Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовано тим, що батько позивачів [PERSON] в 1978 році отримав довгостроковий державний кредит на придбання житла, а саме: кооперативної квартири [ADDRESS], а згодом отримав ордер. Крім того, ним було повністю внесено пайовий внесок за придбану в житлово-будівельному кооперативі квартиру. Так, в жовтні 2006 року [PERSON] помер, а його спадкоємцем стала матір позивачів - [PERSON], яка також померла [INFO]. Позивачі зазначають, що вони проживали в спірній квартирі з [PERSON] до дня її смерті, доглядали її, за власний рахунок поховали її, та після смерті утримують та доглядають за вказаною квартирою. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй квартиру [ADDRESS], в якій позивачі прописані і проживають. Оскільки через похилий вік та тривалий хворобливий стан [PERSON] за життя не встигла належним чином оформити свої спадкові права на успадковану від покійного чоловіка квартиру та не зареєструвала своє право власності на спірну квартиру, в зв'язку з чим на момент відкриття спадщини будь-які правовстановлюючі документи на квартиру відсутні, тому позивачі звернулися до суд з даним позовом та просять визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ? частку квартири [ADDRESS], загальною площею 49,6 кв.м., а також визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ? частку квартири [ADDRESS], загальною площею 49,6 кв.м. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили його задовольнити та залишити за ним судові витрати. Представник відповідача виконавчого комітету Вінницької міської ради Олійник О.Л в судовому засіданні позов не визнав та заперечив щодо його задоволення так, як вважає, що спірна квартира наразі нічия. Просив відмовити в задоволенні даного позову. Вислухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON], представника відповідача Олійника О.Л., дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22.02.1976 року, виданого Мізяківською сільською радою Калинівського району Вінницької області, судом встановлено, що 22.02.1976 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 4. Після одруженн [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 54). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивачів, а саме [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 35, 37). Судом встановлено, що 10 червня 1978 року [PERSON] було надано довгостроковий державний кредит в сумі 4530 крб., терміном на 15 років на купівлю 2-х кімнатної квартири [ADDRESS], житловою площею 29,21 кв.м. Квартира була надана для сім'ї з трьох осіб: [PERSON], його дружині [PERSON] та їх дочці [PERSON] (а.с. 6). Факт внесення [PERSON] вартості всього пайового внеску за 2-х кімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS] підтверджується довідкою № 977 від 20.11.2014 року МКП "ЖЕК № 12" (а.с. 7). Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Також, в п. 5-1 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" №9 від 18.09.1987 року зазначено, що судам слід мати на увазі, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 03.10.1998 року, виданого відділом РАГС Вінницької міської ради Вінницької області, судом встановлено, що 30.10.1998 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 2023. Після одруження [PERSON] прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с. 13). З відміток зроблених в паспортах позивачів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 34). Крім того, суд вбачає, що технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] видано 30.03.2016 року на ім'я [PERSON]. Загальна площа квартири становить 49,6 кв.м. (а.с. 14-15). З свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 06.10.2006 року виконкомом Мізяківської сільської ради, встановлено, що батько позивачів - [PERSON] помер в с. Мізяків Калинівського району Вінницької області [INFO] (а.с. 9). Факт реєстрації та проживання [PERSON] з 27.05.2003 року в с. Мізяків Калинівського району Вінницької області до дня його смерті [INFO] підтверджується довідкою № 765 від 22.11.2006 року (а.с. 56). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, суд вбачає, що 27.03.2007 року Калинівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 10). З матеріалів спадкової справи № 136/07, заведеної після смерті [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] 27.03.2007 року (а.с. 49) звернулася до Калинівської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадкового майна за законом після смерті [INFO] чоловіка та у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України вважається особою, яка прийняла спадщину. Разом з тим, в матеріалах спадкової справи є заяви позивачів [PERSON] та [PERSON] від 27.03.2007 року про відмову від спадщини, що залишилася після смерті їх батька [PERSON] на користь його дружини - [PERSON] (а.с. 47, 48). Відповідно до витягу із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 27.03.2007 року вбачається, що [PERSON] заповіту не складав (а.с. 51). Також з матеріалів справи вбачається, що матір позивачів [PERSON] померла [INFO] в м. Вінниці, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 08.10.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 11). Факт реєстрації та постійного проживання померлої [PERSON] в спірному житлі на день смерті - [INFO], підтверджується довідкою № 58039 від 21.11.2014 року (а.с. 61 зворіт). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, суд вбачає, що 21.11.2014 року Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до матеріалів спадкової справи № 462/2014, заведеної після смерті [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 21.11.2014 року та 06.03.2015 року (а.с. 60 зворіт, 69 зворіт) звернулися до Третьої вінницької держнотконтори з заявами про прийняття спадкового майна після смерті [INFO] матері та все спадкове майно, яке залишилося на день смерті [PERSON] померлого [INFO], спадкоємицею якого за законом була [PERSON], дружина померлого, яка прийняла спадщину але не оформила своїх спадкових прав, та у відповідності до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України вважається особами, які прийняли спадщину. Крім того, в матеріалах спадкової справи є заява матері померлої (бабушки позивачів) [PERSON] від 03.03.2015 року про відмову від всієї належної їй частки спадщини, що залишилася після смерті її доньки [PERSON] на користь позивача - [PERSON] (а.с. 68). З постанови Третьої вінницької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд вбачає, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в 2/3 частках на квартиру [ADDRESS], яка належала [PERSON], померлому [INFO], спадкоємцем якого була його дружина [PERSON], котра прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, в зв'язку з тим, що реєстрація права приватної власності на зазначену квартиру не проводилась, тобто правовстановлюючі документи відсутні (а.с. 16). Аналогічну постанову було видано також позивачу [PERSON] (а.с. 17). Факт відсутності реєстрації права приватної власності на спірну квартиру підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.02.2016 року (а.с. 75). Також з матеріалів справи вбачається, що станом на 29.12.2012 р. реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] в КП "ВМБТІ" не проводилося (а.с. 76). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визнанні у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Таким чином, позивачі є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті їх батька [PERSON] [INFO] та матері [PERSON] [INFO] (згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки). Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Статтею 68 Закону України "Про нотаріат", пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. П. 4.18. глави 10 розділу II цього ж Порядку встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивачів шляхом визнання права власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивачів неможливо. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів [PERSON], [PERSON] до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати суд залишає за позивачем на їх прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved