Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, та, уточнивши свої позовні вимоги /а.с.11/, просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, та до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 787, 86 грн. щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідного закону, починаючи стягнення з дня пред"явлення позову та до повноліття сина. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач офіційно працює, має регулярний дохід та може надавати допомогу своїй дитині в тому розмірі, який заявлений в позові. Разом з тим, дитина часто хворіє, що потребує додаткових витрат, а тому, відповідач, як батько, зобов"язаний брати участь в додаткових витратах та піклуватися про стан здоров"я дитини. У зв"язку з вище викладеним змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, які просили задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні та в письмовому запереченні позовні вимоги визнали частково, зокрема, не заперечують проти стягнення аліментів в 1/5 частці від доходів та заперечують проти стягнення додаткових витрат, як таких, що є недоведеними та необгрунтованими. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача та його представника, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає\~ частковому задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що слідує з копії свідоцтва про народження останнього /а.с.7/. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплено в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, відповідно до довідки № 18 від 08 лютого 2017 року, судом встановлено, що відповідач офіційно працює в ТОВ "Планета-друк" на посаді друкаря друкарського висікального автомату, посадовий оклад якого з 01 січня 2017 року становить 4950 грн.. Як слідує з пояснень позивачки та її представника, а також представника відповідача, матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього [PERSON] відповідач надає, але нерегулярно, та на думку позивачки, в недостатньому розмірі. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи та сталий заробіток, інших утриманців не має, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище неповнолітніх дітей, повнолітнього сина та платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дочки, сина; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітнім сином, дочкою;\~ інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем надано та судом прийнято до уваги документи, які підтверджують, що останній хворіє хронічним захворюванням перебуває на обліку у лікаря та затрачає кошти на своє лікування. Враховуючи дані обставини, відповідачем не надано та судом не встановлено поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині на момент розгляду справи, беручи до уваги визнання ним позовних вимог в частині сплати аліментів в розмірі 1/5 від його доходу. А тому, враховуючи Закон України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те, що відповідач офіційно працює та має сталий заробіток, суд стягує з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/4\~ (однієї четвертої) частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде відповідати інтересам дитини, зокрема, для задоволення її мінімальних життєвих потреб, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів. На думку суду, визначений судом розмір аліментів є реальним, завдяки чому матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обовязку утримувати свою дитину, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобовязання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат, судом встановлено наступне Відповідно до положень ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до\~ст.185 СК України\~та роз'яснень, викладених у п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). \~\~\~\~\~\~\~\~Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У пункті 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз'яснено, що до передбаченої\~статтею 185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. За змістом статей\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Під час судового розгляду справи сторонам, зокрема позивачу були роз"яснені в контексті положень ст.ст.10,11 ЦПК України\~наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, а саме надання відповідних доказів, які б підтверджували ту обставину, що позивачка понесла додаткові витрати зумовлені особливими обставинами . Так, судом не було взято до уваги ті обставини, що дитина часто хворіє, потребує додаткових витрат на своє лікування, оскільки дані обставини враховано при визначенні розміру аліментів. Крім того, судом не прийнято до уваги твердження позивачки щодо санаторно-курортного лікування сина, оскільки з наданих медичних документів, зокрема, копії довідки №3 для одержання путівки на санаторно-курортне лікування, слідує, що неповнолітньому [PERSON], [INFO], рекомендовано оздоровлення в санаторіях-профілакторіях міст [PERSON], Житомир. Однак, на підтвердження цієї обставини та розміру додаткових витрат, позивачем та її представником було надано рахунок № 46 від 24 січня 2017 року із зазначенням вартості санаторно-курортного лікування в санаторії "Карпати" міста Трускавця, що не є рекомендованим містом лікування дитини. Таким чином, позивач не надала суду доказів фактично понесених або передбачуваного понесення додаткових витрат на утримання дитини, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), тому, суд вважає позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі по 787 грн. 86 коп. щомісячно необгрунтованою, а тому відмовляє в її задоволенні. Враховуючи вище викладене, позов підлягає лише частковому задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України та п.1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову та підлягають негайному виконанню у розмірі суми платежу за один місяць. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial