Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Просив стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі ПАТ КБ «Приватбанк») на його користь 10\~000 грн., які зберігаються на депозитному рахунку за договором банківського вкладу №SAMDSN01000739058183 від 08.11.2013 року (вклад «Депозит Плюс на 6 міс.»); 2% річних бонусів від суми вкладу та 16% річних від суми вкладу на загальну суму 3600 грн., а також на відшкодування моральної шкоди 10\~000 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено у письмовій формі договір банківського вкладу терміном на 6 місяців з виплатою процентів на суму депозитного вкладу з розрахунку 16% річних та 2% бонусів від суми вкладу на рік. Свої зобовязання позивач виконав, внісши на рахунок Банку кошти в сумі 10\~000 грн. Листом №20.1.0.0.0.0/7-20150428/3950 від 05.05.2015 року йому було відмовлено в поверненні депозитних коштів разом з нарахованими відсотками. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року 24.12.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" на користь [PERSON] 10\~000 гривень 00 копійок депозиту відповідно до договору банківського вкладу №SAMDSN01000739058183 від 08.11.2013 року, а також 18% річних від суми вкладу в розмірі 3600 гривень 00 копійок. Цим же рішенням стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь [PERSON] 1\~000 гривень моральної шкоди. В задоволені іншої частини вимог відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь держави 551 гривню судового збору. У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову [PERSON] На думку апелянта, позивач не довів належними доказами факту укладення договору банківського вкладу між сторонами, так як копія квитанції повинна бути підписана касиром та засвідчена відтиском печатки. Стосовно стягнутих відсотків про повернення депозитних коштів позивач отримав відповідь Банку від 05.05.2015 року, а відсотки неправомірно стягнуті за повною процентною ставкою до 08.11.2015 року. Апелянт також вважає, що підстав для відшкодування моральної шкоди не було. Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 08.11.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі голови Правління [PERSON] (місце укладення відділення м.Саки, вул.Радянська,23) був укладений договір №SAMDSN01000739058183 про банківський строковий вклад (депозит) «Депозит Плюс» на 6 місяців в гривнях. На підставі зазначеного Договору позивач [PERSON] вніс на депозит банку 10\~000 гривень на строк 6 місяців, що підтверджується касовою квитанцією (а.с.7). Відповідно до умов Договору після закінчення терміну дії договору Банк зобовязаний повернути вкладнику депозитні кошти з виплатою відсотків в розмірі 16% річних та 2% річних бонусів. Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про покладення на відповідача обов»язку повернути позивачеві кошти відповідно до умов договору. При цьому судом враховано, що в даному випадку з»ясуванню підлягав факт укладення відповідного договору, повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів. Так, з огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення статті 1059 ЦК України врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Згідно з пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції №492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29 січня 2014 року №6-149 цс13 та від 21.09.2016 року №6-997 цс16, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. На підтвердження факту укладення депозитного договору позивачем надано копію заяви на оформлення вкладу «Депозит Плюс на 6 місяців», додаткову угоду від 08.11.2013 року та касову квитанцію про внесення коштів (а.с.5-7). На переконання апеляційного суду, доводи апелянта про невідповідність зазначених доказів вимогам закону та нормативно-правовим актам у сфері банківської діяльності і звичаям ділового обороту не заслуговують на увагу та висновків суду першої інстанції не спростовують. Зокрема, дати, зазначені у вказаних документах, співпадають, відповідають часу звернення вкладника до Банку, укладення самого договору та внесення коштів в касу Банку. Сума коштів по депозиту та номер рахунку, на який вони внесені, що зазначені в заяві і касовому документі, також збігаються. Зазначені обставини дають підстави вважати, що факт укладення договору мав місце та підтверджений належним чином. При цьому суд виходить з чинності депозитного договору. Згідно з ч.2 ст.1060 ЦК за договором банківського вкладу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. 05 травня 2015 року №20.1.0.0.0/7-20150428/3950 ПАТ КБ «ПриватБанк» направив лист на адресу [PERSON] про те, що «через політичні події в країні виникли складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих в кримських відділеннях ПАТ КБ «Приватбанк». А також зазначив, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 06 травня 2014 року №260 ПАТ КБ «ПриватБанк» припиняє подальшу діяльність на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополь (а.с.4). Проте, ПАТ КБ «Приватбанк» як юридична особа не припинив своєї діяльності та договір вкладником укладено саме з цією юридичною особою. А тому відмову Банку повернути вклад через припинення діяльності Кримською філією суд вважає неправомірною. За наведених обставин суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача 10000 грн. Разом з тим, стягуючи з Банку на користь позивача відсотки по вкладу суд не звернув уваги на таке. Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Із змісту заяви на оформлення вкладу випливає, що термін депозиту визначений в 6 місяців. У зв»язку з цим суд безпідставно нарахував відсотки по вкладу за два роки. За таких обставин, рішення суду в цій частині вимог підлягає зміні шляхом зменшення суми відсотків до 900 грн. (10000х18% річних:2(півроку)). Крім того, помилковими також є висновки суду першої інстанції в частині покладення на відповідача обов»язку відшкодувати моральну шкоду. Так, відповідно до ч.4 ст.611 ЦК моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором. Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли із договору депозиту. Разом з тим, умовами цього договору не передбачено стягнення моральної шкоди. За таких обставин законних підстав для відшкодування моральної шкоди не було. Тому рішення суду в цій частині вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові в цій частині вимог.

Outcome: partial