Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

14 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 01 квітня 2017 року через державну установу "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади він направив голові Національної поліції Князеву С.М. звернення з проханням в межах своїх повноважень вжити належних заходів реагування, направлених на виконання ухвали Полтавського районного суду від 29 грудня 2016 року щодо розшуку обвинувачених [PERSON] та [PERSON] з подальшим їх затриманням та доставки до Полтавського районного суду. В свою чергу СУ ГУНП в Полтавській області 19 квітня 2017 року йому було надано відповідь про відсутність компетенції Національної поліції України встановлення контролю за роботою судів, в тому числі і щодо розгляду справ у суді. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року визнано протиправною бездіяльність ГУНП в Полтавській області щодо не пересилання за належністю відповідному органу чи посадовій особі його звернення та встановлено, що відповідь ГУПН в Полтавській області взагалі не містить відповіді на питання, поставлені позивачем [PERSON] у зверненні від 01 квітня 2017 року. 27 квітня 2017 року через державну установу "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади він направив звернення до начальника ГУНП в Полтавській області Беху О.В. прохання ініціювати своєчасне здійснення процесуальних дій щодо збирання доказів з виконанням або прийняттям в розумні строки, проведення відповідної комплексної перевірки всіх обставин та фактів, викладених у листі Полтавської місцевої прокуратури від 19 квітня 2017 року № 131-173-16 з вжиттям відповідних заходів реагування з притягненням до відповідальності начальника СВ Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області до дисциплінарної відповідальності. В свою чергу, СУ ГУНП в Полтавській області 10 травня 2017 року йому було надано відповідь про передання кримінального провадження № 12015170300001412 від 01.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення за ч.2 ст.345 КК України старшому слідчому Полтавського РВП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області Дорошенко Т.С. для подальшого проведення слідчих дій та виконання письмових вказівок. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року визнано протиправними дії ГУНП в Полтавській області щодо неналежного звернення [PERSON] від 24 квітня 2017 року № ФИ-6827221 та відповідь від 10 травня 2017 року в частині надання відповіді на вказане звернення. Вказаною постановою встановлено, що з тексту відповіді від 10 травня 2017 року вбачається, що ГУНП в Полтавській області взагалі не розглядалися питання, порушені у зверненні, лист відповідача не містить відомостей про прийняття рішення, тобто взагалі не містить відповідей по суті на поставлені позивачем у зверненні від 27 квітня 2017 року. Викладене підтверджено ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду. 20 травня 2017 року через державну установу "Урядовий контактний центр" Національної системи опрацювання звернень до органів виконавчої влади він направив звернення з проханням ініціювання своєчасного здійснення процесуальних дій щодо збирання доказів та проведення процесуальних дій, передбачених КПК України, що підтвердять протиправність дій [PERSON] Кожну процесуальну дію або процесуальне рішення прохав виконати в розумні строки. СУ ГУНП в Полтавській області 10 травня 2017 року йому було надано відповідь про те, що кримінальне провадження № 12015170300001412 було закрито 22 травня 2017 року згідно п.2 ч.1 ст.284 КПК України. 02 червня 2017 року до прокуратури Полтавської області направлений лист з проханням скасувати постанову про закриття кримінального провадження та 06 червня 2017 року прокурором Полтавської місцевої прокуратури Запорожець Н.О постанова була скасована. Проте, 06 червня 2017 року слідчим СВ Полтавського РВП ГУНП в Полтавській області Дорошенко Т.С. повторно будо прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року визнано протиправними дії слідчого управління ГУНП в Полтавській області щодо неналежного розгляду звернення [PERSON] від 20 травня 2017 року та відповідь від 07 червня 2017 року в частині надання відповіді на вказане звернення. Вказаною постановою встановлено, що відповідачем взагалі не розглядалися питання, порушені у зверненні від 20 травня 2017 року, лист не містить відомостей про прийняте рішення Викладене підтверджене ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду. Внаслідок системної протиправної бездіяльності ГУНП в Полтавській області, що було встановлено вказаним рішеннями, він був вимушений відстоювати у судових засіданнях свої порушені права та інтереси, що завдало йому моральних збитків на суму 10000000 грн. Моральні збитки полягають у моральних стражданнях, психоемоційних навантаженнях від протиправної системної бездіяльності відповідача. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією йому протипоказано психо-емоційне навантаження, але він зазнав сильних хвилювань, які полягали у душевних стражданнях, у звязку з чим його було госпіталізовано до Полтавського обласного клінічного шкірно-венерологічного диспансеру, де він проходив лікування з 30 серпня 2017 року по 18 вересня 2017 року та йому встановлено діагноз - атопічний дерматит, викликаний через нервові перевантаження. Таким чином, суттєво погіршився його стан здоров'я. Позивач просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у сумі 10000000 грн. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 04 квітня 2017 року до участі у справі допущено прокурора прокуратури Полтавської області. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначив, що внаслідок протиправних дій відповідача він вимушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Він є батьком двох неповнолітніх дітей, займається їх вихованням та творчим розвитком, але відстоювання своїх порушених прав відволікає та не дає повної змоги повноцінно займатися вихованням дітей. Представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник ГУНП в Полтавській області позов не визнав та росив відмовити у його задоволенню через недоведеність позивачем факту заподіяння моральної шкоди та наявності причинного зв'язку між заподіяною шкодою та діями ГУНП в Полтавській області. Позивач веде активний спосіб життя, є інвалідом, а тому погіршення здоров'я може бути наслідком його захворювання. Крім того, позивач вихвалявся, щодо його 100 звернень з різними скаргами і не єдині його звернення. Сума, про стягнення якої просить позивач, взагалі доками не підтверджене та є значно завищеною. Представник Державної казначейської служби України позов не визнала та просила відмовити у задоволенні, так як підстави, на які посилається позивач не підтверджені достатніми доказами. Визнання рішеннями судів бездіяльності ГУНП в Полтавській області є достатньою сатисфакцією щодо відновлення порушених прав позивача. Прокурор прокуратури Полтавської області просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено сам факт заподіяння йому моральної шкоди та причинний зв'язок між діями відповідача та шкодою, заподіяною позивачу. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України. Так, у частині першій ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешті чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що моральна шкода була завдана йому внаслідок бездіяльності ГУНП в Полтавській області, що було встановлено рішеннями суду. У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, згідно з постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 червня 2017 року ( а.с.18-20), ухваленою у справі за позовом [PERSON] до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яка була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2017 року ( а.с.21-23) позовні вимоги [PERSON] задоволенні частково, визнано протиправною бездіяльність Головного Управління Національної поліції в Полтавській області щодо не пересилання за належністю відповідному органу чи посадові особі звернення [PERSON] від 01 квітня 2017 року. Згідно з постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 серпня 2017 року ( а.с.24-27), ухваленою у справі за позовом [PERSON] до слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області в особі Беха О.В., яка була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року ( а.с.28-36) позовні вимоги [PERSON] задоволенні частково, визнано протиправними дії Головного Управління Національної поліції в Полтавській області щодо неналежного розгляду звернення [PERSON], від 27 квітня 2017 року № ФИ-6827221 т відповідь від 10 травня 2017 року в частині надання відповіді на вказане звернення та зобов'язано ГУНП в Полтавській області повторно розглянути звернення [PERSON] від 27 квітня 2017 року. Згідно з постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2017 року ( а.с.37-40), ухваленою у справі за позовом [PERSON] до слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області, яка була залишена без змін ухвалою апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року ( а.с.41-42) позовні вимоги [PERSON] задоволенні частково, визнано протиправною бездіяльність слідчого управління Головного Управління Національної поліції в Полтавській області щодо неналежного розгляду звернення [PERSON] від 20 травня 2017 року № ФИ-6906327 та відповідь від 07 червня 2017 року в частині надання відповіді на вказане звернення та зобов'язано відповідача повторно розглянути звернення позивача від 20 травня 2017 року. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Оскільки постановами суду, які набули чинності, встановлено противоправну бездіяльність ГУНП в Полтавській області, то суд дійшов до висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, завданих бездіяльністю відповідача. На підтвердження позовних вимог позивач посилається на погіршення стану здоров'я, яке було визнано протиправною бездіяльністю ГУНП в Полтавській області. Так, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією позивача визнано інвалідом другої групи з 02 серпня 2017 року по 01 вересня 2020 року ( а.с.16) та йому протипоказані психоемоційні навантаження. Згідно з епікризом на а.с.17 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 30 серпня 2017 року по 18 вересня 2017 року та у рекомендаціях зазначено рекомендації щодо уникнення нервових напружень. Проаналізувавши надані позивачем докази, суд приходить до висновку про наявність причинного зв`язку між протиправною бездіяльністю ГУНП в Полтавській області, яка була встановлена рішеннями суду, та погіршенням стану здоров'я позивача. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує вимоги ч.3 ст.23 ЦК України та положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи тяжкість та глибину страждань позивача у зв'язку з протиправною бездіяльністю ГУНП в Полтавській області, що спричинило йому моральні страждання, внаслідок чого погіршився стан здоров'я позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та змусило докладати додаткових зусиль для відновлення свого стану і організації свого життя, відстоювати свої законні права у судах, витрачати свій час на звернення за захистом порушених прав, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості, суд вважає стягнути моральну шкоду у сумі 2000 грн., вважаючи саме такий розмір достатнім для відшкодування моральних страждань позивача, а розмір моральної шкоди у 10000000 грн. суд вважає значно завищеним та таким, що не відповідає дійсним моральним стражданням позивача. Посилання представника відповідача на ту обставину, що позивачу моральна шкода не заподіяна та погіршення його стану не пов'язане з діями відповідача суд вважає необґрунтованим,оскільки, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, відповідачем не надані до суду належні, допустимі та достовірні докази у підтвердження своїх заперечень та спростовуються вище приведеними доказами. Позивач є інвалідом другої групи та звільнений від сплати судового збору, а тому суд покладає судові витрати на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial