Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

30.12.2020 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності(а.с. 1-3). В судове засідання позивач [PERSON] , представник позивача адвокат Музикант В.С.(а.с.90-91), не з`явилися, проте представник надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі(а.с.100). Представник відповідача Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, просить справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с. 86-87). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим розглянути справу без особистої участі позивача та представника відповідача, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №442841 виданого 27.11.2008 року позивач є власником земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер 1423056600:01:000:0612, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-5). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 209840516 від 22.05.2020, за позивачем на підставі вищевказаного державного акту, зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1423056600:01:000:0612, площею 0,15 га(а.с.6-7). Згідно витягу із державного земельного кадастру № НВ - 1408369042020 від 07.12.2020, земельна ділянка площею 0,1500 га з кадастровим номером 1423056600:01:000:0612 є приватною власністю, що належить позивачу(а.с.8-13). Крім того, як вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №442842 виданого 27.11.2008 року позивач є власником земельної ділянки площею 0,0311 га, кадастровий номер1423056600:01:000:0613 що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-15). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 209845507 від 22.05.2020 вбачається, що за позивачем на підставі вищевказаного державного акту, зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1423056600:01:000:0613 площею 0,0311 га(а.с.16-17). З витягу із державного земельного кадастру № НВ - 1408369132020 від 07.12.2020 вбачається що, земельна ділянка площею 0,0311 з кадастровим номером 1423056600:01:000:0613 є приватною власністю, що належить позивачу(а.с.18-23). Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області Відділу у Лиманському районі від 11.01.2021, згідно даних Державного земельного кадастру за [PERSON] , зареєстровані земельні ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер 1423056600:01:000:0612 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд згідно Державного акту серія ЯЖ № 442841, та площею 0,0311 га, кадастровий номер 1423056600:01:000:0613 для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , дата державної реєстрації іечового права на нерухоме майно 18.05.2020 року(а.с.88). 10.12.2020 постановою приватного нотаріусу Лимансьокого міського нотаріального округу Донецької області представнику позивача відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що в державних актах на земельні ділянки відсутній підпис начальника управління Держкомзему у м. Красний Лиман(а.с.24). Оскільки у правовстановлюючому документі відсутній підпис начальника управління Держкомзему у м. Красний Лиман, позивач позбавлений можливості в повному обсязі здійснювати права власника майна, а саме розпоряджатися земельними ділянками. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається па підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 41 Конституції України проголошує «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю...; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом». З набранням чинності з 01.01.2013 Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року №3613-УІ та Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без оформлення державних актів. У зв`язку з чим, звернення до державного органу з вимогою про виправлення недоліків державних актів є неможливим в силу Закону. Отже іншого способу захисту як звернення до суду з зазначеною позовною заявою у позивача не має. З позиції Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні по справ "Рисовський проти України" (заява N 29979/04) від 20.10.2011 у пункті 71 наведеного рішення суд підкреслив, принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Відповідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищою Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютою 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином встановлені судом обставини вказують на можливість застосування до спірних відносин положень ст. 392 ЦК України, а тому позов [PERSON] про визнання права власності ґрунтується на законі, його вимоги щодо визнання права власності підлягають задоволенню.

Outcome: approved