Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

29.01.2018 до суду надійшов даний позов, в якому Орган опіки та піклування Матусівлської сільської ради об'єднаної територіальної громади просить позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Свій позов позивач мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. [PERSON] не працює, за місцем проживання характеризується посередньо. В будинку, де проживають [PERSON] та [PERSON], умов для новонародженої дитини не створено, в приміщенні брудно, відсутні дитячі меблі, одяг для дитини, засоби гігієни, також батьки не цікавляться станом здоров'я дитини, отримані кошти при народжені використані не за призначенням, умов для розвитку та навчання старших дітей не створено. З дня народження [PERSON] проживає в сім'ї [PERSON]. На засіданні громадської комісії у справах неповнолітніх при виконкомі Матусівської сільської ради від 31.07.2017 протокол № 1, 19.09.2017 протокол № 2, 01.11.2017 протокол № 3, яка діє на підставі типового положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2017 №59 відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Враховуючи інтереси дитини, комісія прийняла рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] до їх малолітньої дочки [PERSON]. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник органу опіки та піклування Матусівської сільської ради об'єднаної територіальної громади не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав що позовні вимоги підтримує. В судове засідання представник органу опіки та піклування Шполянської районної державної адміністрації не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав що позовні вимоги підтримує. Відповідачі в судове засідання в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, надлив заяву, в якій вказали, що позов визнають повністю та просили розгляд справи здійснювати у їх відсутність. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 14.02.2018 відкрито провадження по справі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що [PERSON] народилась [INFO], актовий запис № 7, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.06.2017, виданим виконавчим комітетом Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області (а.с.9). Згідно з заявою [PERSON] до сільського голови с. Матусів Шполянського району Черкаської області від 03.06.2017 [PERSON] дав згоду на офіційне утримання його дочки [PERSON], [INFO], до покращення його матеріального та соціального становища, в сім'ї [PERSON], яка мешкає за адресою [ADDRESS] Відповідно до акту обстеження матеріально побутових умов сім'ї [PERSON] від 05.09.2017, за адресою [ADDRESS], за вказаною адресою проживають [PERSON], її чоловік [PERSON], [PERSON], син [PERSON] та дочки [PERSON] та [PERSON], [PERSON] навчюється в Матусівській НВК №2. [PERSON] відвідує Матусівський дитячий садок НВК №2. [PERSON] є власником житлового приміщення площею 49,3 кв.м. Сім'я має п'ять голів птиці. В місячний термін, котрий був виділений комісією даній сім'ї, санітарний стан в кімнатах залишився незадовільний, кошти, котрі виділяються державою на дітей, не використовуються за призначенням, на ці кошти батьки придбали холодильник та пральну машину. Умови для повернення дитини в сім'ю відсутні. В сім'ї є дитина шкільного віку, окреме місце для її навчання та сну відсутнє. Засоби гігієни відсутні. Батькам роз'яснені наслідки невиконання батьківських обов'язків (а.с.12). Згідно з актом обстеження матеріально побутових умов сім'ї [PERSON] від 05.09.2017, за адресою [ADDRESS] за вказаною адресою проживають [PERSON] її чоловік та власник будинку [PERSON], дочка [PERSON] та племінниця [PERSON] [PERSON] навчається в Матусівській НВК №2. [PERSON] відвідує Матусівський дитячий садок НВК №2. За згодою батька [PERSON] від 03.06.2017 по тимчасове проживання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], остання проживає в сім'ї [PERSON] Умови проживання дитини зразкові. Дитина забезпечена усім необхідним. [PERSON] піклується про дитину, санітарний стан приміщення добрий, відповідає санітарним нормам. Дитина забезпечена харчуванням, одягом та медикаментами (а.с.13). Відповідно до акту про відвідування сім'ї (особи) [PERSON] по [ADDRESS] від 26.09.2017 в кімнатах будинку зроблено косметичний ремонт, санітарний стан задовільний, температура помешкання задовільна. Діти мають місце для навчання та окремі спальні місця. Для маленької дитини [PERSON] придбали дитяче ліжко, коляску, частину одягу. В розмові з матір'ю встановлено, що вона не в змозі самостійно доглядати за новонародженою дитиною, а саме: мати не вміє читати і писати, не може самостійно визначити температуру тіла дитини, не пояснила як саме заварювати суміш дитині. Зі слів матері, вона з дочкою не пройшла медичне обстеження у психіатра, яке рекомендувала пройти їй комісія у справах неповнолітніх. У вихованні дочки [PERSON] батьки мало беруть участь, оскільки дитина за їх згодою проживає в родичів, батьки дитину практично не відвідують. Батькам рекомендовано якомога більше приділяти уваги свої дочці [PERSON], займатись вихованням дитини. (а.с.11). Згідно з актом про відвідування сім'ї (особи) [PERSON] по [ADDRESS] від 12.10.2017 за згодою батьків дитина проживає в сім'ї родичів, оскільки мати не має змоги займатись вихованням дитини. В кімнатах будинку брудно, одяг неохайний, хаотично розкидані речі. Зі слів батька, він не має часу відвідувати дитину оскільки він працює. Батькам рекомендовано належним чином займатися вихованням дитини (а.с.14). Відповідно до акту перевірки цільового використання державної допомоги при народженні (усиновленні) дитини [PERSON], жительки [ADDRESS] від 08.09.2017дана допомога використана не за призначенням. На кошти соціальної допомоги сім'я придбала газову плиту та холодильник (а.с.16). Згідно з протоколами засідання громадської комісії у справах неповнолітніх при виконкомі Матусівської сільської ради від 31.07.2017, 19.09.2017 та 01.11.2017 громадською комісією вирішено сім'ю [PERSON] тримати на постійному контролі, та зобов'язати сім'ю [PERSON] забезпечити нормальні умови проживання дітей, не залишати своїх дітей без нагляду, та приділяти їм увагу, пройти медичне обстеження дружині та її дочці, привести житло в нормальний санітарний стан, частіше відвідувати дочку в сім'ї [PERSON], зробити косметичний ремонт помешкання та кошти, отримані при народженні дитини, використовувати за призначенням(а.с.19-21). Відповідно до заяви [PERSON] та [PERSON], батьків [PERSON], [INFO], останні повідомляли всіх зацікавлених в тому осіб про ознайомлення з матеріалами справи щодо позбавлення їх батьківських прав щодо [PERSON] в повному обсязі, та просили розгляд даної справи провести без їхньої участі по наявних в справі матеріалах (а.с.10). Згідно з рішенням виконавчого комітету Матусівської сільської ради Шполянського району Черкаської області №59 від 14.12.2017 вирішено, що є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за даними актів обстеження умов проживання ( від 05.09.2017, 26.09.2017, 12.10.2017) житловий будинок, в якому мешкає сім'я, невпорядкований, має неналежний санітарний стан. Окрема кімната для дітей та продукти харчування відсутні, постільні речі, одяг брудні. Не створені належні умови для виховання дитини. На протязі тривалого часу батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини (а.с.3-4). Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідачів від виконання їх обов'язку по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). В Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами та поясненнями позивача суд приходить до висновку, що відповідачі дійсно ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками і не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклуються про стан її здоров'я, хоча б мали це робити, тобто по своїй вині ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що позбавлення відповідачів батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 1 січня 2018 року становить 1492 грн. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не надав доказів щодо його непрацездатності, та має інших утриманців, а тому суд задовольняє позов і стягує з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 29.01.2018, до повноліття [PERSON], [INFO], тобто до [INFO]. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не надала доказів щодо її непрацездатності, та має інших утриманців, а тому суд задовольняє позов і стягує з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 29.01.2018, до повноліття [PERSON], [INFO], тобто до [INFO]. Аліменти стягувати на користь фізичної особи або установи, яка в подальшому буде утримувати дітей. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачів за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з кожного з відповідачів судовий збір в розмірі 1409,60 грн. на користь держави. На підставі ст. 60 ЦК України, п.2 ч.1 ст. 164, ст. ст. 165, 166, 180-182, 191 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved