Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач 05.10.2020 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Відповідно до укладеного між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем кредитного договору № GP 7014883 від 12.11.2014 року, [PERSON] отримано кредит у розмірі 19942,40 грн. 19.07.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та Статутом. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання за кредитним договором № GP 7014883 від 12.11.2014 року належним чином довготриваючий строк. Внаслідок цього утворилась заборгованість, у зв`язку з чим позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту: [ADDRESS] , тому, вважає, що обов`язок щодо претензійної роботи виконаний належним чином. З розрахунку позивача заборгованість за кредитним договором № GP 7014883 від 12.11.2014 року станом на 21.09.2020 року становить 43229,75 грн., з яких: 15859,64 грн. - заборгованість за кредитом; 16017,99 грн. - заборгованість за комісією; 9971,20 грн. - штрафні санкції. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором у розмірі 43229,75 грн. та понесені ним судові витрати. Ухвалою про відкриття провадження від 26.10.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Представник позивача у позовній заяві просив справу слухати у його відстутність. 27.11.2020 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 47-53), згідно якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої заперечення наступним. Так, переказ коштів та отримання відповідачем у розмірі 19942,00 грн. на підставі кредитного договору нічим не підтверджено, розрахунок заборгованості не є доказом безспірності розміру грошових вимог, а сама позовна заява не містить необхідних даних, лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Посилаючись на позицію Верховного Суду у Постанові від 08.05.2018 року по справі № 315/353/17 зазначив, що розрахунок заборгованості не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку, тобто не може підтверджувати існування заборгованості. Належним чином оформленого розрахункового документу, що підтверджує факт видачі/перерахунку коштів та з якого б можна було встановити розмір перерахованої суми чи рахунок, на який були перераховані відповідні кошти, позивачем не надано. Надана позивачем виписка з рахунка відповідача не містить підтвердження про рух коштів по картковому рахунку із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором. Також вказує, що за кредитним договором від 12.11.2014 року встановлений строк користування овердрафтом 36 місяців, тому після спливу цього строку право Банку нараховувати проценти припинилося. Крім того зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки з довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором № GP 7014883 від 12.11.2014 року вбачається, що остання сума погашення відбулася 13.08.2015 року. Щодо простроченої заборгованості за комісією, то кредитний договір має містити обґрунтований розрахунок розміру комісії, але у спірному договорі відсутні поняття комісії чи обґрунтований розрахунок комісії. Розрахунків з посиланням на кредитний договір щодо стягнення суми штрафних санкцій позивач також не надав. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінив їх в сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 12.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», та [PERSON] підписано пропозицію укласти договори (оферта) № GP 7014883 від 12.11.2014 року (а.с. 3). Як вбачається із Статуту ПАТ «ПУМБ», затвердженого позачерговими загальними зборами акціонерів від 17 листопада 2016 року, Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал» шляхом приєднання до Банку згідно рішення загальних зборів акціонерів Банку та згідно рішення єдиного акціонера АТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с. 28-30). З урахуванням наведеного, ПАТ «Перший український міжнародний банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс Капітал», з яким у позивача було укладено кредитний договір, тому до ПАТ «ПУМБ» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором. Згідно пропозиції укласти договір карткового рахунку та договору страхування (оферти) № GP 7014883 від 12.11.2014 року [PERSON] подав пропозицію АТ «Банк Ренесанс Капітал», який діє як від власного імені, так і від імені та в інтересах ПрАТ «УАСК «АСКА -ЖИТТЯ» на підставі агентського договору, на умовах, зазначених в цій пропозиції, та у відповідності до чинних Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків Банку, які разом з Умовами є невід`ємною частиною цієї пропозиції, й чинних Правил добровільного страхування життя Страховика б\\н від 25.06.2014 року, укласти з ним договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених в частині 2 цієї пропозиції з метою надання йому коштів на загальні споживчі цілі; сплати комісійної винагороди Банку за переказ коштів у розмірі, визначеному в п. 2.6. цієї Пропозиції, оплати ціни Договору страхування, що вказаний нижче. Пропозиція укласти договір карткового рахунку та в рамках якого відкрити картковий рахунок на його ім`я. Вказана пропозиція (оферта) № GP 7014883 від 12.11.2014 року містить наступні умови: сума кредиту становить 19942,40 грн., розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,90 %, процентна ставка 6,99% річних, розмір комісії за переказ коштів 0,00 %, строк користування овердрафтом - 36 місяців (а.с. 3). В обґрунтування позову позивач посилався, що відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, тому станом на 21.09.2020 року становить 43229,75 грн., з яких: 15859,64 грн. - заборгованість за кредитом; 1380,96 грн. - заборгованість за процентами; 16017,99 грн. - заборгованість за комісією; 9971,20 грн. - штрафні санкції. На підтвердження своїх позовних вимог до [PERSON] позивачем надано до суду копію Пропозиції укласти договори (оферта), копію Основних умов кредитування, копію меморіального ордеру № 7876346 від 13.11.2014 року про видачу кредиту, копію письмової вимоги (повідомлення), копію згрупованих поштових відправлень, довідку про стан та історію заборгованості, виписку по особовому рахунку з 12.11.2014 року по 14.11.2016 року, виписку по рахунку з 14.11.2016 року по 21.09.2020 року (а.с. 3-27). Частиною першою статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання нести передбачену договором та/або законом відповідальність. Як вбачається із матеріалів справи, 12.11.2014 року [PERSON] підписав із Акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» пропозицію укласти договори (оферту), за умовами якої запропонував АТ «Банк Ренесанс Капітал» укласти із ним договір про надання споживчого кредиту на умовах, викладених в частині 2 цієї пропозиції. В частині 2 вказаного договору були викладені умови кредитування, а саме: сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, спосіб надання кредиту і реквізити для погашення заборгованості). Також у договорі міститься графік платежів за договором (а.с. 3). Відповідно до четвертого абзацу четвертої частини статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. Підписаний 12.11.2014 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] договір відповідає переліченим вимогам законодавства, тому суд вважає доведеним укладання між сторонами кредитного договору № GP 7014883 шляхом пропозиції укласти договір (оферта) і спростованими доводи апеляційної скарги в частині недоведеності виникнення між сторонами кредитних правовідносин. За умовами укладеного між сторонами Договору кредиту № GP 7014883 від 12.11.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 19942,40 грн., який зобов`язався повернути до 12.11.2017 року. Кредит виданий шляхом банківського переказу під 6,99 % річних та зі сплатою 2,90% комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Погашення кредиту мало відбуватися шляхом щомісячної сплати тіла кредиту та процентів за користування коштами. Згідно копії статуту ПАТ «ПУМБ» від 30.09.2019 року останній є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації АТ «Банк Ренесанс капітал» шляхом приєднання до банку згідно рішення загальних зборів акціонерів банку (протокол № 68 від 14 березня 2015 року) та згідно рішення єдиного акціонера АТ Банк Ренесанс Капітал» (а.с.29-31). Таким чином, суд вважає доведеним, що [PERSON] отримав в АТ «Банк Ренесанс Кредит» у розмірі 19942,40 грн., який зобов`язався повертати частинами зі сплатою визначених договором процентів. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У частині першій статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, за умовами договору відповідач зобов`язаний був сплачувати відсотки в розмірі 6,99% річних. Позивач до позовної заяви надав розрахунок непогашеної заборгованості з яким суд погоджується та вважає за можливе прийняти до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості належним доказом наявності заборгованості за процентами, який становить 1380,96 грн. Заперечуючи проти отримання [PERSON] кредитних коштів в АТ «Банк Ренесанс Кредит», представник відповідача не спростував надані Банком виписки по рахунку, не довів належними доказами незаконності розрахунку заборгованості за кредитом, наданої суду позивачем, в тому числі не надав альтернативного розрахунку. За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Судом встановлено, що звернувшись до суду з даним позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] , банком надані виписка з особового рахунку позичальника, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково погашав заборгованість по кредиту, надано докази надання кредитних коштів відповідачу на відповідний рахунок. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані лише в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 15859,64 грн. та заборгованості за процентами в розмірі 1380,96 грн. При цьому, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією та штрафними санкціями, з огляду на наступне. За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Разом з цим, банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та процентів, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування неустойки (штрафів), крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на п. 6.2 Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, про які йдеться у пропозиції укласти договори (оферта), як невід`ємні частини спірного договору. Разом з цим, матеріали справи взагалі не містять Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, а також підтверджень, з якими саме Загальними умовами кредитування відповідач ознайомився, розумів та погодився з ними, підписуючи анкету та пропозицію укласти Договори (оферта), а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (штрафів), та саме у зазначених розмірах і порядках нарахування. Таким чином, оскільки в заяві позичальника та в пропозиції укласти договори (оферта) відсутні умови щодо відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів) за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 549, 625, 1050 ЦК України позивач не пред`явив, суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг (у даному випадку 2 Загальних умов кредитування), оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Наведене вище свідчить про те, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Матеріали справи не містять даних про те, що, що відповідач був ознайомлений і погоджував Загальні умови кредитування, відкриття та ведення рахунків в Банку. Підписана відповідачем оферта не містить окремої умови, що встановлює відповідальність позичальника у вигляді штрафу за прострочення сплати кредиту, комісії. За таких обставин, вимога про стягнення комісії та штрафних санкцій не є обгрунтованою та доведеною належними, достовірними і достатніми доказами, тому не підлягає задоволенню. Посилання представника відповідача у відзиві на те, що підписана анкета та пропозиція укласти договір (оферта) не є кредитним договором та не підтверджує отримання відповідачем коштів, та не може бути підставою для стягнення процентів за користування коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета та пропозиція укласти договір не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору, не приймаються до уваги судом, оскільки підписаний 12.11.2014 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] договір відповідає вимогам чинного законодавства, тому суд уважає доведеним факт укладання між сторонами кредитного договору № GP 7014883 від 12.11.2014 року шляхом пропозиції укласти договір (оферта), зворотного відповідачем та його представником не доведено, факту укладання між сторонами вказаного кредитного договору не спростовано. В той же час відповідач по справі заявив про застосування позовної давності. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного. Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Як слідує з умов кредитного договору № GP 7014883 від 12.11.2014 року, сторони погодили, що позичальник зобов`язується щомісячно частинами погашати суму кредиту, сплачувати нараховані проценти на суму кредиту та комісію в сумах та терміни, що передбачені Графіком платежів, шляхом безготівкового перерахування коштів у відповідних сумах на рахунок банку. Згідно Графіку платежів, який є частиною кредитного договору № GP 7014883 від 12.11.2014 року, [PERSON] зобов`язався щомісячно, 12 числа, вносити в рахунок погашення заборгованості суму платежу у розмірі 1193,95 грн., та сплата останнього платежу визначена 12.11.2017 року у розмірі 1193,66 грн. (а.с. 3). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачкою обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі№ 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів і комісії 12 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (36 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Позивач звернувся до суду з позовом 05.10.2020 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо щомісячних платежів по 05.10.2017 року включно. На підставі зазначеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором № GP 7014883 від 12.11.2014 року за період до 05.10.2017 року, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду із позовом про захист свого порушеного права поза межами строку позовної давності. Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з 05.10.2017 року, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно Графіка платежів, який є частиною кредитного договору № GP 7014883 від 12.11.2014 року, [PERSON] був зобов`язаний: 12.10.2017 року сплатити в рахунок погашення заборгованості 615,62 грн., з яких 608,61 грн. в рахунок погашення основної суми кредиту, 7,01 грн. відсотки за користування кредитом; 12.11.2017 року сплатити в рахунок погашення заборгованості 615,33 грн., із яких 611,7 грн. в рахунок погашення основної суми кредиту, 3,63 грн. відсотки за користування кредитом. [PERSON] не надано доказів погашення заборгованості за щомісячними платежами за період жовтень-листопад 2017 року, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку в цій частині. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № GP 7014883 від 12.11.2014 року в загальному розмірі 1230,95 грн., з яких: заборгованість за кредитом становить 1220,31 грн.; заборгованість за процентами становить 10,64 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 59,85 грн. (1230,95 грн. (задоволена частинна вимог) х 2102 (ставка судового збору) : 43229,75 грн. (ціна позову) = 59,85 грн.).

Outcome: partial