Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Позивач 10 листопада 2017 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Відповідач [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання кредитних послуг, у звязку з чим підписав Заяву № б/н від 31 січня 2013 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 10 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок . Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг. Згідно п.2.1.1.5.7 Договору власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. Овердрафт (п. 1.1.1.63 Договору) це короткостроковий кредит який надається банком клієнту у разі перевищення суми операцій за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. У порушення ст.ст.526,527,530,1054 ЦК України\~та умов Договору відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав. У порушення ст.ст.\~526,527,530,1054 ЦК України\~та умов Договору відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав та станом на 25 вересня 2017 року заборгованість відповідача за Договором склала 31810 грн. 95 коп., яка складається з наступного: - 5092,59 грн. тіло кредиту; - 16608,26 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; - 8119, 10 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). - 1491,00 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором у розмірі 31 810 грн. 95 коп. та понесені ним судові витрати. Ухвалою від 23 листопада 2017 року було відкрито провадження по вказаній справі за правилами ЦПК України, що діяв на той час. З 15.12.2017 року діє Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року. Згідно п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 21 лютого 2018 року вирішено питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 28 березня 2018 року від [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 45-46), згідно якого просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги наступним. В тексті анкети-заяви відсутні будь-які умови щодо відсотків, нарахування пені та штрафів, не зазначена сума грошових коштів, яка надається банком. Розрахунок заборгованості не містить інформації про те, по якій саме картці і по якому саме рахунку виникла заборгованість, не містить інформації щодо розрахунку заборгованості, що утворилася по тілу кредиту та розрахунку відсотків, тому є неналежним доказом по справі. Зазначає, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення, тому немає підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача, а також суми відсотків, зазначені у розрахунку, є правильними. Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки ним вони не підписувалися. Також вважає стягнення позивачем з нього суми пені є незаконним, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. 04\~травня 2018\~року на\~адресу суду\~від представника\~Публічного акціонерного\~товариства комерційний\~банк «ПриватБанк»,\~Гаренко [PERSON] \~.В [PERSON] надійшла відповідь\~на відзив\~ [PERSON] \~з додатками (а.с. 51-69), згідно якої просять задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи тим, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка разом з Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг. Із анкети заяви від 31 січня 2013 року вбачається, що відповідач особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. До матеріалів позовної заяви долучено витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт», з якого вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3% (27,6 % на рік), вказано розміри комісій тощо. Згідно довідки про видачу кредитних карт, відповідач отримав кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , остання з яких має термін дії до останнього дня місяця серпня 2017 року. Також з наданої суду виписки по рахунку вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав картку «Універсальна Gold», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними доказами та мають статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затверджених наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5. З розрахунку заборгованості на наданої виписки по рахунку вбачається, що позивач частково погашав заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Посилання відповідача на те, що відсутні докази, які підтверджують , що саме ці Умови та Правила банківських послуг розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника є безпідставними та необґрунтованими. Оскільки відповідач на сьогодні не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору,то внесені зміни вважаються прийнятими, тому до позову додаються Умови та правила надання банківських послуг актуальні станом на дату подачі позову. Щодо встановлення кредитного ліміт та його зміни, то згідно довідки про зміну умов кредитування, відповідачу банком було неодноразово змінено кредитний ліміт. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено обов`язок клієнта стежити за витрачанням коштів в рамках платіжного ліміту, тому заперечення відповідача в частині незнання наявності та суми заборгованості є необґрунтованими. Підвищення процентної ставки повністю узгоджувалося з Умовами та правилами надання банківських послуг, нарахування процентів, неустойки та пені було здійснено правомірно, у відповідності до умов чинного договору та діючого законодавства. Ухвалою судді від 24 вересня 2019 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором\~прийнято до свого провадження. Ухвала суду від 24 вересня 2019 року була надіслана сторонам у справі. Сторони у судове засідання не з`явилися, їх неявка у відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 31 січня 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредитний договір укладено шляхом підписання [PERSON] Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої останній погодився, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконував, в результаті чого, станом на 25 вересня 2017 року заборгованість відповідача за Договором склала 31810 грн. 95 коп., яка складається з наступного: 5092,59 грн. тіло кредиту; 16608,26 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; 8119, 10 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1491,00 грн. - штраф (процентна складова). Згідно наданих позивачем доказів, [PERSON] отримав кредитну картку № [NUMBER] , яка неодноразово перевипускалася, відповідачу надано картки № [NUMBER] , № [NUMBER] , остання з яких має термін дії до останнього дня місяця серпня 2017 року (а.с. 66) Крім того, згідно Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку по картці № [NUMBER] був здійснений 20 серпня 2013 року, 20 серпня 2013 року встановлено по картці кредитний ліміт 10 000 грн. У подальшому кредитний ліміт по зазначеній картці ще раз змінювався, 23 грудня 2013 року, встановлений кредитний ліміт 11500 грн. (а.с. 67). В матеріалах справи міститься виписка за період з 20 серпня 2013 року по 05 квітня 2018 року за рахунком [PERSON] , з якої вбачаються операції за картками № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , зокрема, зняття готівкових коштів, оплата товарів у магазинах, поповнення карткового рахунку (а.с.61-64). За приписами п.п. 3, 6\~ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі\~ст. 41 Закону України "Про Національний банк України"\~та ч. ч. 1, 2\~ст. 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 № 254\~визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що надані\~АТ КБ «ПриватБанк» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.\~ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач [PERSON] , відповідно до наданого позивачем розрахунку, активно користувався кредитними коштами, наданими йому АТ КБ «ПриватБанк» за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів. При цьому, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконував умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» з відповідача [PERSON] суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5092,59 грн. визначена згідно розрахунку позивача. Проте, нараховані позивачем по справі 16608,26 грн. - відсотків за користування кредитом; 8119, 10 грн. пені; а також штрафи відповідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1491,00 грн. - штраф (процентна складова) не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з огляду на наступне. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~,\~\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.\~\~Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. У заяві позичальника від 31 січня 2013 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, тобто суми, яку фактично отримав в борг позичальник, стягнути складові його повної вартості, зокрема 16608,26 грн. - відсотків за користування кредитом; 8119, 10 грн. пені; а також штрафи відповідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1491,00 грн. - штраф (процентна складова). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31 січня 2013 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, 12 місяців з моменту підписання, пунктом 1.1.7.31 згаданих Умов, позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ розумів відповідач [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, 31 січня 2013 року, до моменту звернення до суду із вказаним позовом 10 листопада 2017 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. При цьому, згідно з ч. 6\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. На підставі наведеного вище суд приходить до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31 січня 2013 року, шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. На підставі наведеного вище, відсутні підстави вважати, що, при укладенні договору з відповідачем [PERSON] , ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», дотримав вимог, передбачених чинним законодавством України\~\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, та штрафів. Слід зауважити, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями\~625,\~1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 5092, 59 грн. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1106,97 грн. сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 5092,59/31810,95 х 1921,00 = 307,53 грн.

Outcome: partial