Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

03.08.2018р. Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом, в якому вказав, що у нього з [PERSON] (далі - відповідач) укладений кредитний договір б/н від 11.01.2010р., за яким останній отримав кредит у розмірі 2 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що відповідач, всупереч норм закону та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 28.05.2018р. у нього перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 61 369 грн. 15 коп., з якої: 17 733 грн. 12 коп. - заборгованість за кредитом; 3 462 грн. 28 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 36 775 грн. 22 коп. - заборгованість за пенею; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 2 898 грн. 53 коп. - штраф (процентна складова). 10.10.2018р. представник відповідача [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" зменшити розмір пені до 50% відсотків суми боргу, а саме до 8 866 грн. 56 коп., а також просить застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення пені. 08.11.2018р. позивач подав до суду відзив на заяву, в якій просить відмовити в задоволенні заяви відповідача про зменшення розміру пені, вказуючи на те, що до спірних правовідносин п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" не застосовується, відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин наявність яких необхідна для застосування приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України. Також позивач, посилаючись на постанови Верховного Суду України від 19.03.2014р. у справі № 6-14цс14 та від 18.06.2014р. у справі № 6-61цс14, вказує про відсутність підстав для застосування строків позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині стягнення 13 700 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, щодо інших позовних вимог заперечив, при цьому підтримав раніше подану заяву про зменшення розміру пені та застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження. Суд з власної ініціативи розгляд справи проводить в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заслухав пояснення відповідача, дослідив письмові докази, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач у простій письмовій формі 11.01.2010р. уклали кредитний договір, який складається із заяви відповідача, "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умов та правил), "Правил користування платіжною карткою" та "Тарифів Банку". Відповідно до умов кредитного договору позивач випустив та надав відповідачеві - держателю платіжну картку, тип кредитного ліміту: фінансовий. На день укладення цього договору встановив ліміт у розмірі 2 500 грн. 00 коп. із базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору із розрахунку 360 днів в році. Вказане підтверджується заявою [PERSON] від 11.01.2010р., Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Умов та правилами надання банківських послуг", з якими відповідач був ознайомлений в день укладення договору письмово. Згідно умов кредитування, розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, погашення відбувається в строк до 25 числа наступного за звітним шляхом внесення коштів на карту клієнтом, або шляхом списання банком самостійно з дебіторської карти клієнта. Щодо зміни кредитного ліміту, банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 "Умов та правилами надання банківських послуг", де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 "Умов та правил надання банківських послуг". Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умов та правилами надання банківських послуг", "Правил користування платіжною карткою" та "Тарифів Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою". Пунктом 1.1.3.2.3 "Умов та правил надання банківських послуг" передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 "Умов та правил надання банківських послуг". Відповідно до п. 1.1.2.3. до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 "Умов та правил надання банківських послуг", позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 "Умов та правил надання банківських послуг", у разі невиконання зобов'язань за Договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти повинен слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 "Умов та правил надання банківських послуг". Відповідно до п. 2.1.1.7.6 "Умов та правил надання банківських послуг", при порушенні позичальником строків платежів по якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову. У відповідності до п. 2.1.1.12.6.1. "Умов та правил надання банківських послуг", у разі виникнення прострочених зобов'язань за борговими зобов'язаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту. Відповідно до п. 2.1.1.12.11 "Правил користування платіжною карткою", банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Відповідно до п. 1.1.7.12 "Умов та правил надання банківських послуг", сторонами було визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідач суму кредиту отримав, однак зобов'язання повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором, не виконав, у зв'язку з чим в останнього перед кредитором виникла заборгованість. Згідно розрахунку позивача станом на 28.05.2018р. у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 61 369 грн. 15 коп., з якої: 17 733 грн. 12 коп. - заборгованість за кредитом; 3 462 грн. 28 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 36 775 грн. 22 коп. - заборгованість за пенею; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 2 898 грн. 53 коп. - штраф (процентна складова). Вказаний розрахунок відповідачем не спростований. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення відповідачем було здійснено 25.03.2016р. в сумі 20 грн. 00 коп., а також 12.03.2016р. в сумі 13 400 грн. Після цього, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов'язань за цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно д статті 1048 цього Кодексу. Крім того, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З огляду на вищевикладене суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано в частині стягнення 17 733 грн. 12 коп. - заборгованості за кредитом, 3 462 грн. 28 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 36 775 грн. 22 коп. - заборгованість за пенею. Щодо позовних вимог в частині стягнення штрафів слід зазначити наступне. Пунктом 2.1.1.7.6 "Умов та правил надання банківських послуг", сторонами, тобто позивачем та відповідачем передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по любому із грошових зобов'язань, передбачених договором. З розрахунку заборгованості наданого позивачем слідує, що станом на 28.05.2018р. за одні і ті ж порушення строків виконання грошових зобов'язань позивачем до відповідача застосовано цивільно-правову відповідальність як у виді пені, так і виді штрафів. Наявність даних фактичних обставин справи не узгоджується із висновком Верховного Суду України від 21.10.2015р у справі за № 6-2003цс15, яким визначено, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення штрафів в сумі 3 398 грн. 53 коп. є необґрунтованими, не відповідають вимогам чинного законодавства, а відтак не підлягають задоволенню. 10.10.2018р. представником відповідача подано до суду заяву, яку в судовому засіданні підтримав відповідач, про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені. Щодо заяви про застосування строку позовної давності суд зазначає, що згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, а також визначено кінцевий строк повернення кредиту в повному обсязі. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 цього Кодексу). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Пеня за порушення умов кредитного договору нараховувалася з 01.12.2016р. по 28.05.2018р., при чому враховуючи момент звернення позивача до суду з вказаним позовам (30.07.2018р.) позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають задоволенні в межах позовної давності тривалістю один рік, а саме за період з 30.07.2017р. по 30.07.2018р. в сумі 29 050 грн. 41 коп. 10.10.2018р. представником відповідача подано до суду заяву, яку в судовому засіданні підтримав відповідач, про зменшення розміру пені. Так представник відповідача на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України та п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" просить зменшити розмір пені до 50% відсотків суми боргу, а саме до 8 866 грн. 56 коп. Частиною 3 ст. 551 ЦПК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, чинним законодавством надано суду лише право на зменшення неустойки за умови існування двох факторів, а саме: розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та наявність інших обставин, які мають істотне значення, при чому під істотними обставинами можна вважати ступінь виконання зобов'язання боржником, доведений матеріалами справи важкий майновий стан боржника, інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом, яка підлягає задоволенню становить 21 195 грн. 40 коп., а розмір пені становить 29 050 грн. 41 коп., а тому вказаний розмір пені перевищує розмір збитків. Водночас, суд вважає, що відповідачем не надано належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження свого важко майнового стану. Надана відповідачем копія трудової книжки серії БТ-І № 5797543 та довідка Врадіївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості № 1987 від 01.10.2018р., самі по собі, підтверджують лише факт звільнення відповідача 19.11.2012р. з роботи, тобто офіційне припинення трудової діяльності, та не перебування останнього на обліку як безробітного, а не обставини щодо матеріального стану відповідача. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 12.10.2018р. слідує, що інформація про доходи відповідача за період з 01.01.2018р. по 30.06.2018р. відсутня, однак з огляду на дату судового розгляду спору вказана інформація є неактуальною. В той же час, з наданого відповідачем договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) від 11.09.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Врадіївського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1129, вбачається, що відповідач отримав від [PERSON] за користування земельною ділянкою 37 000 грн. 00 коп. (п. 3.2. договору), при чому п. 3.5. договору визначено, що факт отримання вказаної суми підтверджується шляхом підписання договору, що свідчить про отримання відповідачем в день підписання договору, а саме 11.09.2018р., грошових коштів в сумі 37 000 грн. 00 коп. Водночас, враховуючи приписи ч. 9 ст. 83 ЦПК України, суд не бере до уваги розписку від 12.09.2018р. надану відповідачем в судовому засіданні 22.11.2018р., оскільки останній не надав доказів на підтвердження факту надсилання (надання) її копії позивачу, при чому судом не встановлено, що вказані докази є у всіх сторін або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Щодо посилання представника відповідача на приписи п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", слід зазначити наступне. Пункт 6 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист справ споживачів" визначає, що несправедливими є, зокрема, умови договору пронадання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається. Таким чином посилання представника відповідача на вказану норму Закону України "Про захист справ споживачів" є безпідставним та необґрунтованим, оскільки не може бути застосована до спірних правовідносин. Водночас, ч.ч. 1-2, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист справ споживачів" визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Отже, з сукупного аналізу вказаного законодавства вбачається, що пеня є видом забезпечення виконання зобов'язання, а не компенсаційною виплатою за порушення зобов'язань за договором, а тому до спірних правовідносин не підлягає застосуванню приписи п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". З огляду на вищевикладене в сукупності слідує, що в суду відсутні законні підстави для зменшення розміру пені. Таким чином, беручи до уваги, що з моменту укладення кредитного договору, ніхто із сторін до цього часу не заявив про намір його припинити, відповідач не надав банку письмової заяви про закриття картрахунку, та у нього у зв'язку з неналежним виконанням взятого на себе перед банком зобов'язання утворилась заборгованість за кредитним договором, наявність підстав для застосування строку позовної давності, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано та він підлягає частковому задоволенню в сумі 50 245 грн. 81 коп., з якої: 17 733 грн. 12 коп. - заборгованість за кредитом; 3 462 грн. 28 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 29 050 грн. 41 коп. - заборгованість за пенею. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 762 грн. 00 коп., понесені позивачем при подачі позову до суду, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 442 грн. 54 коп. (81,87 %).

Outcome: partial