Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

11.10.2016 позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Сватівської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що її донька [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 24.04.2004р. 11.12.2005р. у них народилась дитина - [PERSON]. 08.09.2011р. [PERSON] та [PERSON] розлучились через постійні сварки та вживання алкогольних напоїв. Через те, що батьки онуки позивача [PERSON] постійно вели аморальний образ життя, не займались вихованням дитини, не приділяли їй уваги та не виконували своїх батьківських обов'язків, передбачених законодавством, позивач змушена була забрати онуку до себе та взяти на себе піклування за дитиною. Через події у м. Луганську влітку 2014 року [PERSON] змушена була забрати дитину та виїхати з міста Луганська. Так, з жовтня 2014 р. вони з дитиною проживають у м. Мукачеве. Відповідачі допомоги на утримання дитини не надають, життям її не цікавляться. З метою захисту прав дитини та через важкий матеріальний стан позивач змушена звернутись до суду для стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав відповідачів та стягнення аліментів. Ухвалою Сватівського районного суду від 29.03.2017р. до участі у справі було залучено Службу у справах дітей Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з мотивів та підстав, що викладені в позові, та додатково пояснила, що неодноразово зверталась до своєї доньки [PERSON] з пропозицією приїхати проживати до м. Мукачеве та займатись вихованням дитини, але остання постійно вживає алкогольні напої та веде аморальний образ життя, про що позивачці постійно повідомляють сусіди, які залишились проживати у м. Луганську. Щодо батька дитини - [PERSON] повідомила, що він з моменту розірвання відносин із [PERSON] жодного разу не спілкувався із дитиною та не намагався цікавитись її життям. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялася неодноразово телефонограмою, та через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Сватівського районного суду в розділі "Справи Ленінського районного суду м. Луганська Луганської області", оскільки відповідач зареєстрований на тимчасово окупованій території куди підприємством поштового зв'язку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції. Клопотань чи заперечень суду не надано. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Сватівської РДА Луганської області, в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява, в якій справу просить розглянути без їх представника. Представник третьої особи Служби у справах дітей Виконавчого комітету Мукачевської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками - [PERSON] [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] /а.с.6/. Згідно копії паспорту позивач зареєстрована у [ADDRESS] /а.с.9/ Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.10.2014р. №2101000047 [PERSON] та неповнолітня [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] /а.с.11/. Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради, наданого на виконання ухвали суду, зазначено, що дитина проживає разом із бабусею, їй створено всі умови для виховання та проживання, [PERSON] має задовільний стан здоров'я, отримує дохід у вигляді пенсії та соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам, судимості не має, на обліку у лікарів не перебуває /а.с. 72/. Згідно висновку обстеження умов проживання [PERSON] проживає в задовільних побутових умовах, дитина [PERSON] проживає із нею, батьки дитиною не опікуються, розвитком не цікавляться, кошти на утримання не надають /а.с. 74/. Таким чином між сторонами склалися сімейні правовідносини, та виник спір що регулюються нормами глави 13 Сімейного кодексу України "Особисті немайнові права і обов'язки батьків та дітей". Суд вирішуючи спір по суті заявлених вимог використовує наступні норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. При цьому, виходячи з положень частини першої статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з положеннями п.6 ч.1 ст 92 Конституції України основи охорони дитинства, виховання визначаються виключно законами України. Так, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402- ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи і основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При цьому, статтею 12 цього ж закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток і навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, праву дитини на належне батьківське піклування та виховання кореспондує певне коло обов'язків, невиконання яких свідчить про порушення вказаного права дитини, за що батьки можуть нести відповідальність встановлену законом. Згідно ч.1 ст. 164 СК України, мірою відповідальності для батьків може бути позбавлення їх батьківських прав, на підставі рішення суду, за наявності будь-якої підстави, що передбачена п. 1-6 ч.1ст. 164 цього кодексу. Отже, виходячи з положень п.2 ч.1 ст. 164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав, є ухилення матері та/або батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення в Україні встановлюються Законом "Пpo Державний бюджет… " за поданням Міністерства фінансів. Судом було встановлено, що відповідачі будучи батьками [PERSON] не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, оскільки з моменту від'їзду з Луганська жодного разу не бачили дитину, що свідчить про те що вони не цікавиться її долею, не проявляють до неї належної уваги. Крім того, ухиляється від надання коштів на утримання дитини. Все це в своїй сукупності свідчить, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини [PERSON] [INFO]. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову частково. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позову позивачем згідно квитанції від 22.09.2016 був сплачений судовий збір у сумі 551 гривні 21 копійок, а тому ця суми підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial