Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення моральної шкоди та несплаченої суми франшизи, мотивуючи позов тим, що 10.06.2010 року по вул. Максимовича в м. Вінниці мала місце дорожньо-транспортна пригода, а саме відповідач, керуючи автомобілем марки "Шевроле" номер державної реєстрації [NUMBER], на порушення п.13.1 Правил дорожнього руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль ВАЗ 2101 номер державної реєстрації [NUMBER], під керуванням позивача. Внаслідок зіткнення позивач втратив змогу безпечно керувати автомобілем та допустив наїзд на автомобіль марки "Мерседес" номер державної реєстрації [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено належний позивачу автомобіль. Даний факт підтверджується постановою Замостянського районного суду м. Вінниці у справі № 3-2549/10 від 23.07.2010 року, відповідно до якої винним у вчиненні ДТП визнано [PERSON], водія автомобіля марки "Шевроле", номер державної реєстрації [NUMBER], який допустив порушення п. 13.1 ПДР, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП України. Неправомірними діями відповідача [PERSON] завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінює в 5 000 грн. При цьому така шкода зводиться до того, що він внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пережив переляк за своє життя та здоров'я, нервовий стрес, моральні страждання та переживання через пошкодження автомобіля, погіршення його технічного і естетичного стану, у неможливості користуватись автомобілем, у побутових незручностях, що виникли внаслідок цього, у витратах часу на захист своїх прав. Крім того, неправомірними діями відповідача було порушено його життєві плани, звичайний встановлений ритм життя. Після дорожньо-транспортної пригоди він змушений був витрачати багато часу на ремонт та відновлення автомобіля, підшуковування кваліфікованих майстрів, запасних частин, матеріалів для ремонту, що створило для труднощі та негаразди, оскільки раніше він таким ніколи не займався. Крім того, відповідачем не сплачено йому суму франшизи за полісом ВС 9951496 від 25.12.2009 року в розмірі 510 грн. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, суму франшизи за полісом ВС 9951496 від 25.12.2009 року в розмірі 510 грн. та понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги з наведених у позові підстав, крім того пояснив, що строк звернення до суду позивачем пропущено з поважних причин, оскільки позивач після зазначених подій виїхав працювати за кордон де на даний час продовжує працювати. Позивач має можливість приїжджати на Україну лише зрідка на нетривалий термін. В період з червня 2010 року по день звернення до суду позивач перебував переважно за кордоном, тому не мав можливості звернутися до суду. Крім того, позивач намагався мирним чином врегулювати питання, звертався до відповідача з проханням відшкодувати шкоду, однак відповідач не бажав врегулювати питання мирним чином, тому позивач змушений був звернутися до суду. Просить визнати поважними причини пропуску звернення до суду та поновити строк звернення до суду. Зазначив, що в результаті дій відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилася в тому, що позивач пережив нервовий стрес, поніс моральні страждання та переживання через пошкодження автомобіля, погіршення його технічного стану, у неможливості користуватися автомобілем, у побутових незручностях, неправомірними діями відповідача було порушено життєві плани позивача, він змушений був витрачати багато часу на ремонт та відновлення автомобіля, крім того, позивач займався підприємницькою діяльністю пов'язаною з постійними переїздами і пошкодження автомобіля позбавило його можливості працювати. Просить стягнути з відповідача несплачену суму франшизи за полісом ВС 9951496 від 25.12.2009 року розмір якої становить 510 грн., 5 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги з наведених у позові підстав та просить позов задовольнити. Пояснив, що після ДТП син почав себе погано почувати, проходив курс лікування, не мав можливості працювати, оскільки було пошкоджено автомобіль, ремонтом автомобіля займався син. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що його дійсно було визнано винним у вчиненні ДТП, він згоден сплатити позивачу суму франшизи в розмірі 510 грн. В частині стягнення моральної шкоди позов не визнав. Пояснив, що позивачеві було запропоновано Вінницькою дирекцією АТ "УПСК" відшкодувати усю ринкову вартість автомобіля, однак позивач відмовився отримати вказану суму та побажав залишити собі пошкоджений автомобіль. Вважає, що жодної моральної шкоди позивачу не наніс, життєвих планів позивача не порушив, оскільки позивач виїхав за кордон на роботу як і планував, вважає, що ремонтом автомобіля займався батько позивача. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, просить в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просить в позові відмовити в частині стягнення моральної шкоди, оскільки, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заявлених вимог. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин, оскільки позивач мав можливість звернутися до суду. Не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення суми франшизи в розмірі 510 грн. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю позивача, в результаті ДТП синові було завдано моральну шкоду. Син поніс душевні страждання, погіршився його стан здоров'я, він не мав можливості користуватися автомобілем та працювати. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.06.2010 року о 20 год. 50 хв. по вул. Максимовича в м. Вінниці, відповідач, керуючи автомобілем марки "Шевроле" номер державної реєстрації [NUMBER], на порушення п.13.1 ПДР України, не дотримав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль ВАЗ 2101 номер державної реєстрації [NUMBER], під керуванням позивача, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Внаслідок зіткнення позивач втратив змогу безпечно керувати автомобілем та допустив наїзд на автомобіль марки "Мерседес" номер державної реєстрації [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Відповідно до постанови Замостянського районного суду м. Вінниці у справі № 3-2549/10 від 23.07.2010 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Постанова набрала законної сили. Оскільки відповідальність заподіювача шкоди [PERSON] згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застраховано у АТ "УПСК", 01.09.2010 року складено страховий акт №10-046 Ц та визнано потерпілою стороною [PERSON], автомобіль ВАЗ 2101 номер державної реєстрації [NUMBER]. З урахуванням безумовної франшизи (510 грн.) та вартості залишків виплаті підлягає страхове відшкодування в розмірі 4 932 грн. 78 коп. 25.08.2010 року між директором Вінницької дирекції АТ "УПСК" [PERSON] та [PERSON] складено договір про врегулювання страхового випадку за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників ТЗ №ВС 9951496 від 25.12.2009 року, відповідно до якого сторони домовились, що сума страхового відшкодування за пошкоджений застрахований автомобіль ВАЗ 2101 номер державної реєстрації [NUMBER] з вирахуванням франшизи 510 грн. 00 коп. складає (7 775, 41 - 2 332, 63) - 510 = 4 932 грн. 78 коп., з яких 7 775 грн. 41 коп. - ринкова вартість автомобіля, 2 332 грн. 63 коп. - вартість залишків (30% від 7 775 грн. 41 коп.), 510 - франшиза за полісом ВС 9951496 від 25.12.2009 року. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 22.3 ст. 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру в наслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності , прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 5 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, суму франшизи за полісом ВС 9951496 від 25.12.2009 року в розмірі 510 грн. та понесені судові витрати. Що стосується позовної вимоги про стягнення суми франшизи за полісом ВС 9951496 від 25.12.2009 року в розмірі 510 грн., суд зазначає, що в судовому засіданні відповідач визнав позов в цій частині та згоден сплатити зазначені кошти позивачу, тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід задовольнити. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., суд вважає, що позов в цій частині є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що неправомірними діями відповідача позивачеві було нанесено моральну шкоду, яка виразилася в тому, що позивач пережив нервовий стрес, поніс моральні страждання та переживання через пошкодження автомобіля, погіршення його технічного стану, у неможливості користуватися автомобілем, було порушено життєві плани позивача. При цьому суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, ступень вини відповідача, вимоги розумності та справедливості і вважає, що на користь позивача слід стягнути з відповідача 500 грн. моральної шкоди. Що стосується заяви позивача про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно до ч. ч. 2-5 ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, позивач має право звернутись до суду з такими вимогами протягом трьох років, починаючи від дня, коли дізнався про порушення свого права. Як вбачається з матеріалів справи ДТП відбулася 10.06.2010 року, отже з цього часу позивач дізнався про порушення свого права. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду 30.10.2013 року, тобто після спливу строку позовної давності. Представник позивача просить визнати поважними причини пропуску звернення до суду та поновити строк звернення до суду. Як встановлено в судовому засіданні в період з червня 2010 року по день звернення до суду позивач перебував переважно за кордоном, а отже, з об'єктивних причин не мав можливості у встановлений строк звернутися до суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин, а тому порушене право підлягає захисту. Суд відкидає твердження позивача та його представника про те, що жодної моральної шкоди позивачу не нанесено та що позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин, оскільки дані твердження спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви до суду, то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені і документально підтвердженні судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial