Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

У липні 2016 року позивач звернувся до суду із названим позовом, у якому просив визнати договір фінансового лізингу № 002420 від 30 листопада 2015, укладений між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" - недійсним; стягнути з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" на його користь сплачений платіж в розмірі 24 990,00 грн. та збитки в розмірі 249,90 грн. (двісті сорок дев'ять грн. 90 коп.). Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 30.11.2015 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 002420. Вказаним договором, «Лізингодавець» бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу (автомобіль марки Gееlу Еmgrand 7) у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування «Лізингоодержувача» на строк та на умовах, передбачених договором. Однак, при укладенні вказаного договору фінансового лізингу не були дотримані вимоги чинного законодавства, які є обов'язковим для правомірності вказаного правочину, а також його вчинено під впливом обману. Так, в кінці листопада 2015 року з мережі інтернет йому стало відомо про можливість купівлі автомобіля в ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" . 30.11.2015 року ,приїхавши в офіс ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто», який знаходиться за адресою: Чернігівська обл., м. Чернігів, проспект Миру, буд. 16. в усній формі йому повідомили, що на даний момент є дуже вигідна пропозиція щодо купівлі автомобіля Geely Emgrand 7 вартістю 49 980,00 грн., але для початку терміново потрібно оплатити його половину вартості в розмірі 24 990,00 грн. шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача. При цьому йому надали прочитати договір фінансового лізингу, який з ним буде підписано, та в якому зазначалося, що через три дні після оплати повної вартості автомобіля та підписання договору йому буде передано автомобіль. Також, в цей день представник відповідача, зателефонувавши в міжрегіональне управління, повідомив позивачу, що автомобіль знаходиться уже у них і почала оформляти заяву на видачу автомобіля ,за допомогою якої він зможе отримати автомобіль. Враховуючи вказане, одразу ж сплатив на рахунок відповідача кошти в розмірі 24 990,00 грн. та повернувся до офісу, де і був підписаний договір фінансового лізингу № 002420 від 30.11.2015 року. Однак під час його підписання в позивача не було можливості детально ознайомитися з умовами договору, так як представники відповідача не надали йому достовірної інформації, завірили в тому, що всі істотні умови договору вже пояснили та спонукали підписати договір без детального ознайомлення з ним, посилаючись на зайнятість та на те, що він його вже бачив, а також на вже повну оплату вартості вказаного автомобіля. Повертаючись додому ознайомився із договором та зрозумів, що цей договір зовсім інший, ніж той, що йому показували спочатку та прописано зовсім не те, що обіцяли. Через три дні, зателефонувавши до представника відповідача з приводу отримання автомобіля, йому повідомили, що автомобіль сьогодні забрати не зможе, так як за умовами договору предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувача протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів, а не як йому повідомили, що через три дні після підписання договору фінансового лізингу. Також, повідомили, що предмет лізингу передасться в користування тільки після сплати адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.4 ст. 9 даного договору, або різниці вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.6 ст. 9 даного договору, але не менше 249 900,00 грн. Після цього, повідомив, що зі слів представника відповідача, які були озвучені при підписанні договору фінансового лізингу, автомобіль бути переданий позивачу через три дні з моменту сплати, а також, що за автомобіль повинно бути оплачена повна його вартість. В судове засідання позивач не з'явився, направив на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судові засідання не з'являвся, заяви про розгляд справи без його участі або будь -яких заперечень щодо позову до суду не надходили, тому суд, відповідно д о ч. 4 ст. 169 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору та свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, (ст. 627 ЦК України) Судом встановлено, що 30 листопада 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено Договір фінансового лізингу № 002420 разом з додатком 1, до нього, предметом якого є надання товариством послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу Geely Emgrand 7 вартістю 9 761,72 дол. США, що еквівалентно на час укладання договору 249 900, 00 грн., та передати його у користування позивачу, який, в свою чергу ,зобов'язувався сплачувати щомісячні лізингові платежі в розмірі 406, 74 долар США згідно графіку (а.с. 8-14). 30.11.2015 року на виконання умов договору фінансового лізингу позивач сплатив товариству платіж на суму 24 990,00 грн. (а.с.17) та платіж на суму 249, 90 грн.. Після чого позивачем було підписано та отримано примірник договору разом з додатком № 1, в якому зазначено марку, модель та вартість предмету лізингу. Згідно пункту 4.1 договору автомобіль передається у користування [PERSON] не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати ним на рахунок товариства: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4. ст.9 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.6. ст.9 даного договору. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути не споживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Закон України «Про фінансовий лізинг»визначає загальні правові та економічні засади фінансового лізингу. Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Положеннями статті 16 Закону встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом під час розгляду справи, між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі укладеного договору фінансового лізингу. Частина 1 статті 227 Цивільного кодексу України вказує, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. У відповідності до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Як вбачається зі змісту договору лізингу, укладеного між сторонами, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, підлягає сплаті за розгляд та підготовку документів для укладення Договору, та становить відсоток від вартості предмета Лізингу. Тобто адміністративний платіж - це одноразова плата лізингоодержувача лізингодавцю при укладанні договору. Як вбачається із наведених договірних умов, складові першого лізингового платежу - «адміністративний платіж» виходить за межі переліку таких платежів, передбачених законом. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» розмір лізингових платежів є істотною умовою договору. Договором передбачено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, проте таке право в жодному випадку не передбачається для лізингоодержувача. Одночасно, для лізингоодержувача встановлюються жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Так, з п. 10.14 Договору лізингу передбачено, що за дострокову сплату платежів лізингоодержувач сплачує штраф в розмірі 10% від суми достроково погашення. Виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача. В п.п.10.14, 12.4, 12.5, 12.6 Договору лізингу передбачена сплата лізингоодержувачем штрафу, пені. При цьому адекватного захисту прав лізингоодержувача від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем, умовами договору не передбачено. Таким чином, забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидний дисбаланс між правами та обов'язками сторін. Згідно ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства. Законом України «Про захист прав споживачів», встановлено недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введені в оману споживачів, шляхом пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, позбавлення споживачів достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Згідно з положеннями ч. 1, п. п. 2, 4, 7 ч. 3, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Так, згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 названого Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норми статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України): по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Згідно п. 12.13 Договору лізингу у випадку відмови від прийняття предмету лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір та вимагати від лізингоодержувача сплатити на користь лізингодавця неустойку (штраф) у розмірі 10 % від вартості предмета лізингу. У такому випадку лізингодавець не повертає лізингоодержувачу сплачені ним на виконання даного договору кошти. Суд вважає, що вказана стаття Договору суперечить положенням п. 4 частини 3 статті 18 Закону України « Про захист прав споживачів», оскільки, надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору - є несправедливою умовою договору. В даному випадку адміністративний платіж є окремою оплачуваною послугою відповідача, тому неповернення і цих коштів суперечить п.4 та п.5 ч. вищевказаного Закону. Крім того, п. п. 8.1, 8.3 договору погоджена сторонами вартість предмета лізингу, однак лише на момент укладення договору (9 761,72 доларів США). За умовами договору, вона може бути змінена, в залежності від зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця, що у свою чергу відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» також є ознакою несправедливої угоди, а саме визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю /виконавцю, виробнику/ можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що спірний договір фінансового лізингу від 30 листопада 2015 року між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» нотаріально посвідчено не було. Отже, врахувавши в системному зв'язку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір без дотримання усіх передбачених чинним законодавством вимог, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, які виклав позивач. Також, суд вважає, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, містить несправедливі умови, а тому є підстави для визнання умов договору несправедливими в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів», а договору - недійсним у відповідності до ст. 215 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання недійсний договору фінансового лізингу № 002420 від 30.11.2015 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» та стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» на користь [PERSON] сплачений платіж у розмірі 24 990 гривень 00 копійок, збитки у сумі 249 гривень 90 копійок, сплачених згідно договору фінансового лізингу № 002420 від 30.11.2015 року. На підставі наведеного,

Outcome: approved