Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що працює в Філії концерну "Техвоєнсервіс" Черкаський автомобільний ремонтний заводі" на посаді водія на закріпленому за ним автомобілі [NUMBER], в обов"язки позивача входило виконання буксирування транспортних засобів шляхом жорсткої сцепки до м.Лубни. Наказом № 86 від 20.11.2014 року "Про відшкодування шкоди" на позивача покладено відшкодування витрат в сумі 2496,30 грн., по факту понаднормового списання пального у жовтні та листопаді 2014 року. Вказує, що вказаний наказ винесений без законних підстав, вина працівника у понаднормових витратах відсутня, оскільки роботодавцем при встановленні норми витрат пального щодо закріпленого за позивачем автомобіля не враховані у повному обсязі технічний стан транспортного засобу. Просить суд скасувати як незаконний наказ від 20.11.2014р. № 86 та стягнути з відповідача утримані на на підставі даного наказу кошти, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити, також просили поновити строк звернення до суду з даним позовом, який пропущений позивачем з поважної причини, оскільки в зв'язку з затримкою у виплаті заробітної плати позивач у передбачений законом строк не міг звернутись для надання йому правової допомоги. Представник відповідача Ткаченко Л.В. позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що позивач без поважних причини пропустив трьохмісячний строк звернення до суду з даним позовом про незаконність наказу від 20.11.2014р., оскільки у грудні 2014 році позивачу була виплачена заробітна плата, тому доводи на неможливість в зв'язку з затримкою у виплати зарплати звернутись за правовою допомогою вважала безпідставними. Крім того, вказувала, що вина позивача у понаднормовому витрачанні палива шляхом його нераціонального використання була підтверджена матеріалами службового розслідування, в ході якого на керований позивачем автомобіль був встановлений пристрій GPS моніторингу, за показами якого були зафіксовані довготривалі простої з увімкненим двигуном, при винесенні оскаржуваного наказу враховувалось пояснення позивача, встановлення норми витрат палива здійснено у відповідності до норм чинного законодавства. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] працює водієм в Філії концерну "Техвоєнсервіс" Черкаський автомобільний ремонтний заводі", за позивачем закріплений автомобіль КАМАЗ 53212 д/н [NUMBER]., в обов"язки позивача входило виконання буксирування транспортних засобів шляхом жорсткої сцепки до м.Лубни. Наказом № 86 від 20.11.2014 року "Про відшкодування шкоди" на позивача покладено відшкодування витрат в сумі 2496,30 грн. внаслідок факту понаднормового списання пального в у жовтні-листопаді 2014 року, підставами наказу вказано результати службового розслідування, дані перевірки правильності та достовірності внесення даних до подорожних листів вантажного автомобіля КАМАЗ 53212 д/н [NUMBER], результати інвентаризації 20.11.2014р., розрахунок бухгалтера кількості зайво витраченого пального за жовтень-листопад 2014 року на суму 2496,30 грн. за рахунок завищеної норми списання пального. На підставі даного наказу з грудня 2014 по травень 2015 року з заробітку позивача утримані кошти в розмірі 2269,30 грн., що підтверджено довідкою № 163 від 03.06.2015р. Відповідно до ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до ст. 131 і ст.139 КЗпП до обов'язків працівника відноситься дбайливе ставлення до майна підприємства й забезпечення його схоронності. Відповідно до ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно до ст.136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. 13 жовтня 2014 року позивач виїхав на автомобілі КАМАз 53212 для буксирування іншого транспортного засобу до м.Лубни та при поверненні внаслідок понаднормових витрат пального здійснив вимушену зупинку, після чого 14.10.2014р. позивачу двічі довозили пальне по 10 літрів. Відповідно до рапорту головного інженера [PERSON], а також його показів в судовому засідання в якості свідка, перевитрати пального 13 жовтня 2014 року стались з незрозумілих причин, оскільки на минулу поїздку до м.Лубни водію було залито 140 літрів, з яких залишилось 15 літрів та 13.10.2014р. що заправлено 120 літрів, яких з урахуванням залишку 15 літрів мало вистачити, однак прийшлось довозити 20 літрів. В наданому поясненні від 16.10.2014р. позивач зазначив, що 13.10.2014р. на АЗС в бак було залито 100 літрів ДП, залишок в баку не замірявся, після повернення з м.Лубни не доїзджаючи м.Черкаси в баку закінчилось пальне, про що він доповів за місцем роботи та 14.10.2014р. двічі з м.Черкаси йому довозили по 10 літрів. В зв'язку з даним фактом наказом № 73 від 17.10.2015р. призначено комісію для службового розслідування. В процесі службового розслідування 20.10.2015р. на автомобіль позивача був встановлений пристрій GPS моніторингу, за даними якого були виявлені розбіжності у показниках фактичного пробігу автомобіля з установленим пристроєм моніторингу у порівнянні з показами спідометра та даними подорожних листів після попередніх відряджень до того самого пункту по вул.Деповська, 2, м.Лубни, крім того виявлені факти нераціонального споживання пального в зв'язку з довготривалими простоями із включеним двигуном, що підтверджується схемою маршруту та звітами пристрою моніторингу, доповідними начальника ПСО [PERSON] від 24.10.2014р. та 27.10.2014р. Відповідно до доповідної від 18.11.2014 року головного бухгалтера [PERSON], в ході розслідування також було виявлено факт понаднормових витрат позивачем пального та внесення недостовірних данних про фактичний пробіг автомобіля, на якому працював позивач. Наказом № 85 від 19.11.2014р. створено комісію по проведенню інвентаризації автомобіля КАМЗ 53212 д/н [NUMBER]. Згідно акту від 20.11.2014р. показник залишку у баку пального відрізнявся від даних подорожного листа від 12.11.2014р. Згідно розрахунку головного бухгалтера за період з 01.10.2014р. по 12.11.2014р. внаслідок понаднормової витрати пального виявлена нестача пального на автомобілі позивача 185,60 літрів вартістю 2496,30 грн., що стало підставою для видачі відповідачем оскаржуваного наказу. Не оспорюючи факту недостачі в зв'язку з понаднормовим списання пального та її суми, позивач та його представник вказували, що роботодавцем невірно визначена норма витрат палива, дані доводи спростовані запереченням представника відповідача про те, що лінійна норма витрат пального при експлуатації автомобіля КАМАЗ 53212 д/н [NUMBER] затверджена керівником підприємства в розмірі 25,5 л на 100 км. на підставі наказу Міністерства транспорту України від 10.02.1998р. № 43 «Про затвердження Норм витрат пального і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті», який є актом нормативно-технічного характеру, таким чином питання щодо розміру норми витрат потребує спеціальних знань. Наданим головним бухгалтером детальним розрахунком підтверджено, що при обрахуванні норми витрат на транспортну роботу позивачу крім базової лінійної норми 25,5л на 100 км враховувався коефіцієнт 0,9л/100 км в зв'язку з виконанням буксирування на підставі методики згідно з наказом від 10.02.1998р. № 43. Що стосується доводів позивача на виникнення несправності щеплення його автомобіля 13.10.2014р., в наданому ним поясненні від 16.10.2014р. позивачем не вказувалось на виникнення аварійної ситуації під час поїздки, а причиною вимушеної зупинки в ніч з 13.10.2014р. на 14.10.2014р. вказано відсутність пального через його заправку у недостатньому обсязі. Крім того, згідно з вимогою № 13 від 10.10.2014р. для ремонту автомобіля КАМАз 53212 придбані диск щеплення та інші запасні частини та матеріали загальною вартістю 1244 грн. Таким чином, в судовому засіданні не знайшли підтвердження доводи позивача про те, що роботодавцем порушений передбачений ст.136 КЗпП України порядок притягнення працівника до матеріальної відповідальності, на позивача покладено відшкодування витрат в сумі 2496,30 грн. по факту понаднормового списання ним пального в межах його середньомісячного заробітку згідно з довідкою № 324 від 01.07.2015р., тому позовні вимоги про визнання даного наказу незаконним та скасування не підлягають до задоволення. Що стосується посилання представника відповідача на пропуск позивачем без поважних причин передбаченого ст.233 КЗпП України при зверненні до суду з даним позовом, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк, коли він дізнався або міг дізнатись про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк. У разі пропуску з поважних причин строків, встановлених ст.233 КЗпП України суд може поновити ці строки. Позивач у квітні 2015 року оскаржив до суду наказ про відшкодування збитків від 20.11.2014р. з пропуском трьохмісячного строку для звернення до суду та його посилання про поважність пропуску вказаного строку в зв'язку з тим, що внаслідок затримки у виплаті заробітної плати не мав можливості звернутись для отримання правової допомоги, спростовуються довідкою бухгалтера про те, що у грудні 2014 року [PERSON] виплачувалась заробітна плата в сумі 7078 грн., в тому числі 18.12.2014р. - 2245 грн., 30.12.2014р. - 4833 грн., за таких обставин суд вважає, що пропуск встановлених ст.233 КЗпП України строків позивачем мав місце без поважної причини. Разом з тим, суд враховує, що положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб"єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності,а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. При зверненні до суду з даним позовом позивач був звільнений від оплати судового збору, тому у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України оплату судового збору слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed