Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом з тих підстав, що в жовтні 2006 року відповідно до рішення Великобернезнянського районного суду Закарпатської області між нею та відповідачем було розірвано шлюб, в якому в них народилася дочка - [PERSON], [INFO], яка після їх розлучення перебуває на її утриманні та вихованні. Згідно виконавчого листа № 2-259, виданого Великоберезнянським районним судом Закарпатської області на підставі цього ж рішення суду, було постановлено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. щомісячно. Однак, дочка навчається на 2-му курсі Ужгородського торговельно-економічного коледжу КНТЕУ, ВНЗ 1-го рівня акредитації, денної форми навчання, що стверджується довідкою цього навчального закладу № 466/01-18 від 06.08.2014 року. Згідно договору про підготовку № 30 від 29.08.2013 року, укладеного між нею (позивачкою) та навчальним закладом, дочка навчається на контрактній основі й сума за весь період навчання згідно зазначеного договору становить 18 500 грн. Враховуючи той факт, що дитина знаходиться на її утриманні та вихованні, а вона одна не в змозі в повному обсязі нести витрати для забезпечення всіх необхідних їй потреб, змушена просити суд, в порядку ст. 199 СК України, стягувати матеріальну допомогу з відповідача на свою користь. Крім того, як зазначає позивачка, батьки, у відповідності до ч.1 ст. 185 СК України, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Оскільки дочка навчається у платному навчальному закладі, а в неї не має можливості сплачувати кошти за її навчання, хоче в судовому порядку зобов'язати відповідача брати участь у вказаних додаткових витратах на дитину в розмірі 50 % від їх вартості. З огляду на вищевикладене та беручи до уваги, що доходи відповідача їй невідомі, змушена просити суд про встановлення розміру аліментів та участі в додаткових витратах у твердій грошовій сумі. Зокрема: стягнути з відповідача на її користь матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, що навчається в платному навчальному закладі, в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно, до припинення нею навчання; стягнути з - 2 - відповідача на її користь додаткові витрати на дочку, що навчається в платному навчальному закладі в твердій грошовій сумі в розмірі 50 % вартості навчання, а саме 3 100 грн. до 20 січня 2015 року, 3 175 грн. до 20 січня 2016 року; а також стягнути з відповідача на її користь суму в розмірі 2 975 грн. - 50 % вартості навчання дочки за 2013-2014 навчальні роки та понесені судові витрати. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала повністю, просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково пояснила, що в шлюбі з відповідачем у них народилася дочка - [PERSON], [INFO], яка після їх розлучення перебуває на її утриманні та вихованні. За рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти до повноліття дочки в розмірі 200 грн. щомісячно, але наявна заборгованість по аліментам. Дочка сама виявила бажання навчатися в торговельно-економічному коледжі в м. Ужгород й з 01.09.2013 року навчається в цьому коледжі на денній формі навчання на платній основі. За 2013-2014 навчальні роки вона понесла витрати на навчання дочки в розмірі 9 050 грн. Поскільки термін навчання 2 роки 10 місяців, то до 20 січня 2016 року їй потрібно ще сплатити 9 450 грн. відповідно до умов договору про підготовку № 30 від 29.08.2013 року. Більше того, дочка кожного дня добирається на навчання в м. Ужгород, що також передбачає витрати на транспорт. Відповідач, в свою чергу, дитиною не цікавиться, тільки на її день народження він або його батьки дають їй якісь гроші. Відповідач, його представник у судовому засіданні позов не визнали, повністю заперечили проти його задоволення. Відповідач пояснив, що на даний час не має можливості сплачувати запитувані позивачкою суми, хоча й не відмовляється від утримання своєї дочки. Разом з тим, зазначив, що не одружений, інших дітей не має. Представник відповідача пояснив, що дочка сторін є неповнолітньою і відповідач сплачує аліменти за рішення суду до повноліття дитини, тому вимога позивачки щодо стягнення матеріальної допомоги з відповідача в порядку ст. 199 СК України є безпідставною. Крім того, додаткові витрати на дитину повинні бути викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою і таке інше), а навчання у платному навчальному закладі до особливих обставин не відноситься. Крім того, позивачка не порадившись з відповідачем, чи має він можливість сплачувати навчання їхньої дочки, сама прийняла рішення про платне навчання дитини. Також зазначив, що у відповідача був перелом ноги, наразі він планує зробити операцію, а потім поїхати за кордон на заробітки і тоді фінансово допомагати дочці. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі в них народилася дочка - [PERSON], [INFO], яка після їх розлучення перебуває на утриманні та вихованні позивачки (свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] від 05.06.1998 року). Згідно виконавчого листа № 2-259, виданого Великоберезнянським районним судом Закарпатської області, з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн. щомісячно, про що свідчить довідка відділу ДВС Великоберезнянського РУЮ за № 05-17/2788 від 15.08.2014 року. Позивачка вдруге вийшла заміж і після одруження взяла прізвище другого чоловіка "Пида", що стверджується копієї її паспорта громадянина України серії ВР № 387771, виданого Великоберезнянським РВ УМВС України в Закарпатській області 25.11.2009 року. Згідно довідки Ужгородського торговельно-економічного коледжу № 466/01-18 від 06.08.2014 року, дочка сторін - [PERSON], [INFO], навчається на 2-му курсі денної форми навчання Ужгородського торговельно-економічного коледжу КНТЕУ, ВНЗ 1-го рівня акредитації, за спеціальністю "Товарознавство в митній справі". Термін закінчення навчального закладу 30 червня 2016 року. - 3 - Дитина навчається на платній основі і відповідно до договору про підготовку № 30 від 29.08.2013 року, укладеного між позивачкою та вищезазначеним навчальним закладом, сума за весь період навчання дитини становить 18 500 грн. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч.3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Як встановлено судом, відповідач є батьком [PERSON], [INFO], яка навчається на 2-му курсі денної форми навчання Ужгородського торговельно-економічного коледжу Київського національного торговельно-економічного університету за спеціальністю "Товарознавство в митній справі", проживає разом з матір'ю, позивачкою по справі, та потребує матеріальної допомоги на час навчання, який триватиме до 30.06.2016 року. Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення аліментів на повнолітню дочку, що продовжує навчання, позивачка не врахувала те, що їх спільній з відповідачем дочці ще не виповнилося 18 років (народилася [INFO]), і вона не набула права на звернення до суду з такими вимогами, як того вимагає проаналізоване вище сімейне законодавство. На час звернення до суду право дочки на утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ще не було порушено відповідачем, на що у своїй позовній заяві послалася позивачка, і на утримання дочки відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти до її повноліття згідно виконавчого листа № 2-259, що також було зазначено позивачкою як у позовній заяві так і в судовому засіданні. Крім того, позивачка заявила дану позовну вимогу в своїх власних інтересах, а не в інтересах ніби-то повнолітньої дочки, адже просила стягнути аліменти на свою користь, що є недопустимим. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимоги щодо стягнення аліментів на повнолітню дочку, що продовжує навчання. Що стосується інших вимог позивачки, суд констатує наступне. Сімейним кодексом України передбачено участь батьків у додаткових витратах на дитину. Відповідно до ч.2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Обов'язок, передбачений cт. 185 СК України, є самостійним і окремим від обов'язку по утриманню дитини. Він покладається на батьків незалежно від того, стягуються аліменти на утримання дитини за рішенням суду чи ні. - 4 - Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Як було встановлено в судовому засіданні, позивачкою в 2013-2014 навчальних роках сплачено за навчання дочки 9 050 грн. (квитанції від 26.07.2013 року та 14.01.2014 року на суму 2 975 грн. кожна та квитанція від 11.08.2014 року на суму 3 100 грн.), що є її додатковими витратами, пов'язаними з навчанням дитини. Ці обставини визнаються сторонами, і у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦК України не підлягають доказуванню. Крім того, ці обставини підтверджені дослідженими судом платіжними документами, вказаними вище. Більше того, як вбачається зі змісту дослідженого в судовому засіданні договору про підготовку № 30 від 29.08.2013 року, укладеного між позивачкою та Ужгородським торговельно-економічним коледжом КНТЕУ, в якому навчається дочка сторін, термін закінчення дитиною навчання - 30 червня 2016 року і до 20 січня 2016 року необхідно внести оплату за навчання останньої в сумі 9 450 грн. за 2014-2016 навчальні роки. Тобто, йдеться про фактично передбачувані витрати. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки половини витрат, понесених нею на навчання дитини, та половини передбачуваних витрат, тобто на майбутнє, суд, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України та виходячи з принципу рівності прав і обов'язків батьків, згідно якого обоє батьків, незалежно від того, з ким проживає дитина, повинні брати участь у додаткових витратах, суд вважає вимоги позивачки в цій частині підставними, такі підтверджуються доданими до матеріалів справи письмовими доказами, а відтак підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial