Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про відшкодування шкоди у спосіб стягнення коштів (повернення депозиту), відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 15 листопада 2016 року позовну заяву в частині стягнення коштів (повернення вкладу «Копілочка») з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] на суму 8404,52грн. залишено без розгляду. Представник позивача [PERSON] неодноразово уточнював та змінював позовні вимоги. 06.12.2016 року представник позивача подав заяву про остаточне уточнення позовних вимог, в якій він просить на користь [PERSON] з ПАТ КБ «ПриватБанк» по вкладу - за договором № SAMDN27000720158263 від 08.06.2015 р. на 290382,00 грн. та №SAMDN201000727550241 від 27.05.2015 року на 15650,00 грн. стягнути суму цих вкладів, тобто 290382,00 грн. та 15650,00 грн., а разом 306032,00 грн. За невидачу вкладів [PERSON] на його першу вимогу, яку вважати зробленою датою 19.08.2015 року стягнути з ПАТ КБ»ПриватБанк» на користь [PERSON] за розрахунком на дату 06.12.2016 року пеню в розмірі 3% за кожний день прострочення (1425%), що становить за депозитним договором на суму 290382,00 4137943,5 грн., за депозитним договором на суму 15650,00грн. 223012,5 грн. Залишити без розгляду позовну первісну вимогу про відшкодування [PERSON] за рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» моральну шкоду в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивач та його представник 23.12.2016 року подали заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просять стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за договором № SAMDN27000720158263 від 08.06.2015 р. суму вкладу на 290382,00 грн. та за договором №SAMDN201000727550241 від 27.05.2015 року суму вкладу на 15650,00 грн. а разом 306032,00 грн. Залишити без розгляду вимоги в частині, що стосуються стягнення пені в розмірі 3% за кожний день прострочення (1425%), що становить за депозитним договором на суму 290382,00 4137943,5 грн., за депозитним договором на суму 15650,00грн. 223012,5 грн. Ухвалою суду від 23.12.2016 року позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в частині відшкодування [PERSON] за рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» моральної шкоди в розмірі 10000 грн. та стягнення пені в розмірі 3% за кожний день прострочення (1425%), що становить за депозитним договором на суму 290382,00 4137943,5 грн., за депозитним договором на суму 15650,00грн. 223012,5 грн. залишино без розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги позивача підтримали, посилаючись на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], 27.05.2015 укладено договір №SAMDN201000727550241 (вклад «Депозит Плюс на 12 місяців), умовами якого встановлено, що сума вкладу складає 15650,00 грн., вклад оформлюється на строк 365 днів по 27.05.2016 року включно, на суму вкладу нараховуються проценти за ставкою 26% річних, а також 08.06.2015 року договір № SAMDN27000720158269 (вклад «Депозит Плюс), умовами якого встановлено, що сума вкладу складає 290382,00 грн. на термін 12 місяців, процентна ставка по вкладу складає 29% річних. Вказують, що даними договорами передбачено, що сторони мають право достроково розірвати договори відповідно до чинного законодавства. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта, клієнту повертається сума вкладу і виплачуються проценти за неповний термін вкладу. Позивач зазначив, що у липні 2015 року звернувся у Городенківське відділення ПАТ КБ ПриватБанк» із вимогою про дострокове повернення повернення вкладів, згідно вищевказаних договорів, проте йому було відмовлено. Пізніше він неодноразово звертався у Городенківське відділення ПАТ КБ ПриватБанк» із вимогою про дострокове розірвання договору №SAMDN201000727550241 та № SAMDN27000720158269, однак йому було відмовлено, розмір вкладу на суму 15650,00 грн. та 290382,00 грн. так і не було повернуто. Просить заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] за договором № SAMDN27000720158269 від 08.06.2015 р. суму вкладу на 290382,00 грн. та за договором №SAMDN201000727550241 від 27.05.2015 року суму вкладу на 15650,00 грн. задоволити повністю. В судові засіданні, які були призначені в процесі розгляду справи, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» жодного разу не зявився, пояснень та заперечень по даному позову не надав, хоча про час, дату і місце судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, суд приходить до наступного. Статтею 8 Конституції України визначено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно з ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено: 27.05.2015 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір №SAMDN201000727550241 (вклад «Депозит Плюс на 12 місяців). Відповідно до договору банківського вкладу №SAMDN201000727550241 (вклад «Депозит Плюс на 12 місяців) [PERSON] передав банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 15650,00 грн. терміном на 365 днів до 27.05.2016 року включно, зі сплатою 26 % річних. В підтвердження внесення [PERSON] суми вкладу в розмірі 15650,00 грн. по договору №SAMDN201000727550241 (вклад «Депозит Плюс на 12 місяців) надано суду квитанцію, оригінал якої оглянуто в судовому засіданні від 27.05.2015 року. 08.06.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір № SAMDN27000720158269 (вклад «Депозит Плюс). Відповідно до договору банківського вкладу № SAMDN27000720158269 (вклад «Депозит Плюс) [PERSON] передав банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 290382,00 грн. терміном на 12 місяців, зі сплатою 29 % річних. В підтвердження внесення [PERSON] суми вкладу в розмірі 290382,00 грн. по договору № SAMDN27000720158269 (вклад «Депозит Плюс) надано суду квитанції, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні від 08.06.2015 року на суму 286982,00 грн. та на суму 3400,00 грн. Умовами вищевказаних договорів передбачено, що сторони мають право достроково розірвати договори відповідно до чинного законодавства. При поверненні вкладу за ініціативою клієнта, клієнту повертається сума вкладу і виплачуються проценти за неповний термін вкладу. В липні 2015 року [PERSON] усно звернувся у Городенківське відділення ПАТ КБ ПриватБанк» із вимогою про дострокове розірвання договору №SAMDN201000727550241 та № SAMDN27000720158269 та повернення вкладів, проте йому було відмовлено. 15.11.2015 року [PERSON] направив заяву із вимогою про дострокове розірвання договору №SAMDN201000727550241 та № SAMDN27000720158269 та повернення вкладів, про що свідчить заява [PERSON], яка міститься в матералах справи. Однак, як ствердив у судовому засіданні [PERSON] жодної відповіді з банку він так і не отримав, суми вкладу банк йому так і не повернув. За клопотаннями представника позивача ухвалами суду від 11.12.2015 року, 25.12.2015, 12.01.2016 року та 24.06.2016 було зобовязано ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться за адресою: 49094, вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпропетровськ надати суду належним чином засвідчений договір від 27.05.2015 року №SAMDN201000727550241 на суму 15650 грн. під 26 % річних, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк"; належним чином засвідчений договір від 08.06.2015 року №SAMDN27000720158269 на суму 290382,00 грн. під 29 % річних, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк"; належним чином засвідчений договір від 08.06.2015 року на суму 3400 грн., укладений між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк"; належним чином засвідчений договір за програмою «Копілочка», вона ж «Скарбничка» на суму 8404,52 грн. укладений між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк"; документи, у сфері банківської діяльності, що підтверджують внесення [PERSON] на депозитні вклади від 27.05.2015 року №SAMDN201000727550241 на суму 15650 грн. під 26 % річних, від 08.06.2015 року №SAMDN27000720158269 на суму 290382,00 грн. під 29 % річних, від 08.06.2015 року на суму 3400 грн. та за програмою «Копілочка», вона ж «Скарбничка» на суму 8404,52 грн. суми коштів; розрахунок банку щодо заборгованості ПАТ КБ "ПриватБанк" перед [PERSON] за депозитними вкладами від 27.05.2015 року №SAMDN201000727550241 на суму 15650 грн. під 26 % річних, від 08.06.2015 року №SAMDN27000720158269 на суму 290382,00 грн. під 29 % річних, від 08.06.2015 року на суму 3400 грн. та за програмою «Копілочка», вона ж «Скарбничка» на суму 8404,52 грн. а також виписку про рух коштів: по договору від 27.05.2015 року №SAMDN201000727550241 на суму 15650 грн. під 26 % річних, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк"; по договору від 08.06.2015 року №SAMDN27000720158269 на суму 290382,00 грн. під 29 % річних, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк"; по договору від 25.06.2009 року №№SAMDN47000706238525 на суму 6351,00 грн. під 22.25% річних укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк". Однак ПАТ КБ «ПриватБанк» вищевказані ухвали суду не виконав, жодних повідомлень про не можливість подати докази, які вимагав суд, на адресу суду не направив. В судовому засіданні [PERSON] представник Городенківського відділення ПАТ КБ ПриватБанк» ствердив, що договори, які укладалися між ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичними особами у філії банку не зберігаються, всі договори щодня передаються у архів банку у Центральний офіс. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). У відповідності до вимог ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), яка прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до вимог ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ст. 1073 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 633 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобовязаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Відповідно до п.2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України №516 від 03.12.2002 року (далі-Положення №516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. Пунктом 2.9 Положення №516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватись відокремленим підрозділом банку юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів. Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів; Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку. Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ / заява про повернення коштів тощо) /далі вимога/ банк зобов'язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім'я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку. Проте, в порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58-59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладались зазначені договори банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цими договорами, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобовязань у зв'язку з їх виконанням, тощо. Банк не спростував належними та допустимими доказами наявності депозитних зобовязань перед позивачем [PERSON] за вказаними договорами №SAMDN201000727550241 від 27.05.2015 року та № SAMDN27000720158269 від 08.06.2015 року. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи сума депозитного вкладу станом на час розгляду справи за довором банківського вкладу №SAMDN201000727550241 (вклад «Депозит Плюс на 12 місяців») становить 15650,00грн., а за договором банківського вкладу № SAMDN27000720158269 (вклад «Депозит Плюс») становить 290382,00грн Відповідач не довів суду, що сума вкладів є іншою, що він виконав умови договорів по поверненню депозитного вкладу, а позивач вклад повністю та/або частково отримав. За змістом статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України, актами цивільного законодавства є ЦК України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що даний позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 3060 грн.32коп. судового збору. На підставі ст.8, 41 Контитуції України,

Outcome: approved