Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Командир військової частини [NUMBER] звернувся у Малиновський районний суд м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб без самостійних вимог військової частини [NUMBER] , Територіального Південного контрольно- ревізійного управління, про визнання роботи на умовах неповного робочого дня, стягнення коштів та визнання наказу командира військової частини [NUMBER] частково недійсним. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, з наступних підстав. В період з 16 січня по 26 травня 2006 року Територіальним Південним контрольно- ревізійним управлінням здійснювалася документальна ревізія військової частини [NUMBER] , в ході якої було виявлено незаконна переплата заробітної плати працівнику (юрисконсульту) військової частини [NUMBER] [PERSON] в сумі 6866 гривень 24 коп. Був виявлений факт одночасної роботи [PERSON] у військовій частині [NUMBER] та в військовій частині [NUMBER] по двох трудових книжках. Згідно запису в одній трудовій книжці [PERSON] вбачається, що 22 липня 2003 року він був прийнятий на роботу у військову частину [NUMBER] на посаду юрисконсульта де працює до теперішнього часу. Згідно запису в другій трудовій книжці [PERSON] він 16 липня 1998 року був прийнятий на посаду юриста військової частини [NUMBER] . де працював до 30 вересня 2004 року, коли був звільнений за скороченням штатів. 01 грудня 2004 року [PERSON] був знову прийнятий на роботу у військову частину [NUMBER] на посаду бібліотекаря, з якої був звільнений 31 серпня 2005 року за скороченням штатів. Таким чином в період з 22 липня 2003 року по 30 вересня 2004 року, та з 04 грудня 2004 року по 31 серпня 2005 року [PERSON] одночасно працював в двох військових частинах. Посади юрисконсульта та бібліотекаря являються посадами, до яких застосовується щоденний облік робочого час\". Підсумований облік робочого часу за цими посадами не застосовується. Враховуючи те, що трудова книжка за якою [PERSON] працював у військовій частині [NUMBER] ведеться з 1959 року, та те. що він в військовій частині [NUMBER] працював з 16 липня 1998 року, військову частину [NUMBER] слід вважати основним місцем роботи відповідача, а роботу у військовій частині [NUMBER] - роботою за сумісництвом. Підстав для заведення у червні 1993 року нової трудової книжки, по якій потім [PERSON] працював у військовій частині [NUMBER] , не було, так як цей період [PERSON] працював на посаді юридичної служби Одеської філії „Ясон" міжрегіонального союзу „Юг-СЕВЕР". u Представник позивача вказує, що заведення більш ніж однієї трудової книжки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої спільним наказом Мінпраці, Мінюсту і Мінсоцзахисту від 29.07.93 №58, та Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.93 №301 „Про трудові книжки працівників", не передбачено. Ведення трудових книжок здійснюється тільки за місцем основної роботи. Посилаючись на той факт, що відповідач [PERSON] незаконно завів другу книжку і по ній влаштувався на роботу в другу організацію (військову частину [NUMBER] ) на повний робочий день, хоча в той час вже працював як за основним місцем роботи у військовій частині [NUMBER] , позивач просить: визнати роботу [PERSON] у військовій частині [NUMBER] з 22.07.2003 р. по 19.03.2007 р. на посаді юрисконсульта роботою на умовах неповного робочого дня. тобто за сумісництвом; визнати наказ командира військової частини [NUMBER] від 22.07.03 №138 про прийняття [PERSON] на роботу на умовах повного робочого дня частково недійсним; визнати наказ командира військової частини [NUMBER] від 22.07.03 №138 правочином про прийняття [PERSON] на роботу на умовах неповного робочого дня, а також стягнути з [PERSON] на користь військової частини [NUMBER] незаконно отримані ним грошові кошти в розмірі 6 866 гривень 24 коп. Представник третьої особи Територіального Південного контрольно-ревізійного управління у судовому засіданні вважав вимоги військової частини [NUMBER] законними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Представник третьої особи військової частини [NUMBER] у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] заявлені до нього вимоги не визнав повністю, просив відмовити в їх задоволенні, зазначивши такі обставини. З 16 липня 1998 року він працював юрисконсультом військової частини [NUMBER] . Наприкінці травня 2003 року, в зв`язку з розформуванням Військово Повітряних Сил України, [PERSON] був попереджений керівництвом про звільнення з роботи через два місяці, в зв`язку зі скороченням штатів. Після чого він почав шукати нову роботу і в середині липня 2003 року йому було запропоновано місце роботи на посаді юрисконсульта військової частини [NUMBER] . Вільно володіючи специфікою цієї роботи у військах, він погодився з зазначеною пропозицією. Після цього [PERSON] був представлений командиру військової частини [NUMBER] і з 22 липня 2003 року приступив до роботи юрисконсультом військової частини [NUMBER] . Будь-яких письмових угод командування військової частини [NUMBER] з [PERSON] не укладало і все обмежилось тільки усною узгодженням та виданням Наказу по військовій частині про прийом [PERSON] на роботу. Оскільки нове керівництво не цікавило, чи працює [PERSON] де небудь ще, таких питань йому не задавалося, то він сам про це нікому нічого не говорив, так як не перешкоджало його новій роботі та не суперечило законодавств\' про працю, зокрема ст. 24 КЗпП. [PERSON] також вказує, що військовій частині [NUMBER] юрисконсульт був потрібний негайно, на постійну роботу, на повну ставку. Поступив на роботу у військову частину [NUMBER] він не зміг звільнитися з військової частини [NUMBER] та отримати там свою трудову книжку, так