Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

01.08.2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом. 08.12.2014 року позивачем була подана уточнююча позовна заява (т.3, а.с. 113-116) в якій він просив суд: звернути стягнення на будинок та земельну ділянку загальною площею 76,9 кв.м, який розташований за адресою: Львівська обл., Золочівський р-н, с. Вороняки, вул. Привокзальна, буд. 19 а, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки№ б/н від 30.09.2005р.) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені Відповідача договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; виселити Відповідачів [PERSON] (дата народження:02.03.1972 року), [PERSON] (дата народження: 11.02.1993 року) та [PERSON] (дата народження:22.07.1994 року та інших осіб, які зареєстровані і проживає у будинку, розташованому за адресою: Львівська обл., Золочівський р-н, с. Вороняки, вул. Прітокзальна, буд. 19а, зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Золочів; стягнути з [PERSON] (дата народження: 02.03.1972 року), судові витрати: судовий збір за подання позовної заяви та виселення у розмірі 1250.73 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу 120.00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що маж ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № LVZ0GF00000007 від 23.09.2005 року на підставі якого вона отримала кредит у розмірі 13400.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.72 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.09.2025 року.Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і вустановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказанимдоговором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 01.10.2014 року має заборгованість - 35325,76 доларів США, яка складається з наступного: -10165.08 доларів США - заборгованість за кредитом; - 8297,63 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; -2380,32 доларів США- заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -14482,73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Розрахунок суми заборгованості був долучений банком. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачкою [PERSON] Л.М.30.09.2005 року було укладено договір іпотеки. Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 76,9 кв.м, який розташований за адресою: Львівська обл., Золочівськийр-н, с. Вороняки, вул. Привокзальна, буд. 19 а. [PERSON] належить Відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. З огляду на те, що відповідачка [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за договором, позивач покликаючись на норми закону України «Про іпотеку» просив звернути стягнення на будинок та виселити осіб, які там зареєстровані та проживають. Представник банку в судове засідання зявився. Заявлений позов підтримав. Просив його задоволити. Уточнив, що звернення на предмет застави стосується лише будинку, а тому підстав для звернення стягнення на земельну ділянку не має. Тому в цій частині позовних вимог, представник зменшив позовні вимоги. Відповідачка [PERSON] позову не визнала і пояснила , що вона дійсно в 2005 році отримала кредит в "ПриватБанку" в доларах США . Вона погашалакоштипо сплаті кредиту , але чомусь ці кошти банк зараховував не на погашення тіла кредиту, а на сплату пені та комісій. Працівники банку про такі обставини її не повідомили. Відповідачка також пояснила, що фактично отримала в банку 10 000 доларів , а 3400 доларів , які їй стало відомо пізніше від працівників банку, було перераховано на рахунок страхової компанії, чого не передбачалось кредитним договором. Крім цього , вона уклала договір з державним фондом сприяння молодіжному будівництву і по цьому договору фонд зобов`язався сплачувати за неї "ПриватБанку" відсотки за користування кредитом. Але фонд з самого початку не виконував свої зобов`язання по договору з невідомих причин і ці відсотки їй не компенсовував , а потім почав невиконання свого обов`язку переднеюмотивуватифінансовоюкризоюіпоційпричиніунеїутвориласьзаборгованість. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] проти позову заперечила. Вважала розрахунки зроблені банком невірними. Заслухавши пояснення сторін та представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Відповідно з ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як визначено положеннями ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини,якими обґрунтовувалися вимогиі заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є іншіфактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливаютьіз встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.09.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №LVZOGF00000007 відповідно до умов якого Банк надає "Позичальникові" на строк до 23 вересня 2025 року кредитні кошти у вигляді невідновлювальної кредитної лініїу розмірі 13400 доларів США, на придбання будинку зі сплатою за користування Кредитом відсотківв розмірі 1,06% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,40% від виданого кредиту щомісячно. При цьому, відповідно до п.1.1 щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти(щомісячний платіж) в сумі 156,42 долари США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншим витратам Банку відповідно п.п.2.29, 4.3 (т.1а.с.10 -11). 24.09.2005 року між Банком і відповідачкою [PERSON]була укладена додаткова угода до вказаного кредитного договору із зазначенням в п.1.1. того, що Кредит надається длякупівлі 9/25 частки житлового будинку за адресою: вул.Привокзальна, 19, с.Вороняки Золочівського району Львівської області(т.1, а.с.12). На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором кредиту між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 30 вересня 2005 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого відповідач, як Іпотекодавець, надала банку, як Іпотекодержателю, в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок за адресою: вул.Привокзальна, 19а, с.Вороняки Золочівського району Львівської області. За домовленістю сторін при укладенні цього догору вартість Предмета іпотеки складає 65650 грн.(т.1а.с.12-14). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст..611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» (перейменований в подальшому в ПАТ КБ «ПриватБанк») виконав взяті на себе зобов'язання та фактично надав [PERSON] визначену кредитним договором суму кредиту (у розмірі 10000 дол.США), що підтверджується відповідними квитанціями (т.4, а.с.56) і фактично не заперечувалось самою відповідачкою. З матеріалів справи також вбачається,щодоговірні зобов'язання перед Банкомщодо своєчасного повернення кредитних коштів та виконання інших умов договору [PERSON] належно не виконувала. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою [PERSON] своїх договірних зобов'язань за Кредитним договором №LVZOGF00000007 у позичальника виникла перед Банком заборгованість, яка станом на 01.10.2014 року згідно розрахунку банку (т.3, а.с.117-147) складає 35325,76 доларів США (зокрема: -10165.08 доларів США - заборгованість за кредитом;8297,63 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;2380,32 доларів США- заборгованість по комісії за користуванням кредитом;14482,73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором). Курс гривні до долара США на день винесення рішення складає 24,816117грн. за 1 долара США. Відповідачка [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] хоча і не погоджувались із сумою боргу, в той же час не надали обґрунтованих спростуваньтаким розрахункам. В той же час представником банку суду надана виписка по кредитному рахунку відповідачки (т.4, а.с.93-99) з зазначенням дати та сум зарахування коштів, а також ще один розрахунок заборгованості станом на 03.06.2016 р.(т.4, а.с.115-122). Безпідставним, на думку суду, також є твердження відповідачки про неправильне зарахування сплачених нею коштів на відповідні рахунки (зокрема, щодо першочергового зарахування коштів на погашення тіла кредиту, а потім відсотків та інших платежів), оскільки чинне законодавство та п.3.3. Кредитного договору (т.1, а.с.11) передбачає, що тіло кредиту погашається в останню чергу. Не підтвердилась в судовому засіданні і позиція відповідачки, що банк проводив розрахунки з суми 13400 дол. США, хоча вона фактично отримала 10000 дол.США. Як видно з розрахунків, в графі залишок заборгованості (третя колонка) фігурує сума 10000, а не 13400. Покликання відповідача на те, що між нею таДержавним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву було укладено договір, за яким Фонд зобов'язався сплачувати за неї відсотки за користування кредитом, однак не виконав своїх зобов'язань, не ставить під сумнів те, що [PERSON] несе відповідальність перед Банком за виконання Кредитного договору №LVZOGF00000007 в повному обсязі. Не ґрунтуються на матеріалах справи і посилання відповідача не те, що їй не було відомо щодо перерахування частини кредитних коштівна сплату страхових платежів, оскільки виплата таких коштів з кредитної суми передбачена умовами п.1.1. самого кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору від 24.09.2005 року, а відповідачка не надала суду квитанція про сплату таких платежів від свого імені. Пунктом 18.8.1 Іпотечного договору від 30 вересня 2005 року (т.1, а.с.13) передбачено , що Банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку , якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань , передбачених кредитним договором , вони не будуть виконані. Згідно п.24 Іпотечного договору від 30 вересня 2005 року звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 18.8.3цього договору, відповідно до розділу V Закону України "Про іпотеку" на підставу рішення суду. А п.25 цього договору передбачено, що реалізація Предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України. У відповідності до п.29 Іпотечного договору звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателяпоряд з іншими, передбаченими умовами договору способами, може бути здійснено шляхом продажу Предмета іпотеки будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України "Про іпотеку", для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах на розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця. Згідно ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленимизаконом. У відповідності до положень ст.40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. На виконання ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року по даній справі (т.3, а.с.85-87) судом перевірено докази направлення банком відповідачам листа з повідомлення про добровільне звільнення майна, що перебуває в заставі (Т.3, а.с.148-156). З рішення виконкому Вороняцької сільської ради від 27.09.2005 року №35 (т.2, а.с.101) випливає, що внаслідок переоформлення права власності відповідачки [PERSON] на 9/25 частки житлового будинку за адресою: вул.Привокзальна, 19, с.Вороняки Золочівського району Львівської області цій частині будинку було присвоєний новий адресний номер 19 «а». З вищевикладеного випливає, що отриманий відповідачкою кредит в банку був використаний для придбання саме заставного майна. А тому згідно правової позиції ВСУ (постанова від 10 лютого 2016 року у справі N 6-2830цс15) виселення осіб, які проживають в житловому будинку, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, допускається без надання іншого постійного жилого приміщення. Законом України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (частина 1 Закону). Частиною 4 Закону України «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» визначено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, суд ухвалюючи відповідне судове рішення, відповідно до ст.217 ЦПК України вирішує питання про відстрочку виконання рішення на час дії Закону. Крім того, статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved