Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради звернувся з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що наймачі квартири [ADDRESS] систематично руйнують та псують житловий фонд місцевої ради. Так, 20.01.2015 року КП"Муніциавльна інспекція з благоустрою" на [PERSON] складено протокол № 6 про адміністративне правопорушення з приводу засмічення прибудинкової території та балкону. Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради №03/33 від 05.03.2015 року на [PERSON] накладено штраф за порушення п.17.1.7 правил благоустрою м. Івано-Франківська, а саме захаращення (засмічення) території ТПВ по [ADDRESS] , чим порушено вимоги ст.152 КУпАП. 27.04.2015 року КП "Єдиний розрахунковий центр" складено припис №01-03/730 з вимогою припинення протиправних дій, передбачених ст. 150 КУпАП, який було направлено [PERSON] та [PERSON] . 08.05.2015 року відділом технічного нагляду відносно відповідачів складено протокол про адміністративне правопорушення № 06-07/2. Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради № 07/135 від 11.06.2015 року на [PERSON] накладено штраф за порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями, а саме за накопичення та засмічення приміщеннями побутовим сміттям по [ADDRESS] , чим порушено вимоги ст.150 КУпАП. Балансоутримувачем будинку КП "Єдиний розрахунковий центр" неодноразово проводились роз`яснювальні бесіди з [PERSON] та [PERSON] . Неодноразово вивозились тверді побутові відходи із прибудинкової території, застосовувались заходи суспільного впливу, які не дали результату, а тому Івано-Франківська міська рада просить [PERSON] та [PERSON] виселити з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Ухвалою Івано-Франківський міського суду Івано-Франківської області від 15.09.2015 року до участі у справі залучено КП "Єдиний розрахунковий центр", що по вул. Незалежності, 161 в м. Івано-Франківську, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача (т.1 а.с. 27). Рішенням Івано-Франківської міської ради від 25.12.2015 року № 66-2 про внесення змін до статуту КП "Єдиний розрахунковий центр" вирішено перейменувати КП "Єдиний розрахунковий центр" на КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (т.1 а.с.129-135). Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого повторно 26.10.2018 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, [PERSON] померла [INFO] (т.1 а.с. 276). Відповідно ухвали Івано-Франківської міського суду від 09.07.2019 року провадження у справі за позовом Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Комунальне підприємство «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» про виселення без надання іншого житлового приміщення закрито в частині вимог до [PERSON] , у зв`язку з смертю відповідача (т.1 а.с. 279). В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги зазначені у позові, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що підстав для задоволення позову немає. Вважає, що позивач під час розгляду справи в суді не довів факту систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, а тому просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи підтримала вимоги позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як слідує з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої 05.10.2015 року № 02-02/4601 КП "Єдиний розрахунковий центр" в приміщенні квартири [ADDRESS] зареєстрований та проживає [PERSON] (т.1 а.с.110). Згідно копії протоколів про адміністративне правопорушення №06-07/1 від 08.05.2015 року та №06-07/4 від 14.03.2016 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.150 КУпАП, а саме за порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями (т.1 а.с. 8-9, 172). Постановами адміністративної комісії при ВК Івано-Франківської міської ради №07/135 та № 03/41 встановлено, що [PERSON] вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст.150 КУпАП, а саме порушення правил користування жилими будинками і жилими приміщеннями, шляхом накопичення та засімчення побутовим сміттям за адресою по [ADDRESS] (т.1 а.с. 12, 170). Згідно копії протоколу про адміністративне правопорушення №6 від 20.01.2015 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.152 КУпАП, а саме за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері правил благоустрою територій населених пунктів за адресою по [ADDRESS] (т.1 а.с. 14,15). Постановою адміністративної комісії при ВК Івано-Франківської міської ради №03/33 від 05.03.2015 року встановлено, що [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.152 КУпАП, а саме порушення державних стандартів, норм і правил у сфері правил благоустрою територій населених пунктів за адресою по [ADDRESS] (т.1 а.с. 12). Копією виписки із медичної карти хворого (т.1 а.с.50) та довідкою №822 МКЛ №1 (т.1 а.с.152) встановлено [PERSON] хворіє. Згідно довідки, виданої Івано-Франківським міським центром зайнятості, [PERSON] станом на 14.09.2015 року в Івано-Франківському міському центрі зайнятості на обліку не перебуває (т.1 а.с. 58). Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод у п. 1 ст. 8 передбачено, що кожен має право на повагу до свого житла. Пункт 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно частини першої статті 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК УРСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, а саме заходами, передбаченими законом з метою припинення порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення. Обрання позивачем способу захисту свого цивільного права шляхом виселення відповідача, який вчиняв порушення правил користування жилим будинком і жилим приміщенням не відповідає вимогам ст. 47 Конституції України, а також положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Надана позивачем інформація не містить законних підстав для того, щоб виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] у якій він зареєстрований та проживає, без надання іншого житлового приміщення. При прийнятті даного рішення суд враховує те, що виселення на підставі ч. 1 ст. 116 ЖК України без надання іншого житлового приміщення є крайнім заходом, передбаченим законом. Більше того, [PERSON] самостійно не має можливості для себе забезпечити інше житло, офіційно не працює, є особою пенсійного віку, хворіє, що підтверджується матеріалами справи (т. 1 а.с. 58, 50, 152). Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав доказів, які б стали законною підставою для виселення [PERSON] без надання йому іншого житлового приміщення.

Outcome: dismissed