як на той час розпочалося розформування дев`яти військових частин ВПС України і ВПС України були взагалі розформовані як рід військ. Військова частина [NUMBER] стала правонаступником всіх цих розформованих військових частин. Без юриста в частині склалася складна ситуація, в зв`язку з чим командування звернулася до найвищого командування з проханням про відстрочення звільнення [PERSON] з роботи за скороченням штатів на будь-яких допустимий строк і отримало на це позитивну відповідь. Тобто продовження строку роботи [PERSON] у військовій частині [NUMBER] мало тимчасовий характер, оскільки він вже мав постійну основну роботу у військовій частині [NUMBER] . В такій ситуації [PERSON] не мав можливості забрати свою трудову книжку з військової частини [NUMBER] , так як продовжував в ній працювати, а у військовій частині [NUMBER] , як новому працівнику, йому необхідно було пред`явити трудову книжку. По цій причині [PERSON] надав до військової частини [NUMBER] іншу трудову книжку, яка у нього малася і по якій він працював в цій військовій частині у послідуючому, до його звільнення. За таких обставин [PERSON] вважає заявлені до нього вимоги незаконними та безпідставними, та просить відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши представлені сторонами докази по справі, задовольняє вимоги військової частини [NUMBER] частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Як було встановлено, в період з 16 січня по 26 травня 2006 року Територіальним Південним контрольно-ревізійним управлінням здійснювалася документальна ревізія військової частини [NUMBER] , під час якої був виявлений факт незаконної переплати заробітної плати юрисконсульту військової частини [NUMBER] [PERSON] в сумі 6866 гривень 24 коп. Під час слухання справи судом були оглянуті матеріали прокурорської перевірки додержання посадовими особами військової частини [NUMBER] вимог чинного законодавства про бухгалтерський облік, збереження державного майна, про працю, проведеної за актом ревізії фінансово-господарської діяльності військової частини [NUMBER] . Під час перевірки був виявлений факт одночасної роботи [PERSON] у військовій частині [NUMBER] та в військовій частині [NUMBER] по двох трудових книжках. Згідно запису в одній трудовій книжці [PERSON] вбачається, що 22 липня 2003 року він був прийнятий на роботу у військову частину [NUMBER] на посаду юрисконсульта. Згідно запису в другій трудовій книжці [PERSON] , він 16 липня 1998 року був прийнятий на посаду юриста військової частини [NUMBER] , де працював до 30 вересня 2004 року, коли був звільнений за скороченням штатів. 01 грудня 2004 року [PERSON] був знову прийнятий на роботу у військову частину [NUMBER] на посаду бібліотекаря, з якої був звільнений 31 серпня 2005 року за скороченням штатів. Таким чином, в період з 22 липня 2003 року по ЗО вересня 2004 року, та з 04 грудня 2004 року по 31 серпня 2005 року [PERSON] одночасно працював в двох військових частинах. Слід зазначити, що сам відповідач не заперечує зазначених фактів, та пояснює це тим, що не мав можливості забрати свою трудову книжку з військової частини [NUMBER] , так як продовжував в ній вимушено працювати, а у військовій частині [NUMBER] , як новому працівнику, йому необхідно було пред`явити трудову книжку. По цій причині [PERSON] надав до військової частини [NUMBER] іншу трудову книжку, яка у нього малася і по якій він працював в цій військовій частині у послідуючому, до його звільнення. Позивач посилається на те, що заведення більш ніж однієї трудової книжки Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 29.07.93 №58, та Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.93 №301 „Про трудові книжки працівників", не передбачено. Згідно Інструкції „Про порядок про порядок ведення трудових книжок працівників" на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача щодо визнання роботи [PERSON] у військовій частині [NUMBER] з 22.07.03 по 19.03.07 на посаді юрисконсульта військової частини [NUMBER] роботою на умовах неповного робочого дня, тобто за сумісництвом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь військової частини [NUMBER] незаконно отримані ним грошові кошти в розмірі 6 866 гривень 24 коп. Однак суд вважає дані вимоги незаконними та відмовляє в їх задоволенні з таких підстав. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно. Зазначеним у вказаній статті ЦК України майном є заробітна плата [PERSON] . Однак він набув її цілком обґрунтовано та на законних підставах - за виконану ним роботу. Саме за представленням командування військової частини [NUMBER] [PERSON] була вручена почесна грамота Президента України, від імені Президента України йому була вручена медаль „Захисника Вітчизни". Спілкою офіцерів України він був нагороджений медаллю „10 років Збройних Сил України" та знаком „Ветерана Збройних Сил України", а у листопаді 2006 року, за представленням командира військової частини [NUMBER] , Міністр оборони України нагородив [PERSON] медаллю „15 років Збройних сил України". Навіть якщо вважати, що заробітна плата в розмірі 6 866 гривень 24 коп. була набута безпідставно, то вона, рівно як і платежі, що до неї прирівнюються, взагалі не підлягає поверненню у відповідності до вимог частини 1 ст. 1215 ЦК України. При цьому, приймаючи до уваги викладені обставини, суд задовольняє вимоги позивача щодо визнання наказу командира військової частини [NUMBER] від 22.07.03 №138 про прийняття [PERSON] на роботу на умовах повного робочого дня частково недійсним, а також визнання наказу командира військової частини [NUMBER] від 22.07.03 №138 правочином про прийняття [PERSON] на роботу на умовах неповного робочого дня.

Outcome: partial