Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Аргументує свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В даному житловому будинку зареєстрований її син [PERSON] , проте з травня 2017 року і до теперішнього часу, останній не проживає за адресою реєстрації. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 24.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду в загальному провадженні на 09 год. 00 хв. 22 липня 2019 року. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання позивач не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 19.07.2006 року, [PERSON] на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду від 26.04.2006 року належить 1 / 2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.12) Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради від 22.03.2008 року, [PERSON] на підставі договору дарування зареєстрованого Прилуцькою районною державною нотаріальною конторою, реєстр №1-646 від 29.02.2008, належить 1 / 2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-16) Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 03 грудня 1984 року народження, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14) Відповідно до домової книги для виписки громадян, що проживають у будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою(а.с.15, 16). Згідно з акта обстеження від 07 червня 2019 року складеного комісією Линовицької селищної ради, [PERSON] , [INFO] , за адресою реєстрації: [ADDRESS] не проживає з травня 2017 року(а.с.17) Відповідно до довідки Линовицької селищної ради Даньківської старостинського округу №1 від 01.07.2019 року №99, [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований за адресою : [ADDRESS] , але за вказаною адресою не проживає з травня 2017 року(а.с.23) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві" («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачеві належить спірний будинок на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач по справі є батьком позивача і його вселення до будинку мало місце як члена сім`ї власника будинку. Відповідач на даний час фактично проживає за іншою адресою, а відтак позбавлення його права користування спірним будинком не буде для нього обтяжливим. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірному домоволодінні. Згідно наданих в розпорядження суду доказів [PERSON] не проживає в належному позивачеві будинку. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Разом з тим відповідачем, всупереч процесуального обов`язку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо його фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачеві будинку, об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла - позивача у справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved