Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У жовтні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: житлово-експлуатаційна контора №514 комунального підприємства "Житлосервіс "Приозерне" Оболонського району м. Києва, державний нотаріус П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Малюга Олена Анатоліївна, про визнання права власності на майно в порядку спадкування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] помер його дядько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на 4/9 частини квартири [ADDRESS], які належали на праві власності спадкодавцеві. [PERSON] стверджував, що заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не склав, а тому він має право на спадкування після померлого за правом представлення. 08 жовтня 2013 року позивач звернувся до П'ятнадцятої київської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого дядька, проте постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої київської міської державної нотаріальної контори Малюги О.А. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на 4/9 частини квартири [ADDRESS], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Зважаючи на те, що позивач прийняв спадщину у встановленому порядку, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, він просив суд визнати за ним в порядку спадкування право власності на 4/9 частини квартири [ADDRESS]. За клопотанням представника позивача [PERSON] суд замінив третіх осіб житлово-експлуатаційну контору №514 комунального підприємства "Житлосервіс "Приозерне" Оболонського району м. Києва, державного нотаріусу П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Малюгу О.А. третьою особою Головним управлінням юстиції у м. Києві. До початку розгляду справи по суті [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управління юстиції у м. Києві, про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, мотивуючи його тим, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON], який помер [INFO]. Спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла у встановленому законом порядку. Дядько спадкодавця [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] Як стверджувала позивач за зустрічним позовом, [PERSON] протягом декількох років не спілкувався з [PERSON] у зв'язку з тим, що останній страждав хронічними захворюваннями, в тому числі синдромом набутого імунодефіциту (СНІД). [PERSON] тривалий час опікувалась та разом з батьками надавала матеріальну допомогу спадкодавцеві. З цих підстав позивач за зустрічним позовом просила суд надати їй право на спадкування разом з [PERSON], визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 2/9 частини квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримали, просили суд їх задовольнити, проти зустрічного позову [PERSON] заперечували у зв'язку з його необґрунтованістю, просили суд відмовити у його задоволенні. Відповідач за первісним позовом та її представник позов [PERSON] визнали частково, не заперечували проти визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на 2/9 частини квартири [ADDRESS], зустрічний позов підтримали, просили суд задовольнити його у повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомила. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08 лютого 2013 року (т. 2, а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 4/9 частини квартири [ADDRESS], які належали на праві власності спадкодавцеві (т. 1, а.с. 42, 118-120, 146-147; т. 2, а.с. 45-46). Іншими співвласниками цієї квартири є [PERSON], який успадкував 1/9 частину згаданої квартири після смерті [PERSON], а також [PERSON], яка набула у власність 4/9 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (т. 1, а.с. 42, 148; т. 2, а.с. 45-46). На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування після його смерті здійснювалось за законом. За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. За положеннями ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позаяк [PERSON] є племінником спадкодавця [PERSON], його батько (рідний брат спадкодавця) помер до відкриття спадщини після смерті [PERSON], позивач за первісним позовом має право нас спадкування тієї частки спадщини, яка належала б належала його батьку, якби він був живий на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] (т. 1, а.с. 97-99). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України). [PERSON] є рідним дядьком [PERSON], відтак він є спадкоємцем третьої черги (т. 2, а. с. 14-17). Інших спадкоємців за законом після смерті [PERSON] виявлено не було. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ч. 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину шляхом подання до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у строк, встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України (т. 1, а.с. 81). У свою чергу [PERSON] подав у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини на користь своєї доньки [PERSON], після чого остання звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини (т. 1, а.с. 14-16). Зважаючи на вище викладене та враховуючи те, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, у даному випадку першочергове право на спадкування після померлого [PERSON] матиме за правом представлення його племінник [PERSON] Ч. 1 ст. 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. [PERSON] звернувся до П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 4/9 частини квартири [ADDRESS], однак постановою державного нотаріуса П'ятнадцятої київської міської державної нотаріальної контори Малюги О.А. від 08 жовтня 2013 року з посиланням на норму п. 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, позивачеві за первісним позовом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позаяк спадкоємцем не було надано нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності спадкового нерухомого майна спадкодавцеві [PERSON] Як пояснив у судовому засіданні [PERSON], правовстановлюючі документи на спадкове нерухоме майно знаходяться у [PERSON], яка не бажає їх надавати позивачеві за первісним позовом. У свою чергу [PERSON], яка за її згодою була допитана в якості свідка, зазначила, що вона не знає де знаходяться згадані документи. Жодних доказів з приводу можливого місця знаходження правовстановлюючих документів щодо належності спадкового нерухомого майна спадкодавцеві [PERSON] судом здобуто не було. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України ). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право власності на 4/9 частини квартири [ADDRESS]. Щодо зустрічного позову [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом слід зазначити наступне. Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України). За приписами ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відтак, черговість одержання права на спадкування може бути змінена на підставі рішення суду за наявності сукупності наступних обставин: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Ст.60 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спадкодавець [PERSON] перебував у безпорадному стані. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був ВІЛ-інфікованим, проте доказів (медичних документів), які б засвідчували, що у зв'язку з цим захворюванням він був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби позивачем за зустрічним позовом та її представником не надано. Не наведено [PERSON] і доказів, які б засвідчували, що за життя [PERSON] страждав на будь-яку іншу тяжку хворобу, окрім ВІЛ. Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я від 05 вересня 2011 року №561, врегульовано механізм встановлення груп інвалідності. Згідно з п. 2.2. Інструкції про встановлення груп інвалідності до критеріїв життєдіяльності людини відносяться, зокрема здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації. Здатність до пересування - можливість ефективно пересуватися у своєму оточенні (ходити, бігати, долати перепони, користуватися особистим та громадським транспортом). Здатність до самообслуговування - можливість ефективно виконувати соціально-побутові функції і задовольняти потреби без допомоги інших осіб. Здатність до орієнтації - можливість самостійно орієнтуватися у просторі та часі, мати уяву про навколишні предмети. Ступінь обмеження життєдіяльності - величина відхилення від норми діяльності людини. Ступінь обмеження життєдіяльності характеризується одним або поєднанням декількох зазначених найважливіших його критеріїв. Виділяють три ступені обмеження життєдіяльності: помірно виражене, виражене, значне. Помірно виражене обмеження життєдіяльності зумовлено порушеннями функції органів і систем організму, що призводять до помірного обмеження можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності. В індивідуальній програмі реабілітації інваліда третьої групи [PERSON] вказано, що ступінь обмеження його життєдіяльності виражений помірно (т. 2, а.с. 32-35). Натомість неспроможність самостійно забезпечувати свої потреби (потреба у сторонньому догляді) характерна виключно для осіб з значним ступенем обмеження життєдіяльності (п. 2.2. Інструкції про встановлення груп інвалідності). Наведене свідчить, про відсутність підстав вважати, що [PERSON] був неспроможний самостійно забезпечувати свої потреби через тяжку хворобу (перебування його у безпорадному стані) та спростовує показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з приводу того, що [PERSON] перебував у безпорадному стані. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні її позову у зв'язку з його необґрунтованістю. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у сумі 2568,21 грн. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 392, 1258, 1259, 1262, 1266, 1269, 1270, 1274, 1297 Цивільного кодексу України, та,

Outcome: approved