Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

16.02.2018 року позивач в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Станично-Луганської районної державної адміністрації, Станично-Луганський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області про позбавлення батьківських прав, яку уточнила 19.03.2018 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона виховує свого малолітнього правнука [PERSON], [INFO]. Разом вони мешкають за адресою: [ADDRESS], що підтверджується побутовими характеристиками, актами обстеження матеріально-побутових умов та довідками. Позивач самостійно виховує свого малолітнього правнука з 2013 року, самостійно дбає про його здоров'я та розвиток, забезпечує утримання малолітнього на достатньому рівні. Батько дитини [PERSON], [INFO], зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS], вихованням дитини не займається, матеріально не допомагає, самоусунувся від участі у вихованні дитини. Мати дитини [PERSON], [INFO], зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], також самоусунулась від виховання дитини, матеріально не допомагає, не цікавиться життям дитини та не підтримує ніяких стосунків. Таким чином, з 2013 року відповідачі самоусунулися від виховання сина [PERSON], разом з ним не проживають та не навідують його, з дитиною не контактують, життям дитини не цікавляться, матеріальні потреби сина не задовольняють, не піклуються про фізичний, психічний, моральний і духовний розвиток дитини, не цікавляться його навчанням, захопленнями, успіхами, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. На підставі викладеного, прохала суд позбавити батьківських прав [PERSON], [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання, повідомлена належним чином, на що надала суду заяву в котрій прохала суд справу розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягає (а.с.83). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання призначені на 07.06.2018 року, 25.06.2018 року не з'являлися, про час і місце судового засідання повідомлялися - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Марківського районного суду в розділі "Справи Кам'янобрідського районного суду м.Луганська", оскільки відповідачі зареєстровані на тимчасовоокупованій території куди підприємством поштового зв'язку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції. Клопотань чи заперечень суду не надано (а.с.72,79,80). Третя особа: Служба у справах дітей Станично-Луганської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, по причини неявки не повідомила, заперечень на позов не надала. Третя особа: Станично-Луганський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, в заяві наданій суду, просив справу розглядати без участі представника (а.с.86). В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані докази, суд дійшов таких висновків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтями 3,18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ст.51 Конституції України, є одним з головних конституційних обов'язків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст. 164 СК України, в тому числі у зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 даної норми). Як роз'яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В пункті 18 зазначеної постанови також роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Із системного аналізу викладених правових норм слідує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування позовних вимог щодо позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітнього сина посилалась на те, що останні ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина, взагалі з ним не спілкуються, не цікавиться його життям, не відвідують його взагалі та не піклуються про його фізичний і духовний розвиток, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а вихованням дитини займається виключно вона. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні суд встановив, що [PERSON], [INFO] народження, перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO] народження, який зареєстрований 21.07.2007 року Ленінським відділом РАЦС м.Луганська, актовий запис №255 (а.с.40, 41). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції 06.12.2007 року (а.с.32). Малолітній [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS]. Розпорядженням голови Станично-Луганської райдержадміністрації від 06.07.2017 року №191, малолітньому [PERSON], [INFO], було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, відповідно до підпункту 11 пункту 24 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 (а.с.11). Розпорядженням голови Станично-Луганської райдержадміністрації від 06.07.2017 року №193, над малолітнім [PERSON], [INFO] було встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно копії паспорту громадянина України [NUMBER], [PERSON], [INFO] народження, зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.4). Згідно Актів обстеження матеріально-побутових умов сім'ї малолітнього [PERSON] встановлено, що він мешкає разом з бабусею [PERSON], котра піклується про його здоров'я, побут. Батьки дитини участі в його вихованні не приймають (а.с.8, 33). Відповідно Характеристики директора та класного керівника Нижньовільхівської НВК щодо [PERSON], останній навчається в зазначеному закладі з першого класу, опікується дитиною бабуся [PERSON], яка бере активну участь у навчально - виховному процесі, житті класу. Батьки дитини не проживають на території села Нижня Вільхова, та не відвідують школу з моменту початку навчання [PERSON] (а.с.7). Відповідно Довідки Філії «Нижньовільхівська сільська лікарська амбулаторія» КЗ «Станично - Луганський районний центр первинної медико - санітарної допомоги» від 11.01.2018 року, [PERSON] постійно піклується про дитину [PERSON], [INFO], який перебуває на диспансерному обліку у Нижньовільхівській сільській лікарській амбулаторії на протязі 4,5 років, часто звертається до лікаря з приводу лікування дитини [PERSON] Батьки дитини жодного разу до медичного закладу не зверталися, та медичні працівники їх жодного разу не бачили (а.с.12). Згідно Висновку Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області від 22.01.2018 року №279 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], було встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає за адресою [ADDRESS]. Розпорядженням голови Станично-Луганської райдержадміністрації від 06.07.2017 року №191, малолітньому [PERSON], [INFO], було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, та згідно з Розпорядженням голови Станично-Луганської райдержадміністрації від 06.07.2017 року №193, над малолітнім [PERSON], [INFO] було встановлено опіку та призначено опікуном [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Згідно Характеристики Нижньовільхового НВК, довідки Нижньовільхівської СЛА та акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, опікун [PERSON] самостійно займається вихованням, навчанням, лікуванням та утриманням малолітнього [PERSON], батьки дитини своїх обов'язків не виконують. Батько дитини [PERSON], [INFO], зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS], після розірвання шлюбу з матір'ю дитини у 2010 році, не підтримує жодних стосунків з сином. Мати дитини [PERSON], [INFO], зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS], за час перебування малолітнього [PERSON] Данііла на первинному обліку дітей - сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування служби у справах дітей Станично - Луганської районної державної адміністрації, жодного разу не виходила на зв'язок, дитину не навідувала та ніяким чином не цікавилась життям сина. Батьки дитини фактично самоусунулися від його виховання, життям дитини не цікавляться, матеріальні потреби сина не задовольнять, не піклуються про фізичний, психічний, моральний і духовний розвиток дитини, її навчанням, захопленнями, успіхами не цікавляться, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі. Вважають за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідачі, в свою чергу, відзиву на позовну заяву до суду не надали, жодних заяв та клопотань за час розгляду справи від них не надходило. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], покладених на них ст.150 Сімейного кодексу України і як наслідок, необхідність застосування до них на підставі п.2 ч. 1 ст. 164 СК України крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.5 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу), але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття задовольнити. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви був сплачений судовий збір згідно квитанції від 09.02.2018 року (а.с.1) в сумі 705,00 гривень, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved