Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Державне підприємство "Інформаційно-ресурсний центр"звернулося в суд з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача грошові кошти, отримані ним як заробітна плата, у розмірі 116 594,94 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що наказом в.о. Генерального директора ДП "ІРЦ" від 10.04.2009 №67-к [PERSON] призначено на посаду провідного інженера відділу технічного розвитку підприємництва, комп'ютерних мереж та захисту інформації з посадовим окладом 6800 гривень в місяць. Проте, актом Державної фінансової інспекції України №08-21/13 від 24.05.2013р. встановлено, що відповідач на ДП "ІРЦ" не працював, а відтак позивачем було безпідставно нараховано йому заробітну плату та як наслідок проведено зайві нарахування та перерахування до цільових фондів. Вважає, що відповідач недобросовісно та без достатньої правової підстави набув грошові кошти, що були отримані ним як заробітну плата. Вважає, що на підставі статті 1212 ЦК України такі грошові кошти повинні підлягати поверненню, як набуті без достатньої правової підстави. Представник позивача в судове засідання не з'явився, при цьому подав письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його присутності. Представник відповідача подав до суду письмове заперечення. Зокрема зазначає, що [PERSON] подавав документи для прийняття його на роботу в ДП "ІРЦ". Проте, йому було відмовлено та ніхто не повідомляв про те, що його де юре було прийнято на роботу. Зазначає, що про фактичне відкриття зарплатного рахунку в банку йому повідомлено не було, банківську карточку для отримання коштів з карткового зарплатного рахунку йому ніхто не передав. Стверджує, що незважаючи на нарахування заробітної плати відповідач фактично її не отримував. Вважає, що оскільки він грошові кошти фактично не отримував, тому відсутні правові підстави для стягнення з нього таких грошових коштів із застосуванням ст. 1212 ЦК України. Також зазначає, що відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата, а посилання позивача на недобросовісність відповідача вважає нічим не обґрунтовані. Просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача в судове засідання, призначене на 08.05.2014р. не з'явився, проте подав через канцелярію суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника. У відповідності до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що наказом в.о. генерального директора ДП "ІРЦ" від 10.04.2009р. [PERSON] було прийнято на роботу на дане підприємство. Цього ж дня з даним наказом було ознайомлено відповідача. Наказом від 03.06.2010р. відповідача було звільнено з роботи за прогул без поважних причин. Державна фінансова інспекція України у акті позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного підприємства "Інформаційно-ресурсний центр" за період з 01.01.2009р. по 31.03.2013р. №08-21/13 від 24.05.2013р. встановила, що [PERSON] було неправомірно нараховано доходу на загальну суму 142 209,88 грн. Із нарахованої суми проведено утримань за податками по розрахунках за страхування на загальну суму 25 614,94грн. Загальна сума до виплат становить 116 594,94 грн. У висновку цього акта зазначено, що відповідальним за вказане правопорушення є колишній генеральний директор ДП "ІРЦ" [PERSON], який відповідно до п. 1.1 Контракту від 23.04.2009р., укладеного з Державним комітетом України з питань регуляторної політики та підприємництва зобов'язується безпосередньо і через адміністрацію підприємства здійснювати поточне управління (керівництво) підприємством, забезпечувати його високопродуктивну діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за підприємством державного майна, а також колишні заступник генерального директора [PERSON], начальники управління персоналом [PERSON] та [PERSON], яким у відповідності до п. 8 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п. п.2.14 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 внесені недостовірні дані до первинних документів, а саме складені та підписані табелі обліку використання робочого часу, в яких проставлено робочі дні [PERSON] Посилаючись на копії табелів обліку робочого часу та копії реєстрів перерахувань на спеціальні карткові рахунки позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно виплачену йому заробітну плату, проте суд критично оцінює такі докази. Посилання позивача на табелі обліку робочого часу не заслуговують на увагу суду, оскільки за результатами ревізії, проведеної Державною фінансовою інспекцію України встановлено, що до цих табелів обліку робочого часу було внесено недостовірні дані. Що стосується покликань позивача на реєстри перерахувань на спеціальні карткові рахунки, то суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що між ДП "ІРЦ" та "ПриватБанк" було укладено Договір №380/20к про розрахунково-касове обслуговування організації з видачі заробітної плати з використанням платіжних карток від 22 вересня 2006 року. Відповідно до п. 3.1.6 цього Договору ДП "ІРЦ" зобов'язане не пізніше 1 операційного дня до дати перерахування коштів надати в Банк відомість розподілу заробітної плати на паперовому носії, підписану уповноваженими особами і завірену печаткою організації, та в електронному вигляді у погодженому форматі. Відповідно ж до п. 3.2.2 цього Договору банк в свою чергу зобов'язаний зарахувати на картрахунки працівників Організації заробітну плату й інші види виплат за умови своєчасного надання Організацією відомостей розподілу згідно з п. 3.1.6 цього Договору і перерахування коштів на транзитний рахунок Банку згідно з п. 3.1.4. З огляду на вищевикладене, надані позивачем копії реєстру перерахувань на спеціальні карткові рахунки лише доводять виконання ДП "ІРЦ" певних умов Договору №380/20к від 22.09.2006р., проте, такі докази не вказують ані на те, що позивач перерахував кошти, призначені відповідачу на транзитний рахунок банку, ані на те, що банк перерахував ці кошти на окремий картковий рахунок [PERSON]. Позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували рух коштів по банківських рахунках. Такими доказами, виходячи з приписів Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженою постановою Правління Національного Банку України від 17.06.2004р. №280, мали б виступати банківські виписки по відповідних рахунках. В матеріалах справи відсутні відомості про те, коли, в якому розмірі і на який саме рахунок відповідачу було зараховано грошові кошти, які позивач просить суд стягнути як безпідставно отримані відповідачем. Суд приймає до уваги той факт, що така заробітна плата була відповідачу нарахована, тобто було складено відповідні документи бухгалтерського обліку на підприємстві, проте позивачем не доведено жодними доказами факт виплати такої заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту цієї статті вбачається, що майно може підлягати поверненню лише у випадку, якщо буде встановлено, що особа справді набула або зберегла таке майно за рахунок іншої особи. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи вищенаведене та оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed