Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що від 23.09.2009 року укладено договір № б/н, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 7400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором і не здійснив повернення кредиту у встановлений строк та не сплатив проценти за користування кредитом. В зв`язку з чим, станом на 19.03.2019 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» склала 33174,95 грн. з яких: 12475,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8040,62 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9941,18 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 661,60 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1555,95 грн. - штраф (процентна складова). 03.06.2019 року та 14.01.2020 року на адресу суду від відповідача надійшли заяви щодо змісту позовних вимог, з яких вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Оскільки банк у своєму розрахунку допустив арифметичну помилку на свою користь, майже на 2000 грн. Він сплачував і «Приватбанк» знімав з його пенсійної картки по домовленості заборгованість. Других договорів він не має. Після оформлення кредитного договору, він борг сплатив в повному обсязі 20.04.2017 року в сумі 10000 грн. Працівник банку взяв у нього кредитну картку і видав довідку про погашення заборгованості. Більше він не мав із ними співпраці, крім пенсії. Він звертався до банку з проханням видати довідку про погашення кредиту, однак йому відмовляли. На його мобільний телефон надходили дзвінки від працівників банку в червні 2019 року про сплату коштів. Також надходили смс про погашення заборгованості в повному обсязі в суму 26900 грн. При розмові по телефону працівник банку сказав, що заборгованість складає 14000 грн. Йому також повідомили, що в нього є заборгованість за картками 41…42 і 41…48. Однак в нього не має жодної кредитної карти (а.с. 48, 102-103). 01.10.2019 року ухвалою суду витребувано докази по справі (а.с. 62-63). 07.11.2019 року позивач надав документи на виконання ухвали про витребування доказів (а.с. 71-89). Представник позивача, до зали судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач до зали судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за таких підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] , шляхом підписання заяви 23.09.2009 року було укладено в письмовій формі кредитний договір (а.с. 14) та відповідачу надавалися кредитні картки за № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] зі строком дії останньої із них до останнього дня квітня 2021 року (а.с. 86- зворот). Разом з тим, позичальником [PERSON] 23.09.2009 року було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої останній своїм підписом засвідчив, що отримав кредит з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним за базовою ставкою 2,5 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 0 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, та сплатою штрафів в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків та комісій (а.с. 15). Згідно наданих відповідачем пояснень, останній визнав, що оформляв кредитний договір та отримував кредитну карту, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Судом досліджено виписку за рахунком [PERSON] з якої встановлені операції за картками № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , зокрема, зняття готівкових коштів, оплата товарів у магазинах, поповнення карткового рахунку (а.с. 73-86). За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що надані ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач [PERSON] відповідно до наданого позивачем розрахунку, з вересня 2009 року користувався кредитними коштами, наданими йому ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі строком дії до останнього дня квітня 2021 року. На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 23.09.2009 року за умовами якого відповідачу [PERSON] надано кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7400,00 грн. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Банк свої зобов`язання за кредитним договором №б/н від 23.09.2009 року виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, котрому відповідає передбачене ч.1 ст.509 ЦК України право кредитора вимагати їх повернення. В свою чергу відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором і не здійснив повернення кредиту у встановлений строк. В зв`язку з чим, станом на 19.03.2019 року заборгованість за тілом кредиту відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» склала 12475,60 грн., що підтверджується розрахунком долученим до матеріалів справи (а.с. 5-8, 9-13), з якими погоджується і суд. Суд не приймає твердження відповідача, що останній сплатив заборгованість в повному обсязі в сумі 10000,00 грн, та останній платіж здійснив 20.04.2017 року. Оскільки з виписки по рахунку [PERSON] встановлено, що дійсно 20.04.2017 року відповідач здійснив поповнення карти на суму 455,00 грн.. При цьому заборгованість по кредитному ліміту була відсутня. Однак, як слідує з виписки, 26.04.2017 року відповідач знову скористався кредитними коштами, як шляхом отримання готівки, так і списання комісій, та оплату продуктів в магазинах (а.с. 79). Крім того, кредитний ліміт відповідача змінювався та останній раз був збільшений до 15000,00 грн., а в подальшому знижений до 0,00 грн. (а.с. 87) Суд вважає твердження відповідача, що він сплативши 10000,00 грн. погасив борг в повному обсязі, помилковими. Оскільки користуючись кредитними коштами, останній повинен був сплачувати також відсотки, комісію, а в разі допущення прострочки також і пеню. Так як відповідач допускав порушення та прострочення грошових зобов`язань, тому внесені ним кошти зараховувалися не лише на погашення тіла кредиту, а також на сплату відсотків та пені. Суд не приймає позицію відповідача щодо помилковості розрахунку, оскільки відповідач належних доказів на спростування розрахунку не надав, власний розрахунок не провів. При цьому, доводи позивача про те, що заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 8040,62 грн. теж є складовою заборгованості за тілом кредиту та підлягає стягненню з відповідача в порядку повернення фактично використаних кредитних коштів, судом не приймаються з огляду на таке. Як слідує з матеріалів справи, зокрема, з розрахунку заборгованості за кредитним договором, нарахування заборгованості за простроченим тілом кредиту на суму 8040,62 грн. здійснено АТ КБ «ПРИВАТБАНК» шляхом списання з карткового рахунку процентів за прострочений кредит та штрафів (а.с. 9-13), що не є фактично використаними позичальником коштами та не може вважатися складовою заборгованості за тілом кредиту. Щодо стягнення з відповідача пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд вважає дані вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов`язання. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. У постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 зроблено висновок, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Однак, у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити, стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 року по справі № 664/2784/15-ц. Суд враховує, що загальний розмір штрафу складає 2055,95 грн., заборгованість за тілом кредиту - 12475,60 грн., а пеня складає 10602,78 грн. (9941,18+661,60=10602,78). В зв`язку з надмірним розміром пені, стягнення якої призведе до більш скрутного матеріального становища відповідача, та з урахуванням тієї обставини, що відповідач, є пенсіонером та отримує пенсію за віком (а.с.104), в силу своїх фінансових можливостей, частково намагався сплачувати заборгованість за кредитним договором, на думку суду, стягненню підлягає саме штраф, розмір якого є розумним та справедливим. Крім того, суд зазначає, що погоджений сторонами розмір пені має розраховуватися за формулою пеня 1+ пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше. З заявлено позивачем розміру пені слідує, що пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. сторони взагалі не погодили. За даних обставин, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по пені за прострочене зобов`язання в сумі - 9941,18 грн. та по пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в розмірі - 661,60,00 грн. відмовити. Із стягненням лише штрафу 500 грн. фіксована частина та процентна складова. Оскільки сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №б/н від 23.09.2009 року станом на 19.03.2019 року становить 12475,60грн. (заборгованість за тілом кредиту), то процентна складова штрафу у розмірі 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, становить 623,78 грн., і саме в цьому розмірі процентна складова штрафу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а не у розмірі 1555,95 грн., як безпідставно заявлено позивачем. За даних обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягненням з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №б/н від 23.09.2009 року станом на 19.03.2019 року в загальному розмірі 13599,38 грн., яка включає: 12475,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 623,78 грн. - штраф (процентна складова). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно з ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 787,61 грн. в рахунок часткового відшкодування судового збору пропорційно частині задоволених вимог (41%).

Outcome: partial