Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача Корпорації будівельних підприємств "Карпатбуд" на його користь 63266,00 грн. інфляційних, 26390,00 грн. річних від простроченої суми та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що він звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору про пайову участь в будівництві № 1494-37-0506 від 05.06.2008р. недійсним, та суд виніс на його користь рішення яким визнав договір № 1494-37-0506 від 05.06.2008р. про пайову участь в будівництві недійсним, та постановив стягнути з відповідача на його користь 203000,00 грн. Оскільки відповідач прострочив грошового зобов'язання внаслідок чого він зазнав непередбачуваних витрат, які істотно вплинули на його матеріальне становище, а тому вважає, що такі підлягають стягненню. Просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні викладених у позові. Просить позов задовольнити. Представник відповідач у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення, проти чого і не заперечив представник позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали вказаної справи та матеріали справи №2-2043/11 у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 16.12.2011 року визано Договір №1494-37-0506 про пайову участь в будівництві від 05.06.2008 року, укладений між Корпорацією будівельних підприємств "Карпатбуд"в особі президента Карвацького Юрія Михайловича та [PERSON] - недійсним та стягнуто з Корпорації будівельних підприємств "Карпатбуд" на користь [PERSON] незаконно отриманні кошти у розмірі 203000,00(двісті три тисячі) грн. 00 коп., судові витрати в розмірі 1700,00 грн. (одна тисяча сімсот)грн. 00 коп. державного мита та 120,00 грн. (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, що були сплачені при поданні позовної заяви, а всього разом 204820,00(двісті чотири тисячі вісімсот двадцять) грн. 00коп. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 06.08.2012 року апеляційну скаргу Корпорації будівельних підприємств "Карпатбуд" відхилено, рішення Франківського районного суду м.Львова від 16.12.2011 року залишено без змін. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Як вбачається із платіжної вимоги від 31.10.2012 року(а.с.59), що відповідач здійснив виплату 204820,00(двісті чотири тисячі вісімсот двадцять) грн. 00коп. позивача через Франківський ВДВС Львівського МУЮ, на підставі виконавчого листа №2-2043/11 від 17.09.2012 року. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. У відповідності зі ст. 625 Цивільного кодексу України(боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних є способами захисту його майнових прав і інтересів, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, що підлягають оплаті кредитору. Позивач просить сягнути з відповідача Корпорації будівельних підприємств "Карпатбуд" на його користь 63266,00 грн. інфляційних та 26390,00 грн. річних від простроченої суми, з посиланням на вимоги ч.2 ст.625 ЦК України, а тому суд вважає, що вданому випадку є відсутні підстав для стягнення цих коштів, оскільки вимоги ст. 625 ЦК України стосуються відповідальності за порушення умов дійсного грошового зобов'язання та не можуть поширюватись на правовідносини, що виникли у зв'язку з визнанням правочину недійсним, тоді як цей правочин визнаний судом недійсним, а тому не може створювати вказаних юридичних наслідків. За таких обставин суд вважає, що за характером правовідносин які виникли між сторонами, підстав для застосування ст.625 ЦК України не має. Крім цього позивач у поданому позові стверджують, що підставою для звернення до суду з відповідним позовом є порушення його прав, оскільки вважає, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому він зазнав непередбачуваних витрат, які істотно вплинули на його матеріальне становище, з посиланням на вимоги ч.2 ст.625 ЦК України просив стягнути вказані суми. Однак всупереч положенням ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України позивач та його представник не надали суду доказів, які вказують, що відповідач, як боржник прострочив грошове зобов'язання, жодним чином не обґрунтували свого висновку, а матеріали справи не містять доказів, що таке відбулось за порушення умов грошового зобов'язання. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Корпорації будівельних підприємств "Карпатбуд" про стягнення інфляційних та річних від простроченої суми за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed