Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просив визнати [PERSON] таким, який втратив право користування житловою площею у гуртожитку, що розташований за адресою: [ADDRESS], та зняти його з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 квітня 1997 року місце проживання відповідача зареєстроване у вказаному гуртожитку, що підтверджується копією реєстраційної картки за особистою заявою відповідача. Проте, [PERSON] не проживає у гуртожитку й досі не скасував реєстраційний облік власного місця проживання за цією адресою, що підтверджується довідкою № 438 від 05.03.2013 року та актом комісії від 30.01.2014 року. Відповідно до змісту вказаного акту комісії Державної установи "Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Національної академії медичних наук України" - особистих речей відповідача у кімнаті не виявлено, комунальні платежі не сплачені. Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 6 березня 2014 року відкрито провадження у цій цивільній справі, позов в частині вимого до відповідача [PERSON] виділено в самостійне провадження, здійснено авторозподіл цієї справи іншому судді. Відповідач у судове засідання не з'являвся неодноразово, про час місце та дату судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, яка не з'явилася, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем письмових доказів. « 18» квітня 1997 року місце проживання відповідача зареєстроване у гуртожитку, що заходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією реєстраційної картки. Відповідач [PERSON] не проживає у гуртожитку, не звернувся про скасування реєстраційного обліку власного місця проживання за цією адресою, що підтверджується довідкою № 438 від 05.03.2013 року та актами комісії про непроживання за адресою від 30.01.2014 року та 22.05.2014 року. Відповідно до змісту вказаних актів комісії Державної установи "Інституту очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П.Філатова Національної академії медичних наук України", особистих речей відповідача у кімнаті не виявлено, комунальні платежі не сплачені. За твердженням позивача, не спростованим відповідачем, починаючи з 1998 року, [PERSON] не проживає за вказаною адресою, його місцезнаходження невідоме, що підтверджують своїми зверненнями мешканці цього самого гуртожитку - [PERSON] та [PERSON], котрі є черговими по гуртожитку. У трудових відносинах відповідач з ДУ "Інститут очних хвороб та тканинної терапії ім.. В.П. Філатова Національної академії медичних наук України" ніколи не перебував, що підтверджується довідкою № 3 від 13 січня 2014, наданою позивачем. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, письмові пояснення мешканців гуртожитку, суд має врахувати, що відповідач не вносить платежі за обслуговування та ремонт зазначеного житлового приміщення, комунальні та інші послуги, реєстрація місця проживання відповідача створює позивачу перешкоди у користуванні вказаним приміщенням. Оскільки розрахунок частини експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих осіб за адресою спірного приміщення, це створює перешкоди для позивача в здійснені ним права користування щодо нього. Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, втім, факт його реєстрації за вказаною адресою порушує права та законні інтереси позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з правилами пункту 18 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року № 208, громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов'язані: використовувати надану жилу площу відповідно до її призначення; забезпечувати схоронність приміщень, обладнання й інвентарю; своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення. Особи, які вибувають з гуртожитку, зобов'язані здати все майно, що рахується за ними. При нездачі указаного майна або його псуванні той, хто вибуває з гуртожитку, відшкодовує заподіяні збитки. Таким чином, враховуючи, що відповідач не проживає за адресою спірного помешкання понад два роки, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, який втратив право користування жилим приміщенням у гуртожитку. Поважних причин тривалої відсутності відповідача у помешканні судом не встановлено. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує право. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки відповідач за адресою спірного приміщення не проживає, ця кімната у гуртожитку не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути знятий з реєстрації за цією адресою. За ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Роз'яснити позивачу, що рішення про визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням, є самостійною підставою для відповідного державного органу реєстрації для зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved