Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітної платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що з 04.10.2019 по 12.06.2020 працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю "КОРСАК" на посаді менеджера з логістики. 12.06.2020 звільнилась за угодою сторін згідно ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Причиною звільнення слугувала систематична не виплата заробітної плати. При цьому в день звільнення позивача Товариством з обмеженою відповідальністю "КОРСАК" не проведено повний розрахунок, на даний момент у товариства існує заборгованість перед позивачем. У зв`язку з викладеним вище позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРСАК" на користь [PERSON] заборгованості по заробітної платі в розмірі 64342,50грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10747,40грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 86 722,50грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22.12.2020 відкрито провадження, справу до розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 15.03.2020 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача [PERSON] , позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРСАК" в судове засідання не з`явився, про день та час судових засідань повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. З 04.10.2019 по 12.06.2020 [PERSON] працювала в Товаристві з обмеженою відповідальністю "КОРСАК" на посаді менеджера з логістики, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] [PERSON] . 12.06.2020 [PERSON] звільнилась з займаної посади за угодою сторін згідно ч. 1 ст.36 Кодексу законів про працю України. Судом установлено, що на день звільнення Товариством з обмеженою відповідальністю "КОРСАК" не проведено повний розрахунок з [PERSON] , а саме не виплачено заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку. Відповідно до довідки про доходи від 25 червня 2020 року № КОР00000006 заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРСАК» перед позивачем складає 60447,37грн. 03.07.2020 позивач [PERSON] звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРСАК" з вимогою про виплату заробітної плати, однак відповідачем проігноровано вимогу [PERSON] . 10.07.2020 позивач [PERSON] звернулася до Головного управління Держпраці у Київській області з скаргою на дії керівника Товариства з обмеженою відповідальністю "КОРСАК" щодо невиплати заробітної плати. 02.09.2020 Головне управління Держпраці у Київській області надали відповідь на скаргу [PERSON] відповідно до якої зазначили, що за результатами інспекційного відвідування директора ТОВ «КОРСАК» внесено припис щодо усунення виявлених порушень, у разі не виконання вимог припису директора ТОВ «КОРСАК» [PERSON] буде притягнуто до фінансової та адміністративної відповідальності. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також заохочувальних та компенсаційних виплат. До останніх належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Тобто компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати. Стаття 94 КЗпП України визначає термін «заробітна плата» - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Так, згідно довідки належну винагороду позивач [PERSON] не отримала, на яку мала законне право. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки (частина 1 статті 24 Закону). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Судом встановлено, що в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунку відповідно до чинного законодавства України. Суд визнає неповажними причини порушення відповідачем встановленого порядку звільнення, а саме несвоєчасного проведення розрахунку. Згідно статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має бути здійснений відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, виходячи з розміру середньої заробітної плати, яка становить у позивача 932,50грн. Отже, кількість днів прострочення складає 93 робочих дні, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за даний період становить 86722,50грн (93 х 932,50грн). Відповідачем вказаний розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань перед позивачем суду надано не було. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 64342,50грн, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10747,40грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 86722,50грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, згідно вимог ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави, що зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України підлягає судовий збір в сумі 840,80грн та з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 840,80грн.

Outcome: approved