Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк ( далі АТ КБ) «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів в сумі 16783,13 грн., сплачених на виконання додаткової угоди № 1 до кредитного договору №№SAMDN34000009156157 від 13.10.2006р. та грошових коштів в сумі 3416,97 грн., сплачених без правової підстав на рахунок [NUMBER] . Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 22 травня 2019 року між нею та АТ КБ "ПриватБанк" укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №SAMDN34000009156157 від 13.10.2006р. На виконання умов додаткової угоди [PERSON] перерахувала на рахунок АТ КБ "ПриватБанк" кошти двома платежами в сумі 16783,13 грн. та 3416,97 грн. Після підписання додаткової угоди та оплати коштів позивач виявила, що між нею та АТ КБ "ПриватБанк" не укладався кредитний договір №SAMDN34000009156157 від 13.10.2006р., у зв`язку з чим стверджує, що додаткова угода є нікчемним правочином, а перераховані банку кошти є безпідставно сплаченими. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити, посилаючись на те, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2018р. у справі 640/8341/18, за яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.08.2006 у розмірі 80 981,61 грн. скасовано 24.06.2020, позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» залишена без розгляду 29.10.2020. Надані представником відповідача письмові матеріали, що додані до пояснень, не є належними доказами, оскільки не засвідчені належним чином та мають відмітку «зразок». 21 грудня 2020 року від АТ КБ "ПриватБанк" надійшли письмові пояснення щодо предмету спору. В поясненнях представник відповідача повідомив, що 18.08.2006р. між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно умов якого позивач отримала кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.10.2018р. у справі 640/8341/18 стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ "ПриватБанк" 80 981,61 грн. Станом на травень 2019 року розмір заборгованості складав 191 074,94 грн. Позивач звернулася до банку з пропозицією укласти угоду щодо реструктуризації боргу. За домовленістю сторін додаткова угода мала назву «Додаткова угода №1 до кредитного договору №SAMDN34000009156157 від 13.10.2006р. Під час визначення найменування угоди враховано, що в банківських програмних комплексах укладений кредитних договір між сторонами від 18.08.2006р. пройшов внутрішню реєстрацію в Банку 13.10.2006р. за референсом №SAMDN34000009156157. У зв`язку із сплатою позичальником погоджених сум кредитний договір є виконаним. Також, відповідач стверджував, що грошові кошти в сумі 3416,97 були добровільно перераховані позивачем банку та є витратами , пов`язаними із звернення до суду з позовною заявою та оплатою судового збору. Додаткова угода №1 до кредитного договору №SAMDN34000009156157 від 13.10.2006р. має відношення до кредитного договору, укладеного між сторонами 18.08.2006р. Разом з поясненнями представник АТ КБ «ПриватБанк» подав заяву про можливість розгляду справи без його участі. Суд, вислухавши вступне слово і пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. 22 травня 2019 року між позивачем та АТ КБ "ПриватБанк" укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №SAMDN34000009156157 від 13.10.2006р. , відповідно до якої п. 1.1 узгодили про зменшення заборгованості в частині сплати відсотків на 164 189,66 грн., по сплаті комісії на 6950 грн., пені на 12 649,21 грн. Вказані суми за рішенням банку прощені. Згідно п.1.2. Додаткової угоди встановлено на дату її підписання заборгованість за договором у розмірі 16 783,13 грн., що складає заборгованість за основним боргом 616,98 грн., відсотками 16 166,15 грн., комісії 0,00, пені 0,00 грн. Дата остаточного погашення заборгованості за Договором-23.05.2019.Для виконання даного Договору банк відкриває позичальнику рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості ( п. 1,3 Додаткової угоди № 1). На виконання додаткової угоди №1, [PERSON] перерахувала на рахунок АТ КБ "ПриватБанк" кошти в сумі 16783,13 грн. Крім того, позивач перерахувала на рахунок АТ КБ "ПриватБанк" кошти в сумі 3 416,97 грн. Вказані платежі підтверджуються наявними в матеріалах справи банківськими квитанціями, не заперечуються відповідачем. Позивач стверджує, що кредитний договір №SAMDN34000009156157 від 13.10.2006р. між нею та АТ КБ «ПриватБанк» не укладався. Не погоджуючись з цим, відповідач у поясненнях зазначив, що 18.08.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку картки.У зв`язку з невиконанням умов договору Банк звернувся до суду, яким задоволені позовні вимоги у жовтні 2018.В подальшому [PERSON] звернулась до Банку з пропозицією укласти угоду щодо реструктуризації заборгованості за договором, яка на травень 2019 становила 191 074,94, що більше ніж в 300 разів перевищує тіло кредиту-616,98 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.10.2018 задоволені позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» і стягнуто з [PERSON] заборгованість станом на 31.03.2018 за кредитним договором № б/н від 18.08.2006 , яка склала 80 981,61 грн., у тому числі заборгованість по кредиту-616, 98 грн., заборгованість за процентами-70 382,17 грн., заборгованість за пенею-5650 грн., штрафи-4 332,46 грн., а також судові витрати. На час звернення АТ КБ «ПриватБанк» до суду з таким позовом 14.05.2018, вважається, що строк виконання договору настав, отже припинилось право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, пені, штрафи. Така правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа №310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18). З огляду на зазначене, доводи відповідача про те, що станом на травень 2019 ( закриття рахунку по універсальній картці) розмір заборгованості [PERSON] вже склав 191 074,94 грн. суперечать вимогам закону. З пояснень представника відповідача випливає, що АТ КБ «ПриватБанк» погодився з пропозицією [PERSON] укласти угоду щодо реструктуризації заборгованості за цим договором, тобто № б/н від 18.08.2006, але нібито в банківських програмних комплексах укладений між сторонами кредитний договір пройшов внутрішню реєстрацію в Банку 13.10.2006 за референтом № SAMDN34000009156157 від 13.10.2006р Згідно з вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК Украхни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо рішення уповноваженого Банку про проведення внутрішньої реєстрації та внесення змін до дати укладення кредитного договору, яка б надала можливість ідентифікувати ці договори. Крім того, укладаючи 22.05.2019 додаткову угоду № 1 до кредитного договору № SAMDN34000009156157 від 13.10.2006р., тобто після ухвалення рішення Жовтневим районним судом м.Харкова, розмір заборгованості процентів, комісії, пені, що прощені Банком не співпадають з дійсними. Загальна сума процентів становила 180 355,81 грн., з урахуванням прощених , замість 70 382,17 ( за рішенням суду). Сума комісії-6950 грн., пеня 12649,21 грн., що значно перевищує стягнутої. Крім того, виконавчий лист № 640/8341/18, виданий Жовтневим районним судом м.Харкова 21.12.2018 та пред`явлений до виконання, АТ КБ «ПриватБанк» не просив повернути без виконання та не повідомив державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харкові про погашення заборгованості за договором по реструктуризації. Таким чином, доводи відповідача про те, що додаткова угода № 1 до кредитного договору № SAMDN34000009156157 від 13.10.2006р. стосується кредитного договору б/н від 18.08.2006 є необґрунтованими та хибними. Надана відповідачем копія особового рахунку з відміткою на кожному аркуші «зразок» суд не приймає до уваги, оскільки не містить інформації, що стосується предмету позову та не є письмовим доказом в розуміння ст. 95 ЦПК України, оскільки належним чином не завірені. За приписами пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів" (ДСТУ 4163-2003), затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 № 55, копія документа засвідчується відміткою, що складається зі слів "Згідно з оригіналом", назвою посади, особистим підписом особи, яка засвідчує копію, її ініціалами та прізвищем, датою засвідчення копії, що проставляється у лівому нижньому куті документа. Відповідно до п. 8 гл. 10 розд. II Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 2015 року № 1000/5, копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку. Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії. На лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа проставляється відмітка «Копія». Відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 08.05.2019 №160/7887/18. Таким чином, за умови ненадання відповідачем належних та допустимих доказів укладення між сторонами договору №SAMDN34000009156157 від 13.10.2006р., додаткова угода №1 до договору №SAMDN34000009156157 від 13.10.2006р. є недійсним правочином та не створює юридичних наслідків в силу закону. У зв`язку з тим, що додаткова угода №1 укладена до кредитного договору, який не укладався між сторонами, отримані по такій угоді кошти є безпідставно набутими. З наданих суду копій квитанцій вбачається, що [PERSON] перерахувала 22.05.2019 АТ КБ «ПриватБанк» 16783,13 грн. з призначенням платежу-надходження готівки з платіжної картки. Другим платежем нею перераховано 3416,97 грн. на зазначений відповідачем рахунок без правових підстав. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 24.06.2020, за заявою [PERSON] , скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.10.2018. У зв`язку з цим, постановою державного виконавця від 07.07.2020 виконавче провадження закінчено. В подальшому позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» залишена без розгляду ухвалою суду від 29.10.2020. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). В даному випадку кошти перераховані позивачем на рахунки відповідача в сумі 16783,13 грн. по кредитному договору, який не укладався (правочин відсутній), а в сумі 3416,97 грн. також без правової підстави, оскільки не надано доказів оплати позивачем судових витрат по кредитному договору №SAMDN34000009156157 від 13.10.2006р. З урахуванням встановлених обставин суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь [PERSON] безпідставно отримані кошти у розмірі 20200,10 грн. В силу вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду , підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved