Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звертаючись до суду з вказаним вище позовом просить визнати за ним право власності на житловий будинок з прибудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки правовстановлюючі документи на будинок на спадкодавця не видавалися, він позбавлений можливості оформити спадщину на своє ім'я. В ході судового розгляду, ухвалою суду, було залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON], яка є рідною сестрою позивача і спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Позивач в судовому засідання позов визнав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що його батько [PERSON] у сімдесятих роках закінчив будівництво спірного будинку, а через два - три роки після цього, почав до будинку будувати прибудову А2-1, але за життя будівництво прибудови не закінчив. Спадщину після смерті батька прийняв тільки він. Його рідна сестра [PERSON] на спадщину після смерті батька не претендує і до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталася. А їх мати [PERSON] померла [INFO], про що надав копію свідоцтва про смерть. Відповідач - територіальна громада села Кошівка в особі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району свого представника в судове засідання не забезпечив, надав лист про розгляд справи у відсутності їх представника, свою позицію щодо позову не виклав (а.с.36). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнає ( а.с.49). Представник третьої особи - Чернігівської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про свою згоду на участь у справі не заявив, а тому відповідно до ст.36 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року (№ 6-54цс12), прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, в якій зазначено, що відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на об»єкт нерухомого майна, збудований до набрання зазначеним Законом чинності, не породжує в особи цього права, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» об'єкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Новобілоуської сільської ради № 03-08/516 від 10.11.2014 року, згідно записів погосподарських книг сільської ради за 1974-1976, 1977-1979, 1980-1982,1983-1985,1986-1990,1991-1995,1996-2000,2001-2005,2006-2010,2011-2015 роки, житловий будинок по [ADDRESS] був зареєстрований за [PERSON] по день його смерті. Отже, запис в погосподарській книзі за 1974 -1976 роки підтверджував набуття [PERSON] права приватної власності у 1974 році на житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до довідки Новобілоуської сільської ради №03-08/40 від 11.02.2015 року, земельна ділянка за вказаною вище адресою, належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі державного акта серії ІІ-ЧН №035064 від 20.03.1996 року ( а.с.53-54). З довідки за № 11 від 19.01.2015 року вбачається, що право власності на будинок по [ADDRESS], [PERSON] в Комунальному підприємстві "Чернігівське районе бюро технічної інвентаризації" не зареєстровав (а.с.33). Як вбачається з технічної документації на а.с.4-8, рік забудови спірного житлового будинку - 1973. Житловий будинок А-1, який складається з кухні 1-1 площею 13,2 кв.м., кімнати 1-2 площею 15,3 кв.м., кімнати 1-3 площею 22,0 кв.м., кімнати 1-4 площею 21,9 кв.м., а всього - 72,4 кв.м. має 100 % готовності, а прибудова до даного будинку А2-1, яка складається з необладнаних приміщень: І площею 20,2 кв.м., ІІ площею 15,5 кв.м., ІІІ площею 7,8 кв.м., а всього - 43,5 кв.м. має 73% готовності. Запис про самовільне будівництво в технічній документації відсутня. Вартість прибудови А2-1 становить 88928 грн. Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Факт будівництва [PERSON] вказаного вище житлового будинку А-1 та прибудови до нього А2-1 не оспорюється в суді. Таким чином, [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок [ADDRESS], що позначений в технічному паспорті А-1 та складається з кухні 1-1 площею 13,2 кв.м., кімнати 1-2 площею 15,3 кв.м., кімнати 1-3 площею 22,0 кв.м., кімнати 1-4 площею 21,9 кв.м., а всього - 72,4 кв.м. і має 100 % готовності та господарські будівлі до нього, а також право власності на матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва прибудови до даного будинку, що позначена в технічному паспорті А2-1, яка складається з необладнаних приміщень: І площею 20,2 кв.м., ІІ площею 15,5 кв.м., ІІІ площею 7,8 кв.м., а всього - 43,5 кв.м. і має 73% готовності. Відповідно до ст.ст. 181,186 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об»єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Річ, призначена для обслуговування іншої ( головної) речі і пов»язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 „ Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок", різні господарські будівлі ( літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Вищенаведені норми вказують, що побудовані [PERSON] господарські будівлі, які зазначені в технічному паспорті, є приналежністю житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] (а.с.2). Після смерті [PERSON], спадщину за законом прийняв його син [PERSON], за заявою якого в Чернігівській районній державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 160/2014.(а.с.35). Відповідно до приписів ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пленум Верховного Суду України в п.8 постанови №7 від 30.05.2008 року „ Про судову практику у справах про спадкування", роз»яснив, що якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON], як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON], необхідно визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS], що позначений в технічному паспорті літерою А-1 та складається з кухні 1-1 площею 13,2 кв.м., кімнати 1-2 площею 15,3 кв.м., кімнати 1-3 площею 22,0 кв.м., кімнати 1-4 площею 21,9 кв.м., а всього - 72,4 кв.м. та господарські будівлі до нього, а також права та обов»язки забудовника на матеріали та обладнання, які були використані в процесі будівництва прибудови до даного будинку, що позначена в технічному паспорті літерою А2-1, яка складається з необладнаних приміщень: І площею 20,2 кв.м., ІІ площею 15,5 кв.м., ІІІ площею 7,8 кв.м., а всього - 43,5 кв.м., та право власності на будівельні матеріали та обладнання, які використовувались для будівництва даної прибудови, на суму 88928 грн. Відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок на ім»я спадкодавця [PERSON] унеможливлює реалізацію спадкоємцем [PERSON] законного права, окрім як в судовому порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial