Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Представник позивачки адвокат Сумцов Є.С. у липні 2021 року звернувся до суду з указаним позовом у інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що у липні 2021 року [PERSON] дізналася про те, що за виконавчим написом від 14.05.2021 №10500, вчиненим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною, із неї, як із боржниці, стягується на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНФОРС" заборгованість у розмірі 11475,00 грн. За виконавчим провадженням №66123971 постановою приватного виконавця Закорка В.В. від 19.07.2020 відкрито виконавче провадження із виконання указаного виконавчого напису. Також представник позивачки зазначив, що заборгованість за виконавчим написом є спірною, позивачка не визнає існування заборгованості такого розміру, жодних письмових вимог про сам факт існування боргу та підстави для його стягнення від відповідача позивачці не надходило, а відтак у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Вважає, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було встановлено чи була заборгованість позивачки перед стягувачем саме такого розміру та чи існувала вона взагалі, нотаріально посвідчений договір між сторонами не укладався. Посилаючись на указані обставини, представник позивачки просить суд: 1) визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, вчинений 14.05.2021 та зареєстрований у реєстрі за № 10500, про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНФОРС" заборгованості у розмірі 11475 грн. 00 коп., таким, що не підлягає виконанню; 2) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНФОРС" на користь [PERSON] суму сплаченого нею судового збору у розмірі 908 грн.; 3) стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНФОРС" на користь [PERSON] понесені нею витрати на отримання професійної правничої допомоги. Ухвалою суду від 28.07.2021 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 16.08.2021 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду та за клопотанням представника позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНФОРС" витребувано письмові докази. Відповідачем не надано витребувані судом докази. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши обставинами які зазначені у позові та не заперечив проти заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ "ФІНФОРС" у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причину неявки, відзив на позов не подав. Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна та приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко Вадим Вікторовичу судове засідання не з`явились та не повідомили суд про причину неявки, а також не надали письмових пояснень. Згідно вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Заслухавши пояснення представника позивачки та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 13.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКВІФІН УКРАЇНА» та [PERSON] був укладений кредитний договір за №73118-А, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн та зобов`язалася повернути кошти до 11.09.2020, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 0,66% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Сума до повернення кредиту складає 5990 грн (а.с. 20-26). Також 13.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКВІФІН УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено угоду до кредитного договору №73118-А від 13.08.2020 (автопролонгація) відповідно до умов якої сторони погодили таке: у випадку застосування автопролонгації сума кредиту складає 5000,00 грн; строк автопролонгації із 12.09.2020 по 01.10.2020 включно; дата повернення кредиту 01.10.2020 (нова запланована дата); за користування кредитом у період автопролонгації позичальник сплачує кредитору проценти за підвищеною ставкою у розмірі 4% від суми кредиту за кожен день користування; загальна вартість кредиту становить 11475 грн (а.с. 27). Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною14.05.2021 вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №10500, за яким нотаріусом звернено стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНФОРС", яке є правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІФІН УКРАЇНА» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №42987483-31 від 15.10.2020, заборгованість за кредитним договором №73118-А від 13.08.2020 за період із 15.10.2020 по 16.04.2021, у сумі 11475,00 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 5000,00 грн; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 6475,00 грн (а.с. 19). На підставі зазначеного оспорюваного виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 10500 від 14.05.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорко Вадимом Вікторовичем постановою від 19.07.2021 було відкрито виконавче провадження №66123971 (а. с. 6). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону (у редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, для одержання виконавчого напису стягувач має надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким може здійснюватися стягнення у безспірному порядку. Стороною відповідача не надано суду, у тому числі на виконання ухвали суду від 16.08.2021, письмових доказів на підтвердження подання нотаріусу для одержання оспорюваного виконавчого напису про стягнення із [PERSON] 11475,00 грн. боргу, оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору №73118-А від 13.08.2020. Приватний нотаріус Грисюк О.В. за змістом оспорюваного виконавчого напису керувалася пунктом 2 Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який був доповнений постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в цій частині був визнаний нечинним та незаконним, а тому приватний нотаріус Грисюк О.В. при вчиненні виконавчого напису 14.05.2021 не мала права керуватись цим пунктом Переліку. За таких обставин, приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Також суд вважає необхідним зазначити, що позивачка у позові не погоджується з розміром заборгованості, яка вказана у спірному виконавчому написі. Відповідач не надав до суду належних письмових доказів того, що він є правонаступником прав вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКВІФІН УКРАЇНА» за кредитним договором №73118-А від 13.08.2020 укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКВІФІН УКРАЇНА» та [PERSON] , а також не надав доказів розміру заборгованості позивачки та її складових, що має ґрунтуватись на деталізованій виписці по рахунку боржника з даними про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань. Кредитний договір був укладений на строк із 13.08.2020 до 11.09.2020 (до 01.10.2020 - за угодою автопролонгації), а за виконавчим написом стягується із позивачки заборгованість за період із 15.10.2020 по 16.04.2021, тобто за період коли строк дії кредитного договору закінчився, а доказів того, що цей кредитний договір був продовжений на інший строк матеріали справи не містять. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, неустойку, комісію, які передбачені договором, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, проценти, неустойка, комісія нараховуються в межах дії договору. Кредитор має право після закінчення строку дії картки на стягнення відповідних виплат за статтею 625 ЦК України. Указана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Таким чином, нарахування за період указаний у виконавчому написі із 15.10.2020 по 16.04.2021, відсотків за кредитним договором №73118-А від 13.08.2020 є безпідставним. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., а тому ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачкою судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн, суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивачки в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 23.07.2021 з додатком до нього №1 від 23.07.2021; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 26.07.2021, акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 09.09.2021, квитанцію від 08.09.2021 про перерахування позивачкою адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 4500 грн. Указані докази підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 4500 грн. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Стороною відповідача не було заявлено клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги представника позивачки та не доведено неспівмірність таких витрат. За таких обставин, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню фактично понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved