Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею усі права та обовязки забудовника в тому числі право власності на будівельні матеріали, обладнання, які бкли використані в процесі будівництва, право здачі, введення в експлуатацію, реєстрації права власності, отримання свідоцтва про право власності об*єкта нерухомого майна садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться на земельній ділянці площею 237 кв.м за адресою: м.Миколаїв, вул. 6 Ялтинська, буд. 51 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 12.11.1994 року. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є спадкоємицею [PERSON], померлої 12.11.1994 року на підставі складеного нею заповіту від 24.03.1994 р., посвідченого державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого 24.03.1994 року в реєстрі за № 1-1332. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається зі всього майна померлої, в тому числі житлового будинку №1-Б зі всіма прилеглими до нього побутовими приміщеннями, який знаходиться по вул. Ялти в м.Миколаєві. Інших спадкоємців за законом та заповітом не має. Відповідно до рішення № 366 виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 07.08.1992 року "Про перейменування вулиць та зміну нумерації будинків в робітничому селищі "Ялти", про повернення вулиці 60 років СРСР старого найменування - вул. Біла" адреса житлового будинку, який залишився їй в спадщину, змінилася на адресу: м.Миколаїв, вул. Ялтинська, буд. 51. Згідно з технічним паспортом, складеним Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації від 23.11.2015 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок, належний [PERSON], що знаходиться на земельній ділянці площею 237 кв.м за адресою: м.Миколаїв, вул. 6 Ялтинська, буд. 51 це житловий будинок, збудований в 1950 р., загальною площею 53,1 кв. м, складається з двох кімнат житловою площею 28,1 кв. м, обладнаний двома коридорами, кухнею, санвузлом. З моменту відкриття спадщини (12.11.1994 року) по теперішній час вона користується спадковим будинком, підтримує його в належному стані, сплачує усі комунальні платежі. Позивач вказує, що 09.09.2015 року вона звернулася до державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], на що отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з тієї причини, що відсутні правовстановлюючи документи щодо належності житлового будинку, зазначеного в заповіті спадкодавцеві [PERSON] Через свою необізнаність [PERSON] за життя не ввела до експлуатації збудований житловий будинок, відповідно не отримала правовстановлюючих документів, які необхідні для підтвердження права власності на новостворене нерухоме майно. До судового засідання позивач не з'явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи-Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали страви, копію спадкової справи №441/2015 до майна померлої [PERSON], суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 24 березня 1994 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, зареєстровано в реєстрі за №1-1332, відповідно до якого заповідач заповіла усе належне їй майно, в тому числі належний їй на праві власності житловий будинок зі всіма прилеглими до нього побутовими приміщеннями та спорудами, який знаходиться в м.Миколаєві, вул. Ялти, 1Б позивачу [PERSON] (а.с. 10). 12 листопада 1994 року [PERSON] померла (а.с. 8). після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого в м. Миколаєві, вул. Ялти, 1-Б. За даними технічного паспорту, складеного 23.11.2015 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 51, вул. 6 Ялтинська, м.Миколаїв, власником вказаного будинку є [PERSON], розмір часток власності не визначений (а.с. 15). За повідомленням Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 23.11.2015 року №2-5651 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Ялтинська, 51 станом на 28.12.2012 року не зареєстровано, інвентарізаційна вартість житлового будинку складає 90302 грн. (а.с. 11). Відповідно до архівного витягу рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів від 07.08.1992 року № 366 «Про перейменування вулиць та зміну нумерації будинків в робітничому селищі «Ялти», про повернення вулиці 60 років СРСР старого найменування-вул. Біла» змінено назву та нумерацію будинку, що розташований в м.Миколаєві, по вул. Ялти, 1Б, перейменовано та змінено нумерацію на вул. 6 Ялтинська, 51. Прізвище домоволодільця зазначено як [PERSON] (а.с. 4-6). Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом*якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 05.05.1998 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, колі і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини, згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини, за нормами ст. 526 ЦК УРСР, визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За нормами ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 8 [PERSON] Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва (до введення в експулатацію) його права та обов*язки як забудовника входять до склалу спадщини. Згідно з п. 1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» №10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 р. право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому ст.ст. 529-535 ЦК УРСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов*язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Відповідно до ст. 86 ЦК УРСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Таким чином, право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. За даними технчного паспорту, складеного КП «МБТІ» від 23.11.2015 р. житловий будинок був збудований [PERSON] у 1950 році. У 1950 році набуття права власності регулювалось Указом Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26.08.1948 р. «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», який втратив чинність на підставі Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 22.02.1988 р. №8502-ІІ, та [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 р. «Про порядок застосування Указу Президії Верховної [PERSON] СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які не пов*язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Згідно зі ст. 1 вказаного Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п*яти як у місті, так і поза містом. Відповідно до п. 2 зазначеної [PERSON] земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих длянках будинки є особистою власністю забудовника. 31.01.1966 року Міністерстовм комунального господарства УРСР була затверджена Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, відповідно до пунктів 6, 7 якої підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за п.10 переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26.08.1948 р., є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Відповідно до листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної [PERSON] УРСР від 22.01.1979 р. «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентарізації не були відображені в матеріалах інвентарізації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочиних). Померла [PERSON] через свою необізнаність за життя не ввела в експлуатацію збудований нею житловий будинок, відповідно не отримала документів, що підтверджують її право власності. Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов*язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набутття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до [PERSON] КМУ №461 від 13.04.2011 р., якою затверджено Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об*єктів, прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку проводиться на ім*я забудовника. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщшини входять усі права та обов*язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі вищенаведеного, житловий будинок, який знаходиться на земельній ділянці 237 кв.м за адресою: м. Миколаїв, вул. 6 Ялтинська, №51, не знаходився на праві власності у померлої [PERSON], і до складу спадщини померлої входять лише визначені майнові права, а саме: права та обов*язки забудовника, у тому числі право власності на будівельні матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва будинку, право здачі, введення до експлуатації, право отримання свідоцтва про право власності на збудований будинок, реєстрації права власності на нерухоме майно. Таким чином, позивач як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] має право на спадкування прав та обов*язків забудовника цього житлового будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 177 ЦК України об*єктами цивільних прав є майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Крім того. відповідно до ст. 190 ЦК України майном, як особливим об*єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов*язки. Частиною 1 ст. 178 ЦК України передбачено, що об*єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватись або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід*ємними від фізичної чи юридичної особи. Враховуючи викладене, суд, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved