Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з даним позовом до суду та посилається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] від якого у них народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 31 серпня 2010 року шлюб між ними , зареєстрований 12 листопада 2005 року, розірвано, та неповнолітню дочку [PERSON] залишено проживати з нею, позивачем . Вказує, що після розірвання шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначає, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 серпня 2010 року з вирішено стягувати з відповідача аліменти на її користь, на утримання дитини в розмірі по 235 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17.06.2008 року. На сьогоднішній день відповідач [PERSON] взагалі не сплачує і не сплачував аліменти визначені рішенням суду, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за період 2008-2021 роки . З липня 2007 року колишній чоловік постійно проживає за кордоном, є працездатним, отже спроможним сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідач взагалі не цікавиться життям їх дитини, добровільної допомоги на утримання не надає, не бере участі у додаткових витратах, які постійно виникають, а вона самостійно намагається забезпечувати повноцінний фізичний, духовний та творчий розвиток дитині. Потреби дитини суттєво зростають, крім того збільшились витрати на харчування та забезпечення речами першої необхідності, а тому дочка потребує матеріальної допомоги батька. Просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її, позивача [PERSON] користь аліменти в розмірі по 2500 гривень щомісячно на утримання дочки [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Крім того, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за період 2008- 2021 р.р. у відповідача станом 01.05.2021 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 63 575 грн, та накладено штраф за несплату аліментів в розмірі 31 721,50 грн. Всього розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 95296.50 грн. За розрахунком пені по відповідній формулі, зазначила, що всього сума нарахованої пені за період з 17.06.2008 року по 31.07.2021 року включно складає 894702.50 грн. Разом з тим відповідно до ч. 1 ст.196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів підлягає у розмірі загальної суми заборгованості за аліментами, що складає 95296.50 грн. Вказує, що [PERSON] постійно нехтував сімейними цінностями, не розумів та не хотів розуміти сутності проблем, які виникали у їх сім`ї, не міг підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, між ними часто виникали сварки. 12 липня 2007 року відповідач виїхав за кордон і з того часу фактично припинив спілкування з нею позивачем та не цікавився ні народженням дочки, а ні як вона зростає. Дочка проживає з нею, позивачем та перебуває на повному її утриманні. Жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, відповідач [PERSON] не надавав і не надає по цей час. З дочкою спілкувався декілька разів виключно в телефонному режимі і тільки на її, позивача прохання, оскільки, вона розуміла на скільки в житті дитини необхідна участь батька. Однак для відповідача роль батька не становила та не становить ніякої цінності. Зазначила, що мала намір взяти дитину разом із собою до країн Європейського союзу, оскільки це сприятиме розширенню світогляду дочки, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості, так як [PERSON] цікавиться багатьма речами, займається в різних розвиваючих гуртках, фізично та морально поїздка зміцнить її, пристосує до комунікабельності, вивченню мови, розширить її кругозір. Однак, так як їй достовірно не відомо де саме за кордоном перебуває колишній чоловік, а по телефону він повідомив , що в нього є важливіші справи як займатися виготовленням дозволу, через що не змогла отримати дозвіл від нього на виїзд дитини за кордон. Відповідач ніколи не приділяв належної уваги розвитку своєї доньки та свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків, пов`язаних із вихованням доньки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, та не створює умов для отримання належної освіти, матеріально не забезпечує, натомість мною створено усі необхідні умови для розвитку та виховання доньки. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, представник позивача адвокат Гринів Я. подала заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з явився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив та відзиву на позов не подав . Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позов підтримують Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи заяву представників позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновків, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 12 листопада 2005 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] та від даного шлюбу у них народилася дочка, [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] залишено проживати з матір`ю (а.с.23). Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області від 12 липня 2011 року серія [NUMBER] .(а.с.18) Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 серпня 2010 року присуджено стягувати з відповідача аліменти на користь позивача, на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі по 235 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття , починаючи з 17.06.2008 року . (а.с.22) На даний час у позивача погіршився матеріальний стан, вказаних сум не вистачає для утримання дитини та забезпечення її належними умовами для життя та духовного розвитку. Згідно ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суми прожиткового мінімуму на 2021 рік встановлено Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік"і на даний час зріс розмір прожиткового мінімуму, а саме для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 грудня 2021 року становить 2618 гривень, де прожитковий мінімум - це вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавець не обмежує право сторони в справі про зміну розміру аліментів звернутися у суд тільки з підстав зміни матеріального стану чи стану здоров`я, а вказує і на інші випадки передбачені Кодексом. На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері. З часу присудження аліментів істотно зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Матеріальне становище позивача також погіршилося у зв`язку з інфляційними процесами у державі, подорожчанням продуктів харчування та товарів загального вжитку, що є загальновідомим фактом. Відповідно до ст. ст.1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, беручи до уваги що позивачем не надано суду доказів про можливість відповідача сплачувати аліменти на доньку у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. щомісячно, що відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України відповідач зобов`язаний надавати утримання своїй неповнолітній дитині до досягнення нею повноліття, що останній є здоровою та працездатною особою, суд доходить висновку, що позов у цій частині слід задоволити частково та змінити розмір аліментів стягуваних щомісячно на утримання доньки [PERSON] із твердої грошової суми в розмірі 235 грн. на тверду грошову суму в розмірі 1800 гривень щомісячно до досягнення нею повноліття, що відповідатиме інтересам дитини, а в решті слід відмовити. Згідно Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за період 2008- 2021 р.