Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач через деякий час після народження сина, покинув її з дитиною, з того часу не виконував своїх батьківських обов'язків по вихованню, утриманню та догляду за сином, не цікавився його фізичним станом та духовним розвитком, не сприяв його навчанню, підготовці до самостійного життя, не забезпечував матеріально. Батьківські обов'язки щодо сина виконує її чоловік [PERSON] і якого [PERSON] вважає своїм батьком. Просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою судді Володарського районного суду Донецької області від 25.06.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 16.07.2018 року в ході підготовчого судового засідання ухвалено витребувати з Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області акт обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], зі служби у справах дітей Нікольської РДА Донецької області висновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], а також викликати для допиту свідків [PERSON], [PERSON]. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 05.09.2018 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито, призначено судовий розгляд. Ухвалою суду від 28.09.2018 року залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи Орган опіки та піклування Нікольської селищної ради Нікольсього району Донецької області. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2018 року, визначено новий склад суду для розгляду справи. 18.10.2018 року суддею прийнято ухвалу про прийняття справи до свого провадження та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що з 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. В 2014 році, ще до народження дитини, чоловік покинув її та поїхав до Російської Федерації. [INFO] вона народила сина - [PERSON], батьком якого є відповідач. Останній ніколи не бачив дитини, не брав участі у житті сина, не надавав допомоги на його утримання, та взагалі не цікавився життям. На теперішній час вона утворила нову родину, її чоловік, якого син вважає своїм батьком, має наміри усиновити неповнолітнього [PERSON]. Просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач до судового засідання неодноразово не з'явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, про поважність причини неявки суд не повідомив, не подав відзив. За згодою позивачки, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає порядку, встановленому ст.ст.280-281 ЦПК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Нікольської РДА Донецької області Пугач А.В., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні вирішення позову залишила на розсуд суду. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області Молонова О.В., яка діє на підставі довіреності, не заперечувала проти позову, пояснила, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відповідає інтересам дитини, тому що батько злісно ухиляється від батьківських обов'язків. Заслухавши пояснення позивачки, представників третіх осіб, свідка, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданим 04.04.2014 року Відділом ДРАЦС по місту Бердянську РС Бердянського МРУЮ у Запорізькій області, актовий запис №316 від 04.04.2014 року. Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім'ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, згідно довідки №8006 від 10.12.2018 року позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та має наступний склад родини: чоловік [PERSON],, син [PERSON], [INFO], чин [PERSON], [INFO]. З повідомлення КЗ Нікольський ясла-садок №1 "Сонечко" №112 від 19.06.2018 року, неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] відвідує ясла-садок №1 "Сонечко" з 22.08.2017 року по теперішній час. Дитину приводять до закладу матір - [PERSON], чоловік матері - [PERSON] Батько дитини - [PERSON] до комунального закладу в цей період не з'являвся. Згідно характеристики вихованця КЗ Нікольський ясла-садок №1 "Сонечко", неповнолітній [PERSON], [INFO], характеризується позитивно, виховується в родині, де батьки багато уваги приділяють вихованню. З інформації КЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги" Нікольської районної ради Донецької області №04/1-280 від 14.05.2018 року, матір неповнолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON] відвідує дільничного лікаря-педіатра самостійно, без присутності батька. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачки, пояснила, що остання проживає разом з чоловіком та двома синами по сусідству близько трьох років. Житлово-побутові умови та стосунки в родині добрі. За цей час вона жодного разу не бачила колишнього чоловіка позивачки - [PERSON]. Згідно висновку Органу піки та піклування Нікольської селищної ради Нікольського району Донецької області, позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дитини, оскільки відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітнього сина, не забезпечує належне виховання своєї дитини. Будь-які заходи впливу на відповідача з боку Органу є неможливим, оскільки той проживає в Російській Федерації, а засоби зв'язку невідомі. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі проживає окремо від дитини, матеріальної допомоги йому не надає, морально не підтримує, участі у вихованні не приймає, не цікавиться його схильностями та здібностями, з дитиною не бачиться, тобто не виявляє належного батьківського піклування, що свідчить, на думку суду, про свідоме, злісне нехтування батьківськими обов'язками щодо свого неповнолітнього сина. Всі питання щодо виховання та забезпечення дитини необхідним вирішуються позивачкою та її чоловіком без участі та підтримки з боку відповідача. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України, передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Враховуючи викладене, суд вважає, що є достатньо даних, які свідчать про навмисне, злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки протягом тривалого часу від народження дитини він не проявляє щодо свого неповнолітнього сина турботи, уваги, не бере участі у його вихованні та утриманні, не піклуються про стан його здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною, а тому, на думку суду, позбавлення відповідача батьківських відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Таким чином, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову [PERSON], про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню понесені нею при звернені до суду витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн., оскільки рішення ухвалено на користь позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved