Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

У вересні 2014 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернувся в суд з заявою про ухвалення додаткового рішення по справі № 127/7577 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заява мотивована тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.09.2014 року було відмовлено в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості, однак не вирішено питання про відшкодування [PERSON] витрат на правову допомогу. В зв'язку з цим, представник відповідача [PERSON] звернувся в суд з вищевказаною заявою та просить стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь відповідача 3900 грн. витрат на правову допомогу. В судове засідання заявник та його представник не з'явились з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Оскільки їх неявка не перешкоджає вирішенню даного питання, суд розглянув заяву у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи №127/7577/14-ц та заяви про ухвалення додаткового рішення, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд ухвалює додаткове рішення в судовому засіданні з повідомленням сторін. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.09.2014 р. в задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.124-125). Судом встановлено, що 12 травня 2014 року між Приваатним підприємством «Юридичною Агенцією «ЮрПроф», в особі директора [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №12-05/14-ЦС на правову допомогу, згідно якого ПП «Юридична Агенція «ЮрПроф» зобов'язалось надати [PERSON] консультаційні та юридичні послуги щодо захисту інтересів останього (представництво) в державних органах і в суді при вирішенні цивільної справи № 127/7577/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та судових витрат (а.с.84). Відповідно до п. 2.4 вищевказаного договору, виконання цього договору ПП «Юридична Агенція «ЮрПроф» доручає [PERSON], якому [PERSON] зобов'язаний надати відповідну довіреність. Також згідно п. 4.1 вищезазначеного договору, за послуги надані за цим договором [PERSON] сплачує ПП «Юридичною Агенцією «ЮрПроф» винагороду у розмірі 3900,00 грн. в момент підписання цього договору. Згідно довіреності від 12.05.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважив [PERSON] вести від його імені справи в усіх судових та правоохоронних установах на всіх етапах судочинства, зі всіма правами, наданими законом позивачу, відповідачу, стягувачу, боржнику, третій особі, потерпілому, свідку, заявнику, правопорушнику і особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, в тому числі з правом повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання позову, зміни предмету позову, укладення мирової угоди, оскарження рішення (ухвали, постанови) суду в усіх інстанціях, пред'явлення виконавчого листа до стягнення, претензій, позовів, клопотань, апеляційних та касаційних скарг (а.с. 56). Аналізуючи вищевказані докази, суд приходить до висновку, що відносини, які склалися між [PERSON] та Приватним підприємством «Юридичною Агенцією «ЮрПроф» є відносинами представництва, за якими одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. За змістом ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. З квитанції до прибуткового касового ордеру № 176 від 12.05.2014 року, виданої Приватним підприємством «Юридична Агенція «ЮрПроф», суд вбачає, що [PERSON] сплатив 3900,00 грн. за договором на правову допомогу № 12-05/14-ЦС від 12.05.14р. (а.с. 85). Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільний у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст. 38 ЦПК України сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника. Згідно п. 1 ч.1 ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені довіреністю фізичної особи. Виходячи з вище наведеного, суд прийшов до висновку, що [PERSON] уклав договір про надання правової допомоги з юридичною компанією, а представником у судовому засіданні є працівник цієї компанії, який діє на підставі нотаріально завіреної довіреності, виданої відповідачем. Тому, на думку суду, в даному випадку, хоча [PERSON] має визначений ст. 56 ЦПК України статус, але він діє, як представник за довіреністю в порядку ст. 38 ЦПК України, а тому стягнення витрат на правову допомогу в цьому випадку законом не передбачено, в зв'язку з цим відсутні підстави для відшкодування витрат на правову допомогу. Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги [PERSON] про відшкодування витрат на правову допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed