Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Аргументує свої вимоги тим, що вона є власником 1 / 2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В даному житловому будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Проте [PERSON] з лютого 2018 року і до теперішнього часу, [PERSON] з травня 2005 року і до теперішнього часу, не проживають за адресою реєстрації. Добровільно знятися з реєстрації не бажають. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 18.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду в загальному провадженні на 08 год. 00 хв. 17 квітня 2020 року. У зв»язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи відкладено до 12 год. 00 хв. 13 травня 2020 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 квітня 2020 року витребувано докази у справі, розгляд справи відкладено до 12 год. 00 хв. 13 травня 2020 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівського апеляційного суду 13 травня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 09 год. 00 хв. 09 червня 2020 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 09 червня 2020 року залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] ІІІ. Позиції сторін. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, у разі неявки відповідачів в судове засідання просить розглядати справи заочно. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про причини неявки не повідомили. Третя особа у справі [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно з свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 10 травня 1983 року, [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу її прізвище змінилось на «[PERSON]»(а.с.44) Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 17 вересня 1983 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу її прізвище змінилось на «[PERSON]»(а.с.53) Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 червня 2004 року [PERSON] продала [PERSON], [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], а останні набули право власності на нього(а.с.16). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 28.07.2004 року, власником 1 / 2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], власником 1 / 2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], є [PERSON](а.с.17) Згідно з свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 07 березня 2006 року, [PERSON] розірвав шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу її прізвище змінилось на «[PERSON]»(а.с.47) [INFO] помер [PERSON] в м.Прилуках, Чернігівської області(а.с.56). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 липня 2019 року, спадкоємцями [PERSON], який помер [INFO] є його дочка [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO](а.с.85) Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.05.2020, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] - 1 / 2 частка, [PERSON] - 1 / 4 частка(а.с.70-71) Згідно з свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 11 лютого 1977, [PERSON], народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON](а.с.12) Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 02 лютого 1981, [PERSON], народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON](а.с.13) Відповідно до довідки про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб виданої комітетом самоорганізації населення №3 мікрорайону Рокитний № 373 від 05.02.2020 року, за адресою : [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], - власник; [PERSON], [INFO] - син власника; [PERSON], [INFO] син власника(а.с.15) Згідно з акта обстеження №375 від 05 лютого 2020 року складеного комісією самоорганізації населення №3 мікрорайону Рокитний № 373, із слів сусідів [PERSON], 1981 року народження не проживає за адресою: [ADDRESS], з лютого 2018 року, а [PERSON], 1976 року народження, не проживає за адресою : [ADDRESS], з травня 2005 року(а.с.14) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві" («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачеві належить 1 / 2 частина спірного будинку на праві приватної власності, 1 / 4 частина вказаного будинку належить [PERSON], власник іншої 1 / 4 частини будинку [PERSON] помер [INFO]. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об'єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об'єктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідачі по справі є синами позивача і їх вселення до будинку мало місце як членів сім»ї власника будинку. Відповідачі на даний час фактично проживають за іншою адресою, а відтак позбавлення їх права користування спірним будинком не буде для них обтяжливим. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Разом з тим відповідачем, всупереч процесуального обов'язку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо його фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідачів в належному позивачеві будинку, об'єктивно свідчить про зміну їх місця проживання, а тому визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ними житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла - позивача у справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача по 840 грн. 80 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved