Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

У листопаді 2013 р. товариство з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс" (далі - ТОВ "Ковальська-Житлосервіс") звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла за період з лютого 2008 р. по жовтень 2013 р., з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції в загальній сумі 29729 грн. Позов обґрунтований наступним. ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" обслуговує будинок [ADDRESS], а [PERSON] є власником квартири [NUMBER], розташованої у вказаному будинку, яку зобов'язаний утримувати. 4 лютого 2008 р. між ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" та [PERSON] укладено комплексний договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, надання комунальних та додаткових послуг, відповідно до умов якого позивач зобов'язався обслуговувати та проводити поточний ремонт житлового будинку та прибудинкової території, а відповідач - своєчасно оплачувати послуги у строки та на умовах, передбачених договором. Проте відповідач не виконує договірні зобов'язання, внаслідок чого станом на 1 листопада 2013 р. виникла заборгованість в сумі 25022,67 грн. Окрім того відповідач як боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, на підставі ст. 625 ЦК України повинен сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних в сумі 2279,66 грн. та індексу інфляції в сумі 2426,67 грн. В судовому засіданні представник позивача Любін О.І. позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Заперечуючи проти доводів відповідача про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла за період з лютого 2008 р. по жовтень 2010 р., зазначив, що відповідач періодично сплачував кошти за надані йому житлово-комунальні послуги, що свідчить про визнання ним боргу, у зв'язку з чим має місце переривання перебігу позовної давності. Окрім того позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, що теж обумовило переривання перебігу позовної давності. Відповідач [PERSON] позов не визнав. В обґрунтування заперечень послався на сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилася за період до 1 листопада 2010 р., відсутність правових підстав для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, недоведеність повноважень позивача як балансоутримувача, невідповідність вимог позивача укладеному між сторонами договору та неякісне надання йому послуг з теплопостачання. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 28 січня 2008 р., виданого на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 14 січня 2008 р. № 47-С/КІ, є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6). У вказаній квартирі також проживають і зареєстровані малолітній син відповідача [PERSON], 2008 року народження, та дружина [PERSON] ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] і виконує функції замовника житлово-комунальних послуг для вказаного будинку, що доводиться актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 22 червня 2007 р. (а.с. 60-61) та розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 27 червня 2007 р. № 658 «Про затвердження актів про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» з додатком (а.с. 58, 59). Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. П.п. 1, 10 п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 1875-IV дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Ст. 1 Закону № 1875-IV покладає на балансоутримувача будинку обов'язок здійснювати розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечення управління майном. Відповідач [PERSON] користується жилим приміщенням квартири [ADDRESS] та за змістом Закону № 1875-IV є споживачем житлово-комунальних послуг. 4 лютого 2008 р. між ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" (Підприємством) та [PERSON] (Співвласником) було укладено комплексний договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг, відповідно до умов якого Підприємство зобов'язалося забезпечувати обслуговування та поточний ремонт будинку [ADDRESS], а Співвласник - щомісячно, не пізніше 1-го числа наступного місяця, вносити на рахунок Підприємства плату за надані послуги пропорційно його частці власності в будинку у визначених чинним законодавством розмірах (а.с. 3-5). П.п. 5.1., 5.2. договору передбачено, що він укладається на три роки і вважається продовженим на наступний термін, якщо жодна із сторін в письмовій формі не заявить про його перегляд за один місяць до закінчення його дії. Згідно з приписами ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], порушивши умови договору, плату за надані йому житлово-комунальні послуги щомісяця не вносив. Так за увесь 2008 р. [PERSON] на рахунок позивача здійснено лише один платіж у травні на суму 1074,07 грн., в 2009 р. - три платежі на загальну суму 1016,31 грн., в 2010 р. - чотири платежі на загальну суму 1340,56 грн., а в січні 2011 р. - 590,96 грн. при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано 899,14 грн. 9 грудня 2010 р. відповідач [PERSON] направив позивачу заяву про припинення дії договору від 4 лютого 2008 р. з пропозицією укласти новий договір про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій відповідно до типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529 (а.с. 31-32). Враховуючи, що відповідач заявив про припинення договору, його дія закінчилася 4 лютого 2011 р., однак відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України це не звільняє сторони від відповідальності за порушення, яке мало місце під час дії договору. Новий договір про надання житлово-комунальних послуг сторонами не підписувався, проте відсутність підписаного договору не спростовує наявності між позивачем та відповідачем фактичних договірних відносин, про що також свідчать надані відповідачем квитанції про часткову сплату ним вартості отриманих житлово-комунальних послуг (а.с. 34-40). Окрім того відповідно до положень ст.ст. 319, 322 ЦК України [PERSON] як власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить. Обов'язок [PERSON] своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири випливає і з положень ст. 20 Закону № 1875-IV, ст.ст. 162, 179 Житлового кодексу України, п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2006 р. № 45. Відповідально до ст. 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги". Слід відмітити, що до 1 червня 2011 р. діяв Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинку і прибудинкових територій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 р. № 529. Відповідно до ст. 7 Закону № 1875-IV, ст. 28 «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги належить до повноважень органів місцевого самоврядування. Розрахунок вартості наданих відповідачу житлово-комунальних послуг здійснено позивачем на основі тарифів, затверджених розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Доказів протиправного застосування відповідачем цін і тарифів при обрахуванні плати за житлово-комунальні послуги відповідач не надав. Відповідач також не довів належними та допустимими доказами порушення з боку позивача його прав як споживача житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що відповідач, будучи споживачем житлово-комунальних послуг, і після припинення дії підписаного договору не сплачує своєчасно та в повному обсязі кошти на утримання будинку та прибудинкової території та вартість отриманих ним житлово-комунальних послуг, що обумовило виникнення заборгованості. Станом на 1 листопада 2013 р. борг [PERSON] за надані йому житлово-комунальні послуги становить 25022,67 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 7-8). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. [PERSON] не виконав грошове зобов'язання, а отже він в силу ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з наданим позивачем розрахунком втрати від інфляції становлять 2426,67 грн., а три проценти річних від простроченої суми за час прострочення - 2279,66 грн. Даючи оцінку заяві відповідача [PERSON] про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла до 1 листопада 2010 р., суд виходить з наступного. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що в період з лютого по квітень 2008 р. вартість житлово-комунальних послуг відповідачем не оплачувалась, а у травні 2008 р. від відповідача на рахунок позивача надійшов платіж в сумі 1074,07 грн., при тому, що до сплати у вказаному місяці було нараховано лише 364,21 грн. У липні 2011 р. від відповідача на рахунок позивача надійшов платіж в сумі 735,88 грн., а до сплати у вказаному місяці було нараховано 640,86 грн. Вказані обставини свідчать про визнання боргу відповідачем, що відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перериває перебіг строку позовної давності. Окрім того 29 липня 2011 р. ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла за період з лютого 2008 р. по липень 2011 р., втрат від інфляції та трьох процентів річних. Судовим наказом від 29 серпня 2011 р. з [PERSON] на користь ТОВ "Ковальська-Житлосервіс" стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних в загальній сумі 20778,28 грн. та судові витрати (а.с. 54). Таким чином з моменту видачі судового наказу позивач вважав свої права захищеними. І лише з моменту постановлення судом 30 березня 2012 р. ухвали про скасування судового наказу (а.с. 13) позивач довідався про порушення свого права. Оскільки з моменту скасування судового наказу 3 роки не пройшло, підстав для застосування позовної давності суд не вбачає. Враховуючи наведене, порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла за період з 4 лютого 2008 р. по 30 жовтня 2013 р., з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України присудженню з відповідача підлягають понесені позивачем судові витрати в сумі 229,40 грн. Оскільки при зверненні до суду з позовом позивач не доплатив судовий збір в сумі 67,89 грн., вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved