Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ядзакі Україна» про встановлення факту трудових відносин, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивач у позовній заяві посилається на те, що з 07 лютого 2017 року він перебував в трудових відносинах з відповідачем, на посаді водія. Першочергово, працював водієм за цивільно-правовою угодою, а через 1.5 місяці роботи на вимогу відповідача 15.03.17 р. зареєструвався приватним підприємцем із видом діяльності за КВЕД - 49.31 надання транспортних послуг наземним транспортом міського та приміського сполучення. Вказує, що 20 березня 2017 між ним та відповідачем було укладено Договір про надання послуг, як з підприємцем, за умовами якого відповідач доручив, а він взяв на себе зобов`язання надавати відповідачу послуги з перевезення пасажирів. Під час виконання договору він використовував транспортні засоби, які належать відповідачу, надавав інші супутні послуги на вимогу замовника Строк дії договору до 31 грудня 2017 року. Після закінчення строку дії договору продовжував працювати на посаді водія. 06 листопада 2018 року директор викликав його до себе і без будь-яких пояснень надав до підписання додаткову угоду № 1 до договору про надання послуг від 20 березня 2017 р. відповідно до п.1. якого нібито достроково розірвано договір від 20 березня 2017 року за угодою сторін. Пояснює, що він розгубився, причини такої поведінки відповідач йому не повідомив, підписав додаткову угоду №1. Зазначає, що строк дії договору про надання послуг закінчився ще 31 грудня 2017 року і зміни до нього не вносилися, про що свідчить Додаткова угода № 1 від 06 листопада 2017 року. Відповідно він не міг бути достроково розірваним на підставі додаткової угоди № 1 від 06 листопада 2018 р. За таких обставин вважає, що був звільнений з роботи з порушенням приписів трудового законодавства. Вважає, що між ним та відповідачем існували трудові відносини, які не були оформлені відповідачем відповідно до чинного законодавства, що призвело до незаконного звільнення з роботи, позбавлення його та його сім`ї у складі неповнолітнього сина та матері-пенсіонерки єдиного засобу до існування - його заробітної плати. Зазначає, що умови договору про надання послуг від 20 березня 2017 року не виконувались, він не був належно оформлений на посаду водія, однак фактично допущений до виконання робіт, які входять до переліку кваліфікаційного довідника посад - водій автотранспортного засобу. Відносини, які склалися між ним та відповідачем не можна вважати цивільно-правовими. Він фактично був допущений до роботи на посаді водія в період з 20 березня 2017 року на якій працював до 06 листопада 2018 р. включно. Щодня виконував обов`язки водія. Приходив на роботу у визначений Правилами внутрішнього трудового розпорядку час та перебував на роботі повний робочий день, по мірі необхідності працював понаднормовий час. Розмір заробітної плати визначав Відповідач, оплачувалися відрядження згідно норм визначених законодавством України для працівників. Щомісячно отримував заробітну плату із погодинною ставкою - 56.8 грн. На підставі наведеного просить суд : встановити факт трудових відносин з Товариством з обмеженою відповідальністю "Ядзакі Україна" та роботи на посаді водія, в період з 20 березня 2018 року до 06 листопада 2018 року включно; зобов`язати відповідача поновити його на роботі на посаді водія з 07 листопада 2018 року; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ядзакі Україна" на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в період з 07 листопада 2018 року по день виконання рішення суду із розрахунку погодинної оплати робочого часу - 56.8 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з участю сторін. 23 січня 2019 року від представника ТОВ «Ядзакі Україна» Сільваші В., надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що 20 березня 2017 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ядзакі Україна» укладено договір про надання послуг. Відповідно до п.1.1. Договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати транспортні послуги з перевезення пасажирів, що включають в себе усі види послуг за КВЕД: 49.31, пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення та інші послуги згідно Витягу з реєстру платників єдиного податку 3-ї групи виконавця на період з моменту підписання договору до 31 грудня 2017 року. Під час надання послуг згідно даного договору, Виконавець використовує транспортні засоби, які належать Замовнику. 30 грудня 2017 року, сторони господарського договору уклали Зміни №1, відповідно до яких, п.1.1. Договору виклали в новій редакції: 1.1. Замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати транспортні послуги з перевезення пасажирів, що включають в себе усі види послуг за КВЕД: 49.31, пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення та інші послуги згідно Витягу з реєстру платників єдиного податку 3-ї групи Виконавця на період з моменту підписання договору до 31 грудня 2018 року. Під час надання послуг згідно даного договору, Виконавець використовує транспортні засоби, які належать Замовнику. У разі якщо жодна із сторін не заявила про намір припинення договору за 30 календарних днів до його закінчення, договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний календарний рік. Вказує, що 06 листопада 2018 року сторони господарського договору уклали Додаткову угоду №1 до Договору про надання послуг від 20 березня 2017 року відповідно до якої, Сторони погодилися Договір про надання послуг від 20 березня 2017 року достроково розірвати за згодою сторін 06 листопада 2018 року. Таким чином, Сторони договору, дійшли спільної згоди припинити господарський договір достроково. Відповідно до Виписки з ЄДР від 15.03.2017 року, [PERSON] є зареєстрованим приватним підприємцем - фізичною особою-підприємцем. Відповідно до Витягу з Реєстру платників єдиного податку від 21.03.2017 року, ФОП [PERSON] перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку 3 групи. Крім цього, зазначає, що як вірно зазначено у виписках з банку, наданих позивачем вбачається що на його рахунок як фізичної особи-підприємця відповідач перераховував кошти на виконання господарського договору. Пояснює, що за таких обставин, жодні трудові відносити між сторонами не мали місце та ТОВ «Ядзакі Україна» не мало на меті вступати в трудові відносини з [PERSON] . Між сторонами було укладено господарський договір, який діяв з 20 березня 2017 року по 06 листопада 2018 року та був достроково розірваний за згодою сторін. У зв`язку з наведеним просив у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Ядзакі Україна» про встановлення факту трудових відносин, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити в повному обсязі. 01 березня 2019 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої пояснює, що до відзиву на позов подано зміни №1 до договору про надання послуг від 20 березня 2017 року нібито укладені між ним та відповідачем 30 грудня 2017 року. Зазначає, що вказаного документу не існує, оскільки він його не підписував. Про існування таких змін довідався лише у зв`язку з отриманням відзиву в додатку якого знаходився цей «документ». 18 березня 2019 року від представника відповідача ТОВ «Ядзакі Україна» - адвоката Сільваші В.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній зазначає, що позивач вказує на те, що він не підписував Зміни №1 до Договору про надання послуг від 20 березня 2017 року, разом з тим, зокрема на вимогу суду, надає суду оригінал Зміни №1 до Договору про надання послуг від 20 березня 2017, які укладені сторонами 30 грудня 2017 року, на якому проставлений власноручний підпис Виконавця - фізичної особи підприємця [PERSON] . Також вказує, що враховуючи той факт, що з 01 січня 2018 року по 06 листопада 2018 року виконавець ФОП [PERSON] продовжував надавати ТОВ «Ядзакі Україна» послуги перевезення, очевидним є той факт що ФОП [PERSON] знав про продовження дії договору та виконував умови договору. Твердження ФОП [PERSON] про те, що він не підписував документ є неправдивим та зводиться до бажання ввести суд в оману. Додатковим підтвердженням наявності між ФОП [PERSON] та ТОВ «Ядзакі Україна» господарських договірних відноси є той факт, що згідно Витягу є ЄДРЮОФОП від 18.03.2019 року, ФОП [PERSON] припинив здійснювати підприємницьку діяльність 19 листопада 2018 року (тобто після розірвання з ТОВ «Ядзакі Україна» Договору про надання послуг від 20 березня 2017). Згідно відомостей Витягу є ЄДРЮОФОП від 18.03.2019 року - Фізична особа-підприємець [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність в період з 15.03.2017р. по 19,11.2018 р. з видом діяльності: КВЕД 49.31 «пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення» (основний). Даний період здійснення ФОП [PERSON] підприємницької діяльності повністю узгоджуються із строком дії господарського Договору про надання послуг від 20 березня 2017 року (з 20.03.2017-06.11.2018). Таким чином, вважає твердження позивача, що він перебував з ТОВ «Ядзакі Україна» у трудових відносинах повністю спростовуються доказами, які надає відповідач. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 квітня 2019 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 23.07.2019 року до суду надійшло повідомлення експерта Закарпатського НДЕКЦ про оплату судової почеркознавчої експертизи. При ненадходженні оплати до 18.08.2019 матеріали справи повернуться без виконання. 05.09.2019 року повернуто матеріли цивільної справи. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2019 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено. 02.03.2020 року з Закарпатського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз повернуто матеріали справи з повідомленням експерта про залишення ухвали про призначення експертизи без виконання, у зв`язку з тим, що станом на 26.02.2020 рахунок вартості проведення експертизи не сплачений. 05.03.2020 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області провадження по даній цивільній справі було поновлено. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні щодо позову заперечив з підстав викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Судом встановлено, 20 березня 2017 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ядзакі Україна» було укладено договір про надання послуг. Відповідно до п.1.1. Договору, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати транспортні послуги з перевезення пасажирів, що включають в себе усі види послуг за КВЕД: 49.31, пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення та інші послуги згідно Витягу з реєстру платників єдиного податку 3-ї групи Виконавця (надалі - "Послуги") на період з моменту підписання договору до 31 грудня 2017 року. Під час надання послуг згідно даного договору, Виконавець використовує транспортні засоби, які належать Замовнику. 30 грудня 2017 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ядзакі Україна» було укладено Зміни №1 до Договору про надання послуг від 20 березня 2017 року, згідно яких сторони погодилися п.1.1. Договору викласти в новій редакції: «замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання надавати транспортні послуги з перевезення пасажирів, що включають в себе усі види послуг за КВЕД: 49.31, пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення та інші послуги згідно Витягу з реєстру платників єдиного податку 3-ї групи Виконавця (надалі - "Послуги") на період з моменту підписання договору до 31 грудня 2018 року. Під час надання послуг згідно даного договору, Виконавець використовує транспортні засоби, які належать Замовнику. У разі якщо жодна із сторін не заявила про намір припинення договору за 30 календарних днів до його закінчення, договір вважається автоматично пролонгованим на кожен наступний календарний рік.» 06 листопада 2018 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ядзакі Україна» було укладено Додаткову Угоду №1 до Договору про надання послуг від 20 березня 2017 року, відповідно до якої сторони погодилися Договір про надання послуг від 20 березня 2017 року достроково розірвати за згодою сторін 06 листопада 2018 року. Відповідно до наявного в матеріалах справи Витягу з Реєстру платників єдиного податку № 1707013400868/13-00 від 21.03.2017 року, ФОП [PERSON] перебував на спрощеній системі оподаткування та був платником єдиного податку 3 групи з 15.03.2017 року. Згідно Витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №1005127660 від 18.03.2019 року, фізична особа-підприємець [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність в період з 15.03.2017 по 19.11.2018, вид діяльності: КВЕД 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до частин 1, 3 статті 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців (ст.ст. 26, 27 КЗпП України). За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.92 року, укладання трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладанням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота проводилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органом. Відповідно до ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови/праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами та проінструктувати працівника з техніки безпеки виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. У ст.626 ЦК України визначено загальне поняття цивільно-правового договору. Відповідно, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Виконавець робіт, на відміну від найманого працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку. Наказ (розпорядження) про прийом на роботу не видається. Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина 1 статті 843 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від виконання робіт та надання послуг є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є надання послуги, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності та отримання певного матеріального результату. Виконавець, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою діяльність пов`язану з наданням послуг. З матеріалів справи вбачається і зазначена обставина не заперечувалася сторонами, що позивач у спірний період роботи заяву про прийняття на роботу не писав, трудову книжку на підприємство не надавав, і наказ про прийняття на роботу відповідачем не видавався, що свідчить обізнаність позивача та згоду виконувати роботу при таких умовах. Також з матеріалів справи та з пояснень сторін випливає, що позивач протягом дії укладених з ним Договору про надання послуг від 20 березня 2017 року та змінами до договору, письмово не звертався до відповідача із письмовими заявами про прийняття його на роботу, згідно норм КЗпП України. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставини, що в період з 20 березня 2017 року по 06 листопада 2018 року він перебував в трудових відносинах з ТОВ «Ядзакі Україна», зокрема не надано доказів про прийняття позивача на роботу, фактичне допущення його до роботи, про ознайомлення його з правами та обов`язками, умовами праці, правилами техніки безпеки, правилами внутрішнього трудового розпорядку, тривалістю робочого часу та відпочинку, порядок оплати, наявність на робочому місці, де він буде працювати, а також відсутні докази на підтвердження передання трудової книжки відповідачу. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту трудових відносин з ТОВ «Ядзакі Україна» та роботи водія, в період з 20 березня 2017 року до 06 листопада 2018 року включно. Надані позивачем розрахункові відомості не містять будь яких даних, що підтверджують наявність між сторонами трудових відносин. Оскільки факту перебування позивача у трудових відносин з ТОВ «Ядзакі Україна в період з 20 березня 2017 року до 06 листопада 2018 року не встановлено, 06 листопада 2018 року сторони достроково розірвали Договір про надання послуг від 20 березня 2017 року за згодою сторін, суд приходить до висновку що позовні вимоги про поновлення позивача на роботі на посаді водія з 07 листопада 2018 року задоволенню також не підлягають. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З огляду на те, що позовні вимоги про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, суд вважає, що підстав для їх задоволення немає. В ході судового розгляду справи позивач заперечував той факт, що Зміни №1 до Договору про надання послуг від 20 березня 2017 року були ним підписані, у зв`язку з чим звертався до суду з клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи. При цьому, судова почеркознавча експертиза не була виконана саме з вини позивача, який не сплатив її вартість. За змістом ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. За таких обставин суд вважає, що судом були вжиті всі можливі заходи для її проведення, експертиза не проведена саме з вини позивача, що виходячи з вимог ст.109 ЦПК України, є ухиленням від її проведення. В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява № 61679/00) від 01.06.2006, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено судом з призначенням відповідної судової експертизи. Таким чином, доводи позивача щодо того, що ним не підписувались Зміни №1 до Договору про надання послуг від 20 березня 2017 року , суд відхиляє, оскільки вказані доводи не підтверджені належними та допустимими доказами в контексті вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України. Згідно норм ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючі вищевикладене позовна заява задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що в задоволені позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати у вигляді судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed