Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

До Зіньківського районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] із цивільним позовом до Кредитної спілки «Зіньківська» про захист прав споживачів, вякому позивач просить заборонити відповідачеві вживати до нього нечесну підприємницьку практику у всіх її проявах та визнати недійсним кредитний договір №293/13 від 31.12.2013 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовільнити у повному обсязі та просив. В судовому засіданні представник відповідача Леонтій О.Г., проти позову заперечував та просив суд визнати позивача боржником Кредитної спілки «Зіньківська». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи документальні докази і надавши їм належну правову оцінку суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як було встановлено судом в другому півріччі 2015 року посадовими особами відповідача по відношенню до позивача почали вчинятись дії, які містять ознаки недобросовісної підприємницької практики, а також відповідачем було надіслано позивачеві дві претензії в тому числі №148 від 04 вересня 2015 року на суму 12982,51 грн. та №149 від 04 вересня 2015 року на суму 19875,44 грн.. З приводу зазначених обставин позивач 24 вересня 2015 року звернувся до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення за ознаками у ч. 2 статті 189, ч. 2 статті 190 КК України, ст. 232 КК України - вимагання, шахрайство та розголошення банківської таємниці. Згідно повідомлення слідчого Зіньківського ВП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта Хурси С.В. від 21.11.2016 року, заява позивача від 24 вересня 2015 року була внесена до ЄРДР за 12015170170000593 від 24.09.2015 року, на даний час кримінальне провадження закрите згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Як повідомив представник позивача в судовому засіданні копії постанови про закриття кримінального провадження позивач на час розгляду даної справи не отримував. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем була направлена позивачеві претензія від 02 червня 2016 року №76, в якій відповідач зазначає, що сума заборгованості позивача за кредитом згідно кредитного договору №293/13 від 31.12.2013 року складає 30031,35 грн. та пропонує погасити всю суму заборгованості, або написати заяву з проханням щодо складання графіку поетапного погашення цієї заборгованості. Позивач 04.06.2016 року направив відповідачеві поштою заяву від 03.06.2016 року, в якій просив надати йому належним чином засвідчені копію договору та розрахунок суми основного боргу та відсотків помісячно. Зазначена заява була отримана відповідачем 07.06.2016 року, що підтверджується матеріалами справи, однак відповідач витребовуваних документів позивачеві не направив, що і стало підставою для позову. Представником відповідача були надані до матеріалів справи копії договору №293/13 від 31.12.2013 року, видаткового касового ордера та платіжних документів про часткову сплату позивачем отриманого кредиту. Також представником відповідача були надані копія статуту та копії листів голови спостережної ради до міського голови щодо пікетування сесій районної ради депутатом якої є позивач, з приводу його боргу перед кредитною спілкою та до Зіньківського районного суду, щодо пікетування судових засідань Зіньківського районного суду в яких прийматиме участь представник позивача [PERSON], з приводу його боргу перед кредитною спілкою. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявив, що договір №293/13 від 31.12.2013 року, видатковий касовий ордер та платіжні документи про часткову сплату позивачем отриманого кредиту є фальсифікованими і позивач ніякого кредиту не отримував і ніяких коштів не сплачував, а підписи позивача на договорі і видатковому касовому ордері, які мали бути вчинені в один і той же час, відрізняються один від одного і несхожі на підпис позивача, а прибуткові касові ордери про начебто здійснені позивачем проплати взагалі не містять підпису позивача, що є порушенням порядку ведення касового обслуговування у фінансових установах. Представник відповідача в судовому засіданні заявив, що у нього немає ніяких сумнівів щодо того, що на вищевказаних документах підпис позивача і що розписувався саме він, а не хтось інший. З огляду на заявлені твердження сторін, а також те, що підписи позивача дійсно відрізняються, судом було поставлено на обговорення в судовому засіданні питання щодо проведення експертизи підписів. За результатами обговорення сторони не заявили клопотання про призначення експертизи, а тому ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 21.11.2016 року позовні вимоги позивача в частині визнання недійсним кредитного договору №293/13 від 31.12.2013 року було залишено без розгляду. Щодо позовних вимог позивача, в частині заборони відповідачеві вживати до позивача нечесну підприємницьку практику, суд вважає вимоги обгрунтованими і такими що підлягають задоволенню. Відповідно частини 1, 5, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Суд вважає, що у даному випадку очевидними проявами нечесної підприємницької практики відповідача по відношенню до позивача є направлення претензій із значенням різних сум боргу за одним і тим же зобов'язанням, приховування інформації щодо стану та наявності зобов'язань, стверення психологічного тиску шляхом подання головою спостережної ради Кредитної спілки «Зіньківська» Супруненком М.М. звернень до міського голови, щодо пікетування сесій Зіньківської районної ради Полтавської області, депутатом якої являється позивач та до Зіньківського районного суду Полтавської області, щодо пікетування судових засідань Зіньківського районного суду в яких прийматиме участь представник позивача [PERSON], з приводу їхніх боргів перед Кредитною спілкою «Зіньківська». Відповідно ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Позивачем не надано суду доказів на які він посилається, а саме, на які саме прояви він посилався, (в чому вони виражаються) коли просив заборонити Кредитній спілці «Зіньківська» вживати до [PERSON] нечесну підприємницьку практику. На основі викладеного та

Outcome: partial