Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

07 вересня 2020 року [PERSON] звернувся з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вимоги обгрунтовує тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Болехівського міського суду від 17 липня 2019 року розірвано. Від спільного життя у них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак, щодо позовні вимоги про залишення проживання сина [PERSON] разом з ним, ухвалою суду залишено без розгляду, оскільки відповідачка запевнила, що змінить свою поведінку . В травні 2019 року відповідач добровільно покинула його та сина, а сама з коханцем виїхала за кордон. Позивач з сином проживають у будинку його мами, син знаходиться на повному його утриманні. З моменту розлучення і по даний час відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, морально її не підтримує, матеріально не допомогає не цікавиться здоров`ям сина. 09 вересня 2020 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання. 21 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце цього засідання повідомлялася у встановленому законом порядку через оголошення на веб сайті судової влади( а.с.41;54; 60; 69), а також надала письмове пояснення, в якому виклала мотиви щодо відмови у позові про позбавлення її батьківських прав. Зокрема, вказала про те, що на даний час перебуває в Чеській Республіці в м. Прага і в судове засідання прибути немає можливості, оскільки виготовлення офіційних документів займає тривалий час. Причиною свого вимушеного виїзду за кордон, вказала скрутне матеріальне становище, оскільки позивач матеріально не забезпечував сім"ю. Зароблені кошти вона систематично передавала колишньому чоловіку [PERSON] через свою маму. Окрім коштів, вона також передавала сумки із різноманітними іграшками, їжею та іншими речами для сина через брата [PERSON] . Вона дуже любить сина [PERSON] та старається зробити все для кращого його майбутнього, однак позивач не надає можливості спілкуватись їй із сином, заблокувавши її у соцмережах. ( а.с.83). Неявка відповідача у судове засідання, згідно вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області Досяк Т.М., будучи опитана в якості свідка, вказала про те , що з даною сім"єю вона знайома давно та між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] часто виникали сварки з приводу дій відповідача, яка часто залишила малолітнього сина самого, а на даний час виїхала за кордон та не спілкується з дитиною. Вона розмовляла з відповідачкою по телефону та у мережі "Вайбер" з приводу подання заяви позивача щодо позбавлення її батьківських прав, яка повідомила про те, що перебуває за кордоном в Празі, з колишнім чоловіком та дитиною не спілкується, оскільки не має можливості та виробляє офіційні документи на проживання в цій країні. Коли приїде на територію України, то буде оскаржувати рішення суду щодо позбавлення її батьківських прав, укласти угоду з адвокатом на Україні, який би представляв її інтереси, не має можливості через відсутність коштів. Кошти на утримання сина передає через свою маму та брата. Орган опіки і піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради дійшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , який затверджений рішенням №66 від 25 вересня 2020 року без участі [PERSON] , оскільки вона не з"явилася на засідання сесії. Також [PERSON] повідомила, що відповідач розповіла їй про те, що написала лист до суду з приводу не позбавлення її батьківських прав та не може відправити на електронну адресу суду, оскільки показала їй, що висвітлюється: "неприступна адреса". Тому відповідач просила допомогти їй з відправкою листа до суду, якого також відправила їй на телефон . Вона порадила відповідачці відправити цей лист комусь з родичів в Україні, які б лист переадресувала на суд. Відповідач також повідомила, що звернулася по телефону до адвоката, який раніше представляв її інтереси в справі щодо визначення місця проживання дитини. Але адвокат повідомив, що послуги платні, а в неї немає коштів. Суд, вислухавши вступне слово позивача, представника органу опіки та піклування, як свідка, пояснення свідків, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст.164 ч.1 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров"я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем заявлений на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Як було встановлено судом, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , які перебували у зареєстрованому шлюбі(а.с.6-7). Згідно рішення Болехівського міського суду Івано-Франківської області від 17 липня 2019 року шлюб між ними розірвано(а.с.17-18). Окрім того, ухвалою суду від 26 листопада 2019 року, вимоги позивача про залишення дитини на проживання з ним залишено без розгляду, оскільки сторони примирилися (а.с.20). У судовому засіданні встановлено, що відповідач, залишивши в січні 2020року сина на проживання з позивачем, належним чином не виконувала своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , не цікавилися його духовним та фізичним розвитком, не займалася його вихованням. Це стало підставою для збирання позивачем документів для подання позову до суду про позбавлення відповідача батьківських прав. Так, актом обстеження умов проживання дитини підтверджено, що сім`я [PERSON] проживає в будинку матері [PERSON] , разом із своїм сином [PERSON] . Умови проживання добрі, в кімнатах зроблено ремонт, є побутова техніка. Для дитини є окреме місце для сну та відпочинку, місце для ігор, стіл для занять, шафа для одягу. Також є запас продуктів для приготовлення їжі, одяг по сезону (а.с.12). Крім того, згідно актів обстеження від 09 серпня 2019 року, 19 березня 2020 року, 15 червня 2020 року, 19 серпня 2020 року вбачається, що [PERSON] не бере участі у вихованні сина [PERSON] , не допомагає йому, не дарує подарунків, не вітає з Днем народження, не купляє одяг та продуків харчування, сусіди не бачили матір дитини близько року (а.с. 9-11). Малолітній син [PERSON] зареєстрований та проживає разом з батьком по [ADDRESS] (а.с.8-9). Свідок [PERSON] , сусідка сторін, вказала, що [PERSON] неодноразово залишала малолітнього сина [PERSON] на свою молодшу сестру та брата без нагляду дорослих на 1-2 дні, а сама ішла з дому погуляти, в той час коли [PERSON] перебував на заробітках. Останній раз бачила [PERSON] в січні 2020 року, коли відповідачка приїхала на декілька днів додому. З соціальної мережі їй відомо, що відповідач перебуває в Чеській Республіці, а літом 2020 року вона перебувала на території України ( в м. Львові, м. Києві), однак до сина не приїжджала. Про те, що відповідач погано ставиться до сина, свідок [PERSON] пояснила тим, що вона неодноразово чула, як [PERSON] кричала на сина [PERSON] по дорозі, а також залишала малолітнього сина на тривалий проміжок часу без нагляду дорослих. Свідок [PERSON] пояснив, що відповідач перебуває закордоном, в зв"язку з чим не виконує своїх материнських обов"язків, сина виховує позивач із своєю матір"ю. Останній раз бачив [PERSON] вдома взимку 2020 року, коли вона приїздила на декілька днів. Вважає, що відповідач веде розгульне життя, оскільки залишала сина самого на ніч, про цей факт йому відомо від односельчан. Також свідок зазначив, що бачив [PERSON] в нетверезому стані. Де зараз знаходить [PERSON] йому не відомо. Крім того, орган опіки і піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області дійшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який затверджений рішенням № 66 від 28 вересня 2020 року (а.с.44-46). Таким чином, винна поведінка відповідача частково доведена. Разом з тим, як встановив суд, відповідач [PERSON] намагається змінити свою поведінку і для повноцінної її участі у вихованні дитини є деякі перешкоди, однак вона має намір належним чином виконувати свої батьківські обов`язки. Також, у судовому засіданні встановлена наявність між батьками дитини негативних відносин і ця обставина, на думку суду, є причиною того, що відповідач не має можливості належним чином виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на цей орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, у матеріалах справи відсутні відомості про таку поведінку відповідача, яка негативно впливала б на дитину, або свідчили б про те, що наявність батьківських прав [PERSON] дійсно суперечить інтересам дитини та зумовлюють застосування до неї такої виключної міри як позбавлення батьківських прав. У висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Болехівської міської ради Івано-Франківської області про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача також не наведено достатньо фактичних даних щодо свідомої винної поведінки. Окрім того, представник органу Досяк Т.М., надаючи пояснення суду, вказаний висновок не підтримала та вказала що покладається на суд, який прийме законне рішення, врахувавши бажання відповідача брати участь у вихованні сина [PERSON] , яке вона подала під час розгляду справи. Таким чином, є обгрунтовані підстави вважати, що на час розгляду справи відсутня виняткова ситуація, яка б дозволила суду дійти висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач не в повній мірі виконує батьківські обов`язки по відношенню до своєї малолітньої дитини, однак дії відповідача засвідчують, що вона не втратила інтерес до дитини, має бажання її виховувати, відсутнє свідоме нехтування батьківських обов`язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які не виконують батьківських обов`язків за умови винної поведінки та допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Звідси, суд вважає за доцільне застосувати до відповідача заходи попередження, вказавши на необхідність змінити своє ставлення до виховання дитини, а контроль за виконанням нею батьківських обов`язків покласти на органи опіки та піклування. На підставі викладеного, ст.150,164 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed