Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

В липні 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій ставить питання про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на житловий будинок по [ADDRESS], та на земельні ділянки площею 0.25 га та 0.0015 га, розташовані там же і призначення для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства. Одночасно з цим позивачка просить визнати за нею боргові зобов'язання за кредитною угодою №750 про надання позики на добудову індивідуального житлового будинку, укладеною між відповідачем та КП "Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі". В судовому засідання позивачка вказані позовні вимоги підтримала, пояснивши, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ними було нажито майно, зокрема і вказаний в позовній заяві житловий будинок та земельні ділянки. Після розірвання шлюбу вони розділили за взаємною згодою спільне майно подружжя. Однак оформити на неї вказаний в позовній заяві житловий будинок та земельні ділянки вони не можуть, так як це майно перебуває під забороною на відчуження. З врахуванням того, що майно, яке перебуває у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними, а відповідач погодився, щоб житловий будинок та земельні ділянки перейшли у її власність, позивачка просить її позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав повністю з підстав, вказаних позивачкою. Проте в послідуючому подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає. Ухвалою суду від 29.07.2014р. до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача було притягнуто Комунальне підприємство "Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі" (а.с.33,34). 2 Вказане підприємство подало до суду заяву, зі змісту якої вбачається, що КП "Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі" не погоджується на переведення боргу по кредитному договору №750 з відповідача на позивачку, мотивуючи це тим, що пільговий кредит на придбання житла був наданий відповідачу, оскільки у позивачки були відсутні підстави для його отримання. Крім того, КП "Обласний фонд ПІЖБ на селі" просить суд врахувати, що кредитний договір було забезпечено іпотекою і вважає, що переоформлення права власності на заставне майно повинно бути проведено після повного погашення кредиту. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. В період з 1996р. по 2012р. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє неповнолітніх дітей (а.с.6-8). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, що передбачено ст.22 КпШС України та ст.60 СК України. Відповідно до ст. 69 СК України подружжя має право на розподіл майна, належного йому на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70, ст. 71 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу), якщо інше не передбачено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] ними за спільні сумісні кошти та для потреб сім'ї було придбано спірний недобудований житловий будинок, який був оформлений на ім'я відповідача [PERSON], що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 02.02.2006р.(а.с.11, 20, 21). За цим же договором сторонами було придбано дві земельні ділянки, розташовані за тією ж адресою, що і житловий будинок: площею 0.25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0.0015 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.11). Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Судом встановлено, що 10.08.2007р. між Комунальним підприємством "Обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі" Житомирської обласної ради та відповідачем [PERSON] було укладено кредитну угоду №750, за умовами якої відповідачу було надано кредит у розмірі 50000 грн. для добудови індивідуального житлового будинку: будинку [ADDRESS] (а.с.9,10). В забезпечення виконання зобов'язань за вказаною кредитною угодою між позичальником [PERSON] та КП "Обласний фонд ПІЖБ на селі" було укладено договір іпотеки від 10.08.2007р., реєстровий № 2115., відповідно до якого предметом іпотеки є спірний житловий будинок та земельна ділянка площею 0.15 га, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.19). Станом на 11.04.2014р. року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитною угодою №750 від 10.08.20007р. не погашена, що вбачається з довідки КП "Обласний фонд ПІЖБ на селі" №73 від 11.04.2014р. та не заперечується сторонами (а.с.18). Таким чином, на теперішній час кредитні правовідносини між позичальником та вказаним Комунальним підприємством не завершилися, кредитні кошти у повному обсязі не повернуто. 3 Тому, судом встановлено, що сторони позбавлені можливості укласти нотаріально посвідчений договір щодо розподілу житлового будинку та земельних ділянок за домовленістю сторін, оскільки спірне майно перебуває в іпотеці в Комунальному підприємстві "Обласний фонд ПІЖБ на селі", а зміна власника майна, яке перебуває в іпотеці, за домовленістю сторін, без згоди іпотекодержателя, у відповідності до Закону України "Про іпотеку" заборонена. Відповідно до ст. 520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Ця норма права є імперативною та виключає будь - які варіанти щодо заміни боржника без згоди кредитора. Договір, яким передбачається заміна боржника у зобов'язанні, є договором переведення боргу, на підставі якого попередній боржник передає свої обов'язки у зобов'язанні новому боржнику, який вступає в зобов'язання та має виконати обов'язок перед кредитором. Таким чином, враховуючи, що в даному випадку кредитор КП "Обласний фонд ПІЖБ на селі" не надає згоди на заміну боржника за кредитним зобов'язанням - відповідача [PERSON] на позивачку [PERSON], що вбачається з поданої до суду письмової заяви, у суду відсутні підстави для заміни боржника у кредитному зобов'язанні. З огляду на викладене, суд відмовляє позивачці в задоволенні позовної вимоги щодо визнання за нею боргових зобов'язань за кредитною угодою №750, укладеною між відповідачем та КП "Обласний фонд ПІЖБ на селі". Разом з тим, сторони в судовому засіданні визнали, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а тому зазначені обставини у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Тому, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 12 частку спірного житлового будинку та 12 часток земельних ділянок, на яких він розташований, оскільки зазначені правовідносини врегульовані сімейним законодавством і згоди на це від КП "Обласний фонд ПІЖБ на селі" не вимагається. При цьому суд вважає, що в даному випадку права вказаного комунального підприємства, як іпотекодержателя спірного житлового будинку та земельної ділянки, жодним чином не порушуються, з огляду на наступне. Відповідно до ст.23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, при визнанні за позивачкою [PERSON] права власності на 1/2 частку іпотечного майна - в даному випадку спірного житлового будинку та земельної ділянки, вона автоматично являється іпотекодавцем 1/2 частки спірного майна і на неї переходять всі права та обов'язки за іпотечним договором від 10.08.2014р. , в частині 1/2 частки спірного майна. Інша 12 частка спірного житлового будинку та земельних ділянок залишається у власності [PERSON], який також залишається іпотекодавцем цієї частки. Крім того слід зазначити, що відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної власності зобов'язаний нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Що стосується позовних вимог, в частині визнання права власності за позивачкою [PERSON] на весь спірний житловий будинок та земельні ділянки, то ці вимоги не підлягають задоволенню, так як не передбачені чинним сімейним та цивільним законодавством. Статтею 9 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. Отже, при поділі спільного майна сторін, яке придбано за кредитні кошти та перебуває в іпотеці, для переходу до позивачки права власності на належну відповідачу 12 частку вказаного майна, недостатньо лише його згоди, а необхідна ще згода іпотекодержателя - КП "Обласний фонд ПІЖБ на селі" на заміну боржника у зобов'язанні, яка в даному випадку відсутня. 4 При цьому суд враховує також невизначеність позиції відповідача щодо розпорядження своєю часткою в спільному майні подружжя, що вбачається з його заяви, поданої до суду, в якій він всупереч думці, висловленій в судовому засіданні, не визнає позовні вимоги позивачки. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати пропорційно до частини задоволених судом позовних вимог.

Outcome: partial