р. у відповідача станом 01.05.2021 року наявна заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 63 575 грн, та накладено штраф за несплату аліментів в розмірі 31721,50 грн., що також підтверджується листом управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області № Л-299/12-28/361 від 23.04.2021. (а.с.28,29) За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України: у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується таким чином: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Отже, пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція й викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 17.06.2008 року по 31.07.2021 року сума нарахованої пені складає 894702.50 грн (а.с.10-13) Разом з тим відповідно до ч. 1 ст.196 СК України одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Суду надано докази прострочення сплати аліментів відповідачем і виниклу у зв`язку з цим заборгованість. В свою чергу норми ст.195 СК України не відносять нарахований державним виконавцем штраф до розміру заборгованості за аліментами, присудженими у твердій грошовій сумі. Виходячи з положень ст. 196 СК України та ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» нарахований виконавцем штраф є мірою відповідальності за прострочення сплати аліментів та утворення заборгованості за ними у певному розмірі, а отже незважаючи на те, що відповідний штраф стягується з боржника та перераховується стягувачу, він не входить до структури заборгованості за аліментами. Враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження» рішення державного виконавця оформлюється в формі постанови. Позивачем не надано суду постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження. Позивачем не вказано правових підстав стягнення штрафу за несвоєчасну сплату аліментів. Про те, що штраф не є заборгованістю за аліментам та підлягає окремому стягненню встановлено положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802. Так, згідно п. 8 Розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» даної Інструкції суми штрафів стягуються виконавцем з боржника після погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Якщо після закінчення виконавчого провадження з виконання рішення про стягнення аліментів з підстав, передбачених пунктами 7, 9 статті 39 Закону, суми штрафів не стягнуто, постанова про накладення штрафу не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Таким чином, належним способом захисту прав позивача в частині стягнення з відповідача нарахованого державним виконавцем штрафу за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 31 721,50 гривень є ініціювання нею стягнення перед державним виконавцем відповідно до процедури визначеної пунктом 8 Розділу XVI Інструкції з можливістю подальшого оскарження рішень (дій, бездіяльності) виконавця у відомчому та судовому порядку. Враховуючи наведене, суд вважає, що слід стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 63 575 грн., а в решті вимоги відмовити. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до свідоцтво про народження, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області від 10 квітня 2019 року серія [NUMBER] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] є [PERSON] про що 06.11.2007 року складено відповідний актовий запис № 612 (а.с.17). Довідкою, виданою ОСББ «ДМ. Яворницького-20» від 24 травня 2021 року № 000011738 підтверджується той факт, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 24). Згідно довідки № 38 від 30 червня 2021 року [PERSON] дійсно навчається в 9-А класі Коломийського навчально-виховного комплексу № 8 «Коломийський ліцей» (а.с.25). Як вбачається зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Однак таким правом відповідач не користується, самоусунувшись від нього. І таке ухилення від виконання свого обов`язку він здійснює свідомо, оскільки відповідач має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, він взагалі не спілкується з дочкою, не проявляє щонайменшої батьківської турботи без поважних причин. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст.ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, при розгляді даної категорії справ перш за все, необхідно враховувати інтереси дитини. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. рішення у справі МакМайкла, п. 87). Беручи до уваги вищенаведене, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] складеного головою комісії з питань захисту прав дитини (а.с.94-96), з якого вбачається, що з 2007 року [PERSON] виїхав закордон і з того часу фактично припинив спілкуватися з колишньою дружиною та не цікавився життям дочки, має заборгованість зі сплати аліментів за 2008-2021 роки, та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дочки, не піклується про її стан здоров`я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров`ям дочки, то суд вважає, що при обставинах, коли батько неповнолітньої дитини умисне на протязі тривалого часу - більше шести місяців злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню дитини, що негативно впливає на її фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям, фізичним та духовним розвитком дитини, не займається її вихованням, не допомагає матеріально, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не забезпечує дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєння нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тому згідно ст.164 ч.1 п.п.2, 4 СК України батько дитини [PERSON] може бути позбавлений судом батьківських прав. Ухилення від виконання юридичного обов`язку це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в даному випадку відповідач не виконував своїх батьківських обов`язків, жодним доступним чином не намагався підтримувати зв`язки з донькою, тому слід позбавити його батьківських прав стосовно його неповнолітньої дитини [PERSON] , 2007 року народження. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою в сумі 5000 грн., які були сплачені позивачем, що підтверджується квитанцією №344993 (а. с.33). Також, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 908,00 гривень та на користь держави 1816 грн ( по 908 грн. за вимогу про зміну розміру аліментів та вимогу про стягнення неустойки). На підставі наведеного та ст.ст.150, 157, 164, 165,166, 180, 192, 196 СК України,

Outcome: approved