Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу (заробітку), щомісячно починаючи з жовтня 2019 року до повноліття дитини. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини фактично припинені з травня 2019 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2019 року відповідач припинив перераховувати грошові кошти на утримання сина. Знехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків призвело до того, що на цей час вона вимушена одноособово піклуватися про матеріальний стан родини та самостійно займатися утриманням дитини. Відповідач веде самостійне життя, матеріально забезпечений, має можливість підтримувати матеріальний стан дитини. Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий період. Посилаючись на те, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів від відповідача, проте, не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви доказів, які б свідчили про те, що остання вживала заходи щодо одержання аліментів від відповідача, проте, не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що відповідач є моряком, заробітну плату у 2019 році він отримував через ПАТ КБ "ПриватБанк", позивачка, як його дружина, мала додаткову картку. З виписки про рух коштів, вбачається, що з жовтня 2019 року перерахування заробітної плати відповідача на карту позивача припинилися. Будь-яких інших грошових коштів з жовтня 2019 року по лютий 2020 року та до теперішнього часу відповідачем на утримання дитини не надходило. Відповідач не заперечує того факту, що дитина проживає разом з позивачкою, а отже тягар утримання дитини повністю покладений на позивачку. З травня 2019 року по жовтень 2019 року відповідач брав участь в забезпеченні належного утримання дитини. Припинення перерахування грошових коштів відповідачем є його добровільне волевиявлення. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь- якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони зазначають, що фактичні шлюбні відносини припинені, в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебуває позовна заява про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Позивачка зазначає, що їх спільна дитини [PERSON] , проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Даний факт відповідачем не оспорюється. Позивачка вказує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини, починаючи з жовтня 2019 року, не надає, хоча фінансово забезпечений, оскільки є моряком. З жовтня 2019 року відповідач припинив перераховувати грошові кошти на утримання сина, що підтверджується випискою з АТ КБ "Приватбанк". Знехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків призвело до того, що на цей час вона вимушена одноособово піклуватися про матеріальний стан родини та самостійно займатися утриманням дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на зазначене, аліменти підлягають стягнення у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що не порушує права дитини та є необхідним та достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз зазначеної статті дає підстави вважати, що аліменти за минулий час можуть бути стягненні у випадку надання позивачем доказів про вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення останнього від надання утримання. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що позивач з жовтня 2019 року вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але останній ухилявся від їх сплати. Доводи про те, що позивач отримувала матеріальну допомогу на утримання дитини від відповідача до жовтня 2019 року, після чого відповідач припинив перераховувати грошові кошти на утримання сина, що підтверджується випискою з АТ КБ "Приватбанк", не можуть свідчити про наявність підстав для присудження аліментів за минулий період, оскільки відповідно до положень цивільного процесуального закону доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами, що нею виконані вимоги ч.2 ст.191 СК України, на підтвердження своїх звернень до відповідача з питання сплати аліментів на дитину, суду не надано, що в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити питання про стягнення аліментів за минулий період. Враховуючи викладене та те, що [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом лише 13 лютого 2020 року, тому стягнення аліментів необхідно проводити починаючи з 13 лютого 2020 року, тобто від дня подання позову про сплату аліментів. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп..

Outcome: partial