Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У жовтні 2014 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі - МТСБУ) звернулось у Млинівський районний суд Рівненської області з вищевказаним позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу 10530,48 гривень витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Обґрунтовуючи такі вимоги, позивач у поданій суду позовній заяві зазначив, що 11 січня 2011 року відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Фольксваген», номерний знак [NUMBER], скоїв дорожньо-транспортну пригоду, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ», номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті зазначеної ДТП, що сталась з вини відповідача, автомобіль «ВАЗ» було пошкоджено. Згідно звіту спеціаліста-автотоварознавця, розмір завданих [PERSON] збитків становить 17 798,88 гривень. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як власника наземного транспортного засобу застрахована не була, позивачем 11 жовтня 2011 року було здійснено часткове відшкодування заподіяної шкоди потерпілій особі на суму 10 530,48 гривень. Вважаючи свою вимогу такою, що заявлена в порядку регресу, та посилаючись на положення ст.1166, 1188, 1191 ЦК України, п.2.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути з відповідача 10 530,48 гривень витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, та судові витрати по справі. У адресованій суду заяві (а.с.55) представник позивача просить розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився. У поданому до суду запереченні проти позову (а.с.59-61) представник відповідача позовних вимог МТСБУ не визнав. Не заперечуючи самого факту заподіяння майнової шкоди, посилається на те, що вимоги позивача до відповідача не є регресними, а заміна боржника у зобов`язанні, яке виникло 11 січня 2011 року, є суброгацією. Вказує, що позивач суттєво пропустив строк позовної давності і про його поновлення не клопоче, та з огляду на положення ст.ст.257, 262 ЦК України просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності, у позові відмовити. У поданій до суду заяві (а.с.70) просить справу вирішити без участі відповідача та його представника. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.01.2011 року, близько 21 години 20 хв. в м.Рівне, Рівненської області на перехресті вулиць Черняка-Дундича-Шухевича відбулось ДТП за участі автомобіля «Фольксваген», номерний знак [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля «ВАЗ», номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Млинівського районного суду Рівненської області від 10.03.2011 року у справі № 3-88/11 відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.124 КУпАП за скоєне 11.01.2011 року ДТП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. (а.с.29) Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена та не підлягає доказуванню. Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України, на положення якої посилаються обидві сторони, передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Однак, суд не може вважати вимоги позивача такими, що заявлені у порядку регресу, виходячи з наступного. Згідно ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічно, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що від дня страхового випадку, який мав місце 11.01.2011 року, внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до [PERSON], який відповідальний за завдані страхувальнику збитки. У відповідності до п. 27 роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону N 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 262 ЦК України, заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. У відповідності до правової позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року №6-112цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до положень ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки. З наведеного слідує, що до вимог позивача про відшкодування збитків, понесених ним у результаті виплати страхувальнику страхового відшкодування, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки, перебіг якої почався від дня страхового випадку. З матеріалів справи встановлено, що страховий випадок мав місце 11.01.2011 року. Відповідно, трирічний строк позовної давності сплив 11.01.2014 року. До суду позивач звернувся шляхом подання позову поштою лише 10.10.2014 року (а.с.39), тобто з істотним пропуском строку позовної давності, поважних причин пропущення строків позовної давності позивач не навів, про поновлення такого строку перед судом не клопоче. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed