі. Представник третьої особи - Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у письмових пояснення просив розглядати справу без участі їх представника та прийняте рішення направити на їх адресу. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просила провести розгляд вищевказаної справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню з таких підстав. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09.11.2006 року між [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № DNC0GK00000054,\~відповідно до\~умов якого\~ [PERSON] \~отримав грошові\~кошти для\~купівлі домоволодіння\~у розмірі\~293\~400,00\~грн. на строк по 09.11.2026 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов`язався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених договором (а. с. 177). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № DNC0GK00000054 від 09.11.2006 року відповідач надав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 177). 09 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 5242, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» борг за кредитним договором № DNC0GK00000054 від 09.11.2006\~року у розмірі 2\~635 134,20 грн. з яких: 289\~084,24 грн. залишок заборгованості за кредитом, 672\~809,91 грн. залишок заборгованості за відсотками, 58\~680,00 грн. комісія, 1\~611\~560,05 грн. пеня, 3\~000,00 грн. витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису, строк, за який здійснюється стягнення 10 років 5 місяців 25 днів, а саме з 09.11.2006 року по 04.05.2017 року (а. с. 169). 15 квітня 2020 року постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Журавльовою О.В. відкрито виконавче провадження № 61852872 з примусового виконання виконавчого напису № 5242, виданого 09.06.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у розмірі 2\~635 134,20 грн. (а. с. 70). Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2014 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на житловий будинок та виселення було задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості у розмірі 1\~321\~868,60 грн. звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме на будинок [ADDRESS] та виселено відповідачів із вказаного житлового будинку (а.с. 22-26). Статтею ст.\~18\~ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно із п. 19 ст.\~34\~Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із ст.\~88\~вказаного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 1172\~від 29\~червня 1999\~року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 1 даної Постанови визначено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) нотаріально посвідчені угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Саме цю норму застосувала приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально непосвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». За змістом п.п. 2.1, 2.2 гл. 16 зазначеного Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. За вимогами п. п. 3.1, 3.2 гл. 16 зазначеного Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Отже, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити в здійсненні виконавчого напису. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 1172\~від 29.06.1999 року (далі Перелік). Дослідженням змісту спірного виконавчого напису встановлено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не було дотримано вимог чинного законодавства України, що регулює вчинення виконавчих написів. Так, нотаріусом не було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. В постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15-ц зазначено, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону "Про\~нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Судом також встановлено, що у матеріалах нотаріальної справи стосовно видачі виконавчого напису нотаріуса від 09.06.2017 року, який зареєстрований в реєстрі за № 5242, які стали підставою вчинення спірного виконавчого напису відсутні належні та достатні документи, які б підтверджували безспірність заборгованості. Так, стягувачем було надано нотаріусу виписку з рахунку боржника, однак фактично вказана виписка за своїм змістом не є довідкою фінансової установи про ненадходження платежу, необхідність подання якої передбачає Перелік. Разом із тим, суд зауважує, що за договором в якому визначено погашення кредиту щомісячними платежами та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредитних коштів в повному обсязі - зі спливом терміну дії договору. Так, за змістом ст. ст. 261,\~530,\~631\~ЦК України у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов`язання вправі заявити вимоги про стягнення несплачених до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячних платежів з процентами в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Зазначена правова позиція відображена у правових висновках Верховного Суду України (постанови від 12.12.2012, 07.03.2013, 06.11.2013, 19.03.2014 № 6-20цс14). Крім того, безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється таким чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Разом з тим, про неможливість встановлення за поданими документами безспірності заборгованості свідчить і те, що стягувачем не було долучено до заяви про вчинення виконавчого напису доказів отримання боржником вимоги (претензії) про погашення суми заборгованості за кредитом (усунення порушень вимог кредитного договору). Так, до заяви про вчинення виконавчого напису не додано доказів отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень від ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", оскільки доданий фіскальний чек ПАТ "Укрпошта" не містить інформації про отримання боржником претензії кредитора. Також письмова вимога від 26.05.2017 року про усунення порушень за вищевказаним кредитним договором була направлена 03.06.2017 року, а виконавчий напис вже було здійснено 09.06.2017 року, тобто з порушенням строку передбаченого законодавством. Отже матеріалами справи встановлено, що у цьому випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України\~"Про\~нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту її інтересів ґрунтується на законі, та заявлені позивачем вимоги є обґрунтованими.

Outcome: approved