Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі ПАТ «Ощадбанк») завдану йому моральну шкоду у сумі 60000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 30 березня 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір на вклад «Весна-Красна», відповідно до умов якого позивачем було внесено на депозит вклад у розмірі 32000 грн. строком шість місяців до 30 вересня 2016 року під 19 процентів річних. У передбачений договором строк сума вкладу [PERSON] повернена не була. У зв'язку з цим позивач, як він зазначає у позовній заяві, впродовж 2016-2018 років був змушений неодноразово звертатися до банку, правоохоронних органів та суду. Постановою Апеляційного суду Львівської області від 05 червня 2018 року за результатами перегляду рішення Галицького районного суду м. Львова було стягнуто з ПАТ «Ощадбанк» на його користь суму вкладу 32000 грн. Позивач вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що він як людина похилого віку змушений був займатися стягненням заборгованості. Це негативно вплинуло на його стан здоров'я, внаслідок чого останній неодноразово перебував на лікуванні. Просить стягнути з ПАТ «Ощадбанк» 60000 грн моральної шкоди та сплачені судові витрати. Ухвалою суду від 15 лютого 2019 року у справі відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників. 15 березня 2019 року до суду надійшов відзив представника ПАТ «Ощадбанк» на позов, де зазначено наступне. Відповідач заперечує проти задоволення позову, норми ст. 611 Цивільного кодексу України передбачають відшкодування моральної шкоди лише у випадку якщо її відшкодування передбачене законом чи договором. Умови договору на вклад «Весна-Красна» від 30 березня 2016 року не передбачає відповідальності у виді відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. Дослідивши матеріали справи, встановивши предмет доказування, всебічно і повно з'ясувавши дані, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, інші обставини, які мають значення для вирішення справи, об'єктивно оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про безпідставність позову та відмову у його задоволенні. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Положення ч.ч. 1,3 ст. 1060 ЦК України визначають, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. 30 березня 2016 року між ПАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір № 119144013 на вклад «Весна Красна», відповідно до умов якого вкладник вніс в банк на депозитний рахунок 32000 грн строком на 06 місяців з процентною ставкою 19 % річних. Днем повернення депозиту є 30 вересня 2016 року. Факт зарахування грошових коштів на рахунок банку підтверджується квитанцією № 119144013 від 30 березня 2016 року. Вклад у передбачений договором строк позивачеві повернений не був, внаслідок чого [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про стягнення грошової суми. Апеляційним судом Львівської області від 05 червня 2018 року за результатами перегляду рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 серпня 2017 року було ухвалено постанову, якою задоволено позов [PERSON] до ПАТ «Ощадбанк» та стягнуто на користь позивача суму вкладу 32000 грн. На підтвердження завданої моральної шкоди позивач надав суду медичні документи, копії його звернень до правоохоронних органів з приводу протиправної діяльності ПАТ «Ощадбанк» та матеріали проведення слідчих дій у кримінальному провадженні. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобовязань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц. Статтею 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що ні чинним законодавством ні договором, укладеним [PERSON] та ПАТ "Ощадбанк" не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у звязку з неповерненням банком грошових коштів переданих на депозит. З урахуванням викладеного, у задоволенні вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed