Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду і просить стягнути з ПП "ДС-БІЛА ЦЕРКВА" на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 150000 гривень; стягнути ПП "ДС-БІЛА ЦЕРКВА" на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 150000 гривень; стягнути з ПП "ДС-БІЛА ЦЕРКВА" на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 200000 гривень. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю і просили їх задовольнити. Відповідач позов не визнав. [PERSON] до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 21 січня 2015 року, близько 19 години, на 308 кілометрі + 24,5 метри автошляху Кременець-Біла Церква-Ржищів, Поблизу с. Безпечна, Сквирського району Київської області, автомобіль марки Mercedes-Benz Atego 1223, реєстраційний номер [NUMBER], що належить ПП "ДС-БІЛА ЦЕРКВА", під керуванням [PERSON], здійснив наїзд на [PERSON]. Від отриманих тілесних ушкоджень останній помер на місці пригоди. В силу ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних ті інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. шкода, завдана джерелом підвищеної небезпекою відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно наказу №222к по особовому складу ПП "ДС-Біла Церква","Наказ про прийняття на роботу", [PERSON] прийнято водієм з 06 січня 2015 року. Наказом №5-15 від 06 січня 2015 року за ним закріплено автомобіль Mercedes-Benz Atego 1223, реєстраційний номер [NUMBER]. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинним зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. В силу п.п. 9.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди)" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При заподіянні особі моральної шкоди обов'язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так позивач зазначає, що втрата чоловіка стала причиною перенесеного ними морального потрясіння та неабияких душевних страждань, вимагає від неї додаткових зусиль для організації її подальшого життя та життя її дітей, внаслідок пережитого відбулися зміни в емоційному стані. Після смерті чоловіка їх життєві події плинуть поза них, сім'я живе емоційно та морально спустошено, свою роботу та обов'язки вони виконують автоматично. [PERSON] є дитиною-інвалідом пренесла оперативне втручання, потребує постійного догляду та лікування, проходить індивідуальну программу реабілітації дитини-інваліда, після смерті батька зникла можливість в її особистому лікуванні. Оскільки всі кошти на його забезпечення лягали на плечі батька. Представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними і необгрунтованими щодо стягнення моральної шкоди, оскільки моральну шкоду пред'явлено на суму 500000 гривень. Однак не надано жодного доказу в обгрунтування позовних вимог та розміру. Вважає, що позивачами не зазначено доказів того з яких суджень вони виходили визнача, чи розмір моральної шкоди, оскільки позивачами обгрунтовується моральна шкода лише словами. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язується довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з цим зазначає, що в ході досудового розслідування кримінального провадження слідчим було встановлено, що під час ДТП пішоход [PERSON] знаходився у нетверезому стані (висновок експерта №6 від 13.02.2015 року), виявлено етиловий спирт в крові і концентрації 1,58 проміле, що може відповідати середній степені алкогольного сп'яніння. На його думку порушення пішоходом [PERSON]. вимог ПДР України знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням наслідків (його смерті), тому вважає, що [PERSON]. знаходячись в нетрезвому стані, нехтував правилами безпеки руху, що є грубою необережністю. В ч.2 ст. 1193 ЦК України зазначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла винекненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди. - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Зазначає, що згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, що груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, та залежно від ступеня вини потерпілого. Коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Як груба необережність. Зокрема, може бути враховано знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п. При проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженню №12015110000000018 відомості про яке внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань 22.01.2015 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, слідчий було встановлено, що в діях водія [PERSON], відсутній склад кримінального правопорушення, а тому вказане кримінальне провадження 27 березня 2015 року було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, про що була винесена відповідна постанова. Також в постанові про закриття кримінального провадження вказано, що порушення вимог Правил дорожнього руху України пішоходом [PERSON] знаходяться в прямому причинному зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали з його вини. Суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно до постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», пунктом 5 якого закріплено, що відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, та інше. Пунктом 7 вказаної Постанови встановлено, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено, але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, та інше. Суд вважає доведеним наявність моральної шкоди завданої позивачу, яка є матір'ю двох дітей, одна з яких є дитиною інвалідом в зв'язку із втратою чоловіка та батька дітей, але вважає недоведеним розмір моральної шкоди яку просять стягнути позивачі з відповідача. Суд визначаючи розмір стягнення моральної шкоди повинен суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відтак суд вважає, що моральна шкода заподіяна позивачу внаслідок смерті члена сім'ї має місце, але її розмір повинен бути істотно зменшений враховуючи те, що фактично позивачем обґрунтовувався її розмір виходячи з її слів та пояснень, які надала представник суду, а також враховуючи наявність в діях [PERSON] грубої необережності, яка згідно вказаної вище ППВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» дає підстави для зменшення розміру моральної шкоди, але не є підставою для відмови в ньому. На основі викладеного,

Outcome: partial