Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до ТзОВ Агрофірма "Прикордонник", Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 13.02.2015 року за реєстром №152, він набув право власності на комплекс будівель та споруд в [ADDRESS]. Посилаючись на норми цивільного і земельного законодавства, які регулюють правовідносини, пов'язані з переходом права власності на земельну ділянку при переході права власності на об'єкти нерухомості розташовані на ній, [PERSON] вважав, що до нього перейшло право власності і на земельну ділянку на якій знаходиться комплекс будівель та споруд. Спірна земельна ділянка входить до складу земель агрофірми "Прикордонник" на підставі державного акту про право колективної власності на землю від 24.05.1994 року. З приводу оформлення своїх прав на цю земельну ділянку, він звернувся до ТзОВ агрофірма "Прикордонник", однак йому було відмовлено. Дані обставини спонукали його звернутись до суду з позовом про визнання за ним права власності на земельну ділянку на якій знаходиться комплекс будівель та споруд в [ADDRESS]. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач [PERSON] подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТзОВ Агрофірма "Прикордонник" подав до суду письмову заяву про розгляд справи без їхньої участі. Проти позовних вимог позивача не заперечують. Представник відповідача Пийтерфолвівської сільської ради Виноградівського району подав до суду письмову заяву про розгляд справи без їхньої участі, з будь-яким рішенням що винесе суд Пийтерфолвівська сільська рада буде згідна. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання відповідачами позову прийнято судом. Правовідносини, що є предметом спору у справі, регулюються земельним законодавством України щодо правових підстав і процедури переходу права власності на земельні ділянки при переході права власності на будівлі, що на них розташовані. В судовому засіданні встановлено, що згідно Свідоцтва від 13.02.2015 року, приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON], відповідно до ст.47 Закону України "Про іпотеку" та на підставі акта про проведені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), посвідчила, що [PERSON] належить на праві власності майно, що складається з : комплексу будівель та споруд, загальною площею 3051,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке придбане [PERSON] за кошти в сумі 326667,81 грн. Право власності на вищезазначені об'єкти нерухомого майна у вигляді комплексу будівель та споруд позивачем [PERSON] було зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно державного акту на право колективної власності на землю серії ЗК 00300001, який було видано 24.05.1994 року відповідно до рішення ХІІІ сесії ХХІ скликання Петрівської сільської ради народних депутатів від 21.12.1992 року земельна ділянка на якій розміщено комплекс будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] входить до складу земель агрофірми "Прикордонник". Так, листом Управління Держгеокадастру у Виноградівському районі Закарпатської області №М-939/0-1030/6-16 від 16.08.2016 року, позивача [PERSON] повідомлено про те, що згідно графічних матеріалів проекту роздержавлення земель колгоспу агрофірми "Прикордонних" земельна ділянка [NUMBER] в контурі 213 площею 1,4 га (господарський двір - вівчарня), що знаходиться на території Пийтерфоліввської сільської ради та згідно опису меж відповідно до державного акту на право колективної власності на землю серії [NUMBER], виданого 24.05.1994 року, належала агрофірмі "Прикордонник". Вище зазначений державний акт не скасований. Звернувшись до ТзОВ "Прикордонник" з приводу оформлення своїх прав на цю земельну ділянку позивачу [PERSON] було відмовлено у зв'язку з припиненням процесу самоліквідації та можливим відновленням роботи товариства. Як вбачається із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №83322247 від 24.03.2017 року на підставі витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку було зареєстровано право власності (комунальна форма власності) на земельну ділянку в [ADDRESS], площею 1,4 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, власником якої зазначено Пийтерфолвівська сільська рада. З ситуаційного плану та кадастрового плану спірної земельної ділянки, яка знаходиться в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, до складу земельних угідь входять землі комунальної власності площею 1,4 га, які розташовані в контурі 213 (господарський двір) і на яких фактично розміщено комплекс будівель та споруд. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч.3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно зі ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічний зміст має ч.1 ст. 377 ЦК України у редакції, що діяла у спірний період. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Крім того, за висновками Верховного Суду України, які викладені у постанові № 6-253цс16 від 13 квітня 2016 року, за змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно приписів ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оцінюючи в сукупності всі наведені вище надані позивачем і досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає встановленими наступні обставини у справі. Спірна земельна ділянка фактично розташована під будівлями та спорудами, що належать на праві власності позивачу [PERSON], її технічна характеристика обґрунтована необхідністю обслуговування вказаних будівель та споруд. Спірна земельна ділянка від дня реєстрації права власності позивача на будівлі фактично використовуються за її цільовим призначенням шляхом обслуговування будівель та споруд, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, тому ця земельна ділянка не може бути виділена (надана, передана) будь-яким іншим особам відокремлено від фактично розташованих на ній і належних [PERSON] на праві власності будівель та споруд. Суд визнає ці обставини доведеними, оскільки вони підтверджені дослідженими в судовому засіданні переліченими вище письмовими доказами, не оспорюються і не спростовані стороною відповідача. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved