Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач в червні 2011 року звернулась до суду з позовом до Інституту всесвітньої історії Національної академії наук України в якому просила стягнути на ії користь середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення ії на роботі з 09 лютого 2010 року по 26.05.2011 року у розмірі 162507,76 грн., допустивши негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць; стягнути 10500 грн.- три відсотки річних за затримку виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу, коштів по листкам непрацездатності у розмірі 5 581,37 грн.; стягнути грошову компенсацію за час затримки розрахунку по заробітній платі у розмірі 20264,22 грн.; витрати на правову допомогу у розмірі 11300,00 грн. В ході розгляду справи позивач неодноразово змінювала позовні вимоги та остаточно уточнивши їх, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі з 09 лютого 2010 року по 06.09.2011 року у розмірі 163 010,88 грн.; моральну шкоду у розмірі 12600,00 грн. ; три відсотки річних у розмірі 10129,46 грн. за затримку заробітної плати за час вимушеного прогулу, коштів по листкам непрацездатності; грошову компенсацію за час затримки розрахунку у розмірі 20264,22 грн.; кошти по листку непрацездатності серія АБС № 670610 за період з 06.06 по 17.06.2011 року у сумі 3781,35 грн.; заборгованість по заробітній платі у розмірі 581,51 грн.; 290,76 грн.- 50% надбавки за високі досягнення у праці; 19974,19 грн.- грошову компенсації за невикористану відпустку за період з 11 листопада 2008 року по 21 червня 2011 року за 79 робочих днів; матеріальну допомогу у розмірі одного посадового окладу у сумі-1613,00 грн; ; заборгованість по заробітній платі за травень-червень 2011 року, надбавки за високі досягнення у праці, компенсації за невикористану відпустку, кошти по листкам непрацездатності у сумі 7 тис. грн. В ході розгляду справи позивачем подано заяву про відмову від позову в частині стягнення з відповідача коштів по листку непрацездатності серія АБС № 670610 за період з 06.06 по 17.06.2011 року у сумі 3781,35 грн. ;заборгованість по заробітній платі у розмірі 581,51 грн.; 290,76 грн.- 50% надбавки за високі досягнення у праці; компенсації за невикористану відпустку, кошти по листкам непрацездатності у сумі 7 тис. грн. В обґрунтування позову вказує на те, що вона була прийнята до Інституту європейських досліджень НАН України на посаду головного економіста, керівника фінансово-економічного підрозділу, планово-економічної служби відповідно до наказу від 11.10.2007 року № 310/238. Наказом від 12 лютого 2009 року ії було звільнено з займаної посади на підставі пункту 4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин. Вказує, що відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2010 року, яке набрало законної сили, ії було поновлено на посаді головного економіста Інституту Європейських досліджень Національної академії наук України з 03 листопада 2008 року та стягнуто на ії користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, кошти по листкам непрацездатності та моральну шкоду. В частині поновлення на роботі з 03.11.2008 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 11320,24 року - рішення судом було допущено до негайного виконання. Згідно з постановами державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м.Києві за №№ 176033655, 17603283 від 24 лютого 2010 року; ВП № 2066411 від 29.07.2010 року було відкрито виконавче провадження з виконання рішення Соолом`янського районного суду м. Києва від 08.02.2010 року, яке набрало законної сили , зокрема про поновлення на роботі на посаді; стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 11320.24 грн.; про стягнення коштів у сумі 136555,92 грн., з яких: заробітна плата за час вимушеного прогулу 101378,64 грн.; коштів по оплаті лікарняних листків у сумі 34677,28 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. Постанови з пропозицією добровільного виконання рішення суду протягом 7 днів були направлені боржнику на юридичну та фактичну адреси та були вручені відповідальній особі, в підтвердження чого послалась на відмітку про отримання, однак відповідач і посадова особа директор Кудряченко Андрій Іванович рішення суду не виконав та у встановлений строк на посаді не поновив. Вказує, що рішення суду фактично є виконаним лише 26.05.2011 року, кошти по заробітній платі, оплаті лікарняних листків непрацездатності, моральної шкоди у строк не сплачений, а всі належні кошти виплачені лише 22.06.2012 року. В підтвердження затримки виконання рішення суду , та ухилення відповідачів від його виконання, позивач посилається на неодноразові вимоги державного виконавця, застосування до відповідача штрафних санкцій, направлення матеріалів до суду про порушення кримінальної справи за невиконання рішення суду. Зазначає, що фактичне поновлення ії на роботі відбулось лише 26.05.2011 року у зв`язку з чим за період з 08.02.2010 року -часу ухвалення судом рішення по справі по 26.05.2011 року - часу фактичного виконання рішення суду , на ії користь з відповідача підлягає стягненню середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за 324 робочих днів у розмірі 163010 грн.,88 коп., яка обрахована відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 « Про Порядок обчислення середньої заробітної плати». Також позивач вважає, що з відповідача за час затримки виконання рішення суду про виплату коштів за час вимушеного прогулу у відповідності до ст.625 ЦК України підлягає стягненню 10093,43грн.-три відсотки річних. Посилаючись на умисне невиконання протягом тривалого часу відповідачем рішення суду і затримку виплат із заробітної плати за час вимушеного прогулу, коштів по листкам непрацездатності, відшкодування моральної шкоди у відповідності до Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 « Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» , позивач просить стягнути грошову компенсацію з урахуванням індексу інфляції у розмірі 20264,22 грн. Крім того, позивач вважає, що з відповідача слід стягнути грошову компенсацію при звільненні у розмірі 19 974,19 коп. за 79 днів невикористаної відпустки , з 11 листопада 2008 року по 11 листопада 2009 року та матеріальну допомогу у розмірі 1613,00 грн. відповідно до поданої заяви. Також позивач зазначає, що дії відповідача, спрямовані на невиконання рішення суду, призвели до втрати реальних доходів у вигляді заробітної плати, матеріальної скрути; позбавлення можливості вирішення сімейних та побутових питань-сплати комунальних платежів, купівлі одягу; спричинили моральні страждання, що обумовлені зміною життєвого ритму, у зв`язку з чим позивачка з відповідача просить стягнути моральну шкоду розмірі 12600 грн., яку вона вважає достатнім розміром відшкодування їй за завдані збитки. В судовому засіданні позивач та ії представник вказані вище позовні вимоги підтримали та просили їх задоволення. В ході розгляду справи позивачем подано заяву про відмову від позову в частині стягнення з відповідача коштів по листку непрацездатності серія АБС № 670610 за період з 06.06 по 17.06.2011 року у сумі 3781,35 грн. ;заборгованість по заробітній платі у розмірі 581,51 грн.; 290,76 грн.- 50% надбавку за високі надбавку за високі досягнення у праці; компенсації за невикористану відпустку, кошти по листкам непрацездатності у сумі 7 тис. грн. Представник відповідача , представник третьої особи та третя особа в ході розгляду справи проти позовних вимог заперечували, пославшись на зловживання позивачем своїми правами та подання неправдивих відомостей. Представником відповідача через канцелярію суду подані письмові заперечення на позов в яких вказано на те, що рішення суду на момент звернення до суду [PERSON] виконані в повному обсязі, пославшись на те, що відповідач , реалізовуючи свої процесуальні права, звертався за роз`ясненням порядку і способу виконання рішення суду та в подальшому оскаржував ухвалу про відмову у роз»ясненні рішення суду до Апеляційного суду м. Києва. Представник відповідача зазначає, що 13.09.2010 року на підставі постанови державного виконавця про арешт, рахунки Інституту було арештовано. Згідно повідомлень Управління Державного казначейства у Печерському районі кошти у сумі 155 тис. грн.. були стягнуті з рахунків Інституту 30.09.2010 року та 27.10.2010 року; рішення суду в межах платежу за один місяць у розмірі 11320,24 грн., було виконано 01.10.2010 року. Також представник відповідача у свої запереченнях вказує, що 26.05.2011 року [PERSON] у присутності державного виконавця Печерського РУЮ була поновлена на посаді головного економіста Інституту та 26.05.2011 року приступила до виконання обов`язків. В подальшому 06.06.2011 року повідомила про вихід на лікарняний, а 20.06.2011 року подала заяву про звільнення з посади головного економіста за власним бажанням. Про необхідність отримання трудової книжки та розрахунку [PERSON], як вказує представник відповідача , було повідомлено неодноразово; кошти за розрахунком за відпрацьований час було депоновано на розрахунковий рахунок. Представник відповідача зазначив, що рішення суду щодо стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць виконано 13.09.2010 року, кошти в сумі 11320,24 грн. перераховано на рахунок [PERSON] згідно з платіжним дорученням № 357/12 від 01.10.2010 року; щодо поновлення на роботі рішення суду виконано 26.05.2010 року; щодо стягнення з Інституту коштів у сумі 136 555,92 грн.- виконавче провадження зупинено згідно з рішенням Апеляційного суду м. Києва від 10.03.2010 року. 25.10.2011 року з рахунків відповідача списано 136555,92 грн. З підстав викладених у запереченнях представник відповідача просив у позові відмовити. В подальшому , будучи повідомленими належним чином, про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з`явились. Відповідно до Ухвали Солом`янського районного суду м.Києва від 29.01.2014 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до Інституту всесвітньої історії Національної академії наук України , третя особа: Директор Інституту всесвітньої історії Національної академії наук України Кудряченко Андрій Іванович про стягнення з відповідача коштів по листку непрацездатності серія АБС № 670610 за період з 06.06 по 17.06.2011 року у сумі 3781,35 грн. ;заборгованість по заробітній платі у розмірі 581,51 грн.; 290,76 грн.- 50% надбавки за високі досягнення у праці; компенсації за невикористану відпустку, кошти по листкам непрацездатності у сумі 7 тис. грн. закрито. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Як встановлено в ході розгляду справи [PERSON] працювала в Інституті Європейських досліджень Національної Академії наук України на посаді головного економіста планово-економічної служби з 11 жовтня 2007 року. Наказом № 310/10 від 12 лютого 2009 року [PERSON] було звільнено за прогули без поважних причин з 03 листопада 2008 року за пунктом 4 статті 40 КЗпП України. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2010 року , визнано недійсним наказ Інституту Європейських досліджень Національної Академії наук України № 310/10 від 12 лютого 2009 року про звільнення [PERSON]; поновлено ії на роботі на посаді головного економіста з 03 листопада 2008 року; стягнуто з Інституту Європейських досліджень Національної Академії наук України на користь [PERSON] 34677,28 грн. по оплаті лікарняних листків, 112698,88грн. за час вимушеного прогулу, 500 грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та виплаті заробітної плати за 1 місяць в розмірі 11320,24 грн. допущено до негайного виконання. Згідно з ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва від 01.07.2010 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2010 року залишено без змін та набрало законної сили. Як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, 15.02.2012 року відповідач Інститут Європейських досліджень Національної Академії наук України змінив назву на Інститут Всесвітньої Історії Національної Академії наук України. ( а.с.10-12 т.3). З матеріалів справи вбачається ,що 17 лютого 2010 року Солом`янським районним судом м. Києва на виконання рішення суду виданий виконавчий лист про поновлення [PERSON] на роботі на посаді головного економіста з 03 листопада 2008 року . Відповідно до постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції від 24.02.2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа про поновлення [PERSON] на роботі на посаді головного економіста Інституту. ( а.с.34). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 « Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Рішення про поновлення на роботі позивачки [PERSON] підлягало негайному виконанню та у зв`язку з відсутністю добровільного виконання рішення , було звернуто до примусового виконання відповідно до вимог Закону України « Про виконавче провадження». Відповідно до приписів Закону України « Про виконавче провадження» виконання рішення вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Поновлення на роботі-це повернення працівника в попередній стан, який існував до його незаконного звільнення, правовими наслідками поновлення на роботі є надання йому попередньої роботи ( посади), з тими же функціональними обов`язками, які мали місце до звільнення; здійснення оплати всього часу вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням; поновлення непереривного стажу роботи, в тому числі стажу для відпустки та поновлення у всіх правах за цією посадою . З матеріалів справи вбачається, що поновлення на роботі [PERSON] відбулось лише 26.05.2011 року , що підтверджується актом державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м.Києві від 26.05.2011 року та наказом відповідача від 26.05.2011 року № 310/19 про поновлення [PERSON] на роботі. В подальшому відповідно до наказу від 21.06.2011 року № 310/35 [PERSON] була звільнена з посади за власним бажанням згідно з ст.38 КЗпП України . Виконання рішення суду, згідно з ст.77 Закону України « Про виконавче провадження», ст.ст.235 КзПП України є обов`язком керівника, за невиконання та ухилення якого передбачена відповідальність, встановлена законом. З матеріалів справи вбачається , що відповідач по справі-боржник по виконавчому провадженню неодноразово використовував своє право на оскарження дій державного виконавця при виконанні рішення суду в справі про поновлення [PERSON] на посаді. Матеріали справи свідчать також і про те, що у період з квітня 2010 року по вересень 2010 року [PERSON] неодноразово зверталась до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції з приводу невиконання відповідачем рішення суду. Встановлено, що відповідачу 10.03.2010 року та 22.03.2010 надсилались вимоги про необхідність виконання рішення суду, за невиконання яких згідно з постановою державного виконавця від 22.03.2010 року та від 05.05.2010 року було накладено штраф. Матеріали справи свідчать також і про те, що 28.05.2010 року старший державний виконавець звертався до Печерського районного суду м.Києва з поданням про притягнення до кримінальної відповідальності боржника Інститут європейських досліджень НАН України. ( а.с.а.с.144-145 т.1). Всі ці обставини у їх сукупності свідчать про те , що відповідачем по справі свідомо допущено затримку у виконанні рішення суду про поновлення позивача на посаді, а відтак на відповідача повинна бути покладена відповідальність за невиконання рішення суду, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за період з 09.02.2010 року по 26.05.11 року підлягають задоволенню. Судом встановлено, що до моменту поновлення позивачки на роботі по рішенню суду , середньоденна заробітна плата позивача , обрахована відповідно до постанови КМУ №100 від 08.02.1995 року складала 503грн.12 копійок за два повних місяця перед звільненням ( вересень 2008 року - 9748 грн. та жовтень 2008 року -12892,48 грн. (9748+12892,48): 45 робочих днів =22640,48:45=503,12). Кількість днів вимушеного прогулу з 09.02.2010 року по 26 травня 2011 року становить 324 дні, а тому 324х 503,12 = 163010,88грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу. Крім того, встановлено, що 18 лютого 2010 року Солом`янським районним судом м.Києва видано виконавчий лист про стягнення з відповідача за один місяць середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 11320,24 грн., провадження по якому відкрито 24.02.2010 року. 21 липня 2010 року виданий виконавчий лист про стягнення з відповідача на користь позивача 34677,28 грн. по оплаті лікарняних листків; 101378,64 грн.-за час вимушеного прогулу, 500 гривень по відшкодуванню моральної шкоди, провадження по виконанню якого відкрито державною виконавчою службою 29.07.2010 року. Відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв"язку з порушенням строків їх виплати" та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. за № 159 "Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв"язку з порушенням термінів їх виплати" нараховується у разі затримки працедавцем виплати на один і більше календарних місяців нарахованих доходів разом із сумою індексації, які отримують фізичні особи у гривнях на території України і не мають одноразового характеру, а саме : заробітна плата ( грошове забезпечення ) з урахуванням сум індексації; допомога з тимчасової непрацездатності, інше. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць і приросту індексу споживчих цін ( індексу інфляції ) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Державним комітетом статистики України у газеті "Урядовий кур"єр". У зв"язку з вищевикладеним розмір індексів інфляції за 2010 становив:109,1, за шість місяців 2011 року 104,8. 112698 грн. 88 коп. - сума заробітної плати за час вимушеного прогулу, та сума допомоги з тимчасової непрацездатності - 34677 грн. 28 коп, грошові кошти на які за рішенням суду повинен нараховуватись індекс інфляції, тому 112698 грн. 88 коп. + 34677 грн. 28 коп. = 147376 грн. 16 коп. загальна сума, на яку нараховується компенсація у зв"язку інфляцією. Розрахунок компенсації в зв"язку з інфляцією здійснюється за такою формулою : сума боргу х X % ( перемножені між собою помісячні індекси інфляції за відповідний період ): 100 % - ( сума боргу ) = X грн. Перемножені між собою помісячні індекси інфляції за відповідний період становлять :101,9 х 100,9 х 99,7 х 99,4 х 99,6 х 99,8 х 101,2 х 102,9 х 100,5 х 100,3 х 100,8 х 101,0 х ! 100,9x 101,4x 101,3 x100,8 х 100,4 = 113,75 % . Таким чином розрахунок компенсації, в зв"язку з інфляцією ставить : 147376 грн. 16 коп. X 113,75 % : 100 % - 147376 грн. 16 коп. = 167640 грн. 38 коп. - 147376 грн. 16 коп. = 20264 гривні 22 копійки - сума компенсації, яка належить до стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] у зв"язку з інфляцією . Також суд вважає можливим задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної допомоги у розмірі посадового окладу ,що становить 1613 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач послалась на те, що заява про надання матеріальної допомоги була нею подана 26.05.2011 року в присутності державного виконавця під час виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до Розділу 2.3 затвердженого Колективного договору Інституту та погодженого головою профкому передбачено надання працівникам матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі одного посадового окладу. Отже, виходячи із умов оплати праці в Інституті, зважаючи на те, що наявність заяви [PERSON] про надання їй матеріальної допомоги , відповідачем не спростована, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну допомогу у розмірі 1 613 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зважаючи на те, що в ході судового розгляду встановлено порушення трудових прав позивача відповідачем , що спричинено необґрунтованим зволіканням виконання рішення суду, необхідності витрачання тривалого часу для поновлення своїх прав, суд виходячи із засад розумності та справедливості, вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 3 000 грн.00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди. Проте, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних у розмірі 10129,46 грн., оскільки відповідальність передбачена ст.625 ЦК України за невиконання грошових зобов»язань на спірні правовідносини не поширюється, оскільки відповідальність за неналежне виконання умов оплати праці та порушення трудових прав , регулюється спеціальними нормами Кодексу Законів України про працю та спеціальними нормами законодавства. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації за невикористану відпустку з 11 листопада 2008 року по 21 червня 2011 року з наступних підстав. До мінімальних гарантій для працівників, встановлених державою згідно із Законом України « Про оплату праці» відносяться , між іншого оплата щорічних відпусток. За загальним правилом щорічні відпустки надаються за фактично відпрацьований час, та виходячи із даного правила, вираховується і грошова компенсація за невикористану відпустку при звільненні працівника. Отже, зважаючи на те, що грошова компенсація за невикористану відпустку увійшла до структури розрахунку заробітної плати при звільненні відповідно до наказу від 21 червня 2011 року ,беручи до уваги, що в період за який позивач просить стягнути грошову компенсацію , вона фактично не працювала, та на відповідача вже покладена достатня відповідальність за затримку виконання рішення суду , суд вважає ,що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. На підставі викладеного вище, оцінюючи докази у їх сукупності та кожний доказ окремо , суд вважає ,що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 163010, 88 грн.-середній заробіток за час затримки виконання рішення суду; грошова компенсація за час затримки розрахунку по заробітній платі у розмірі 20264,22 грн, матеріальна допомога у розмірі 1613 грн. та моральна шкода у розмірі 3 тис.грн., а всього з відповідача підлягає стягненню 187888,1 грн. В іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат, суд вважає, що з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір у розмірі 1 878,88 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial