Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Представник позивача, підтримуючи заявлені вимоги в судовому засіданні, посилається на те, що згідно договору дарування від 22 квітня 1997 року [PERSON] є власником цілісного майнового комплексу в [ADDRESS] . Рішенням Коломийської міської ради від 12 вересня 1997 року йому в постійне користування передана земельна ділянка за цією ж адресою для обслуговування майнового комплексу. Зазначає, що протягом тривалого часу зі сторони суміжних землекористувачів та міської ради вчиняються дії, що порушують його право користувача земельної ділянки. Так, на земельних ділянках, що межують із належною позивачу земельною ділянкою були розміщені тимчасові споруди за погодженням із ним, які згодом демонтовані. 14 травня 2016 року на суміжній земельній ділянці відповідачами розпочато будівництво з порушенням будівельних правил та норм, зокрема здійснюється за межами лінії, що розділяє території забудови та території іншого призначення, зачепило тротуар та в подальшому може перешкоджати вільному руху пішоходів. Враховуючи те, що вказане вище будівництво порушує права позивача, як суміжного землекористувача, останній звернувся із скаргою до контролюючого органу, за результатами перевірки встановлено, що будівельні роботи ао [ADDRESS] не проводяться. Однак, після завершення перевірки, будівельні роботи продовжились. Вказує, що на запити позивача жодний компетентний орган не надав інформації про те, що відповідачі мають в наявності дозвільні документи для проведення будівельних робіт, а тому, на його думку, будівництво є самочинним та підлягає знесенню. В процесі розгляду справи відповідачами із Коломийською міською радою було укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок, які вважає недійсними. Просить зобов"язати відповідачів знести незаконно збудовані об"єкти нерухомого майна, визнати незаконними та скасувати рішення Коломийської міської ради " Про надання земельних ділянок в оренду", якими передано відповідачам в оренду вищевказані земельні ділянки та визнати незаконнними і скасувати рішення міської ради "Про надання дозволу на викуп земельної ділянки несільськогосподарського призначення на [ADDRESS]", на підставі яких Коломийською міською радою з відповідачами укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок. Відповідачі та їх представники проти задоволення позову заперечили з мотивів, викладених у запереченні, вважають що об"єкти нерухомого майна збудовані ними згідно встановлених вимог та на земельній ділянці, що передана їм для цих цілей. Представник третьої особи в судовому засіданні пояснила, що оспорювані позовачем рішення Коломийської міської ради прийняті згідно повноважень та на підставі норм закону. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 22 квітня 1997 року [PERSON] є власником цілісного майнового комплексу в [ADDRESS] . Рішенням Коломийської міської ради від 12 вересня 1997 року позивачу в постійне користування передана земельна ділянка за цією ж адресою для обслуговування майнового комплексу. 14 травня 2016 року на земельній ділянці по [ADDRESS] відповідачами [PERSON] та [PERSON] розпочато будівництво нежитлових приміщень, що на думку позивача, є самочинним будівництвом так як проводилося за відсутності проектних пропозицій забудови,без погодження із суміжним землекористувачем, без дозвільної документації та з грубим порушенням будівельних, санітарно-гігієнічних, пожежних норм і правил, з порушенням зональності та червоних ліній, встановлених Генеральним планом м. Коломия. Такі посилання позивача суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2017 року в справі за № 876/9917/17 Івано-Франківського окружного адміністративного суду за адміністративним позовом [PERSON] до Управління державно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] , [PERSON] , про скасування реєстрації декларацій про початок виконання будівельних робіт, визнання незаконною бездіяльності. Так, зазначеною ухвалою встановлено, що будівництво спірних об`єктів магазину і міні-маркету здійснювалося [PERSON] та [PERSON] на підставі документів, які дають право виконувати будівельні роботи, забудова земельних ділянок здійснювалася у відповідності до містобудівних умов та обмежень земельної ділянки, плану зонування територій, відповідно до вимог містобудівної документації, а наміри забудови відповідають положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини, якими підтверджується законність спірного будівництва, не потребують доказування в даній справі. Твердження ж позивача про необхідність доведення проектних пропозицій забудови до територіальної громади та погодження із позивачем, як суміжним землекористувачем чинним законодавством не передбачена і така необхідність позивачем не доведена. Із договору оренди землі, укладеного 24 листопада 2006 року Коломийською міською радою з [PERSON] , вбачається, що останній надана в оренду терміном на 5 років земельна ділянка загальною площею 100,85 кв.м по [ADDRESS] для комерційного використання - встановлення та обслуговування торгового павільйону. Пунктом 1 рішення Коломийської міської ради від № 1195-27/2008 від 07 травня 2008 року « Про продовження терміну договору оренди земельної ділянки на [ADDRESS] [PERSON] надано дозвіл на продовження терміну оренди на 5 років на використання вищевказаної земельної ділянки. Пунктом 6 рішення Коломийської міської ради за № 2360-43/2009 від 21 жовтня 2009 року « Про внесення змін у рішення міської ради » було внесено зміни у п.1 вищевказаного рішення від 07 травня 2008 року, де слова « на продовження терміну оренди на 5 років» змінено на слова «на продовження терміну оренди на 25 років», а слова «для комерційного використання - встановлення та обслуговування торгового павільйону» змінено на слова «для комерційного використання - будівництва та обслуговування магазину». Інших змін і доповнень у вищевказані рішення щодо спірної земельної ділянки міської радою не приймалося. Позивач вважає, що підставою для скасування вищевказаних оспорюваних ним рішення Коломийської міської ради від 07 травня 2008 року та п. 6 рішення міської ради від 21 жовтня 2009 року є непогодження з ним, як суміжним землекористувачем, меж спірної земельної ділянки, а також невиконання [PERSON] умов договору оренди землі, що не давало підстави для продовження його дії. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Позивачем не надано суду належних доказів того, що він на дати прийняття оспорюваних рішень міської ради був суміжним землекористувачем із земельними ділянками, власниками яких на даний час є відповідачі Так, згідно договору дарування від 22 квітня 1997 року [PERSON] є власником цілісного майнового комплексу в [ADDRESS] , для обслуговування якого надана в постійне користування земельна ділянка, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ІФ-17-3-000056 від 12 січня 1998 року. Пунктом 1 рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради за № 301 від 17.09.2002 року «Про переобладнання приміщень в заклади комерційного призначення, спортивний зал, об`єднання квартир», позивачу надано дозвіл на переобладнання цілісного майнового комплексу на будівництво магазину-критого ринку, а пунктом 5 рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради за № 393 від 17 грудня 2002 року « Про розгляд заяв громадян з питань індивідуального будівництва», позивачу наданий дозвіл подарувати гр. [PERSON] незакінчений будівництвом магазин-критий ринок. Згідно договору дарування, посвідченого 04 лютого 2003 року приватним нотаріусом Галян Г.М., позивач подарував [PERSON] незавершений будівництвом магазин-критий ринок, розташований по [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради за № 412 від 16 грудня 2003 року затверджено акт Державної комісії по прийманню в експлуатацію закінченого будівництвом магазину-критого ринку по [ADDRESS] , замовником якого є [PERSON] і 16 грудня 2003 року останній видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно та 29 січня 2004 року зареєстровано право власності на нього в Коломийському МБТІ, що стверджується копією витягу про реєстрацію права власності від 29 січня 2004 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Станом на дату прийняття оспорюваних рішень Коломийської міської ради, чинною була ст. 120 ЗК України в редакції від 27 квітня 2007 року, згідно якої "якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування". Отже, з переходом права власності на об`єкт нерухомого майна від позивача до Ярославської, до останньої перейшло і право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться подарований об`єкт нерухомого майна, а тому вона стала суміжним землекористувачем із земельними ділянками відповідачів. Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, обов`язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв`язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Вказане зазначено і в частині першій статті 16 ЦК України, згідно якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи те, що позивач станом на дати прийняття оспорюваних рішень міської ради не був суміжним землекористувачем із земельними ділянками відповідачів, тому суд приходить до переконання про те, що його права не були порушені, а тому заявлені вимоги про визнання незаконними вищевказаних рішень міської ради не підлягають до задоволення. Приймаючи оспорювані рішення Коломийська міська рада діяла в межах повноважень у відповідності до вимог 26 ЗУ « Про місцеве самоврядування», ст. 33 ЗК України «Про оренду землі». Згідно ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключною компетенцією міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. У відповідності до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом України «Про оренду землі». Згідно вимог ст. 33 ЗУ « Про оренду землі», в редакції від 01 січня 2008 року після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. Позивач не надав доказів про неналежне виконання відповідачами умов договорів оренди землі, а тому міська рада в межах повноважень, правомірно продовжила термін оренди. Що стосується визнання недійсним договір оренди землі укладених Коломийською міською радою з відповідачами, то в судовому засіданні встановлено, що 02.02.2009 року Коломийська міська уклала з [PERSON] договір оренди землі, який зареєстрований в Коломийському міському відділі РФДЗК за № 040929700039 на підставі рішення Колом. м/ради від 07.05.2008 року, про що зазначено в п. 1 даного договору. Надалі, 15 грудня 2009 року на підставі рішення Коломийської міської ради від 21 жовтня 2009 року був укладений договір про внесення змін до договору оренди землі ( внесені зміни в договір про оренду землі від 02 лютого 2009 року стосовно терміну дії договору та цільового призначення земельної ділянки). Згідно вимог ч.2 ст. 16 ЗУ «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому ЗК України, або за результатами аукціону. Статтею 124 ЗК України (в редакції, від 28.12.2007 року, чинній на дату укладення спірного договору оренди землі) визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Отже, вирішення питання про правомірність договору оренди землі безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий договір укладений. Оскільки вищевказані рішення міської ради є законними, тому підстави для визнання недійсним договорів оренди землі відсутні. У відповідності до ст. 9 ЗУ « Про оренду землі» орендар, який відповідно до закону може мати у власності орендовану земельну ділянку, має переважне право на придбання її у власність у разі продажу цієї земельної ділянки, за умови, що він сплачує ціну, за якою вона продається, а в разі продажу на аукціоні - якщо його пропозиція є рівною з пропозицією, яка є найбільшою із запропонованих учасниками аукціону. Згідно вимог ч.1, 2 ст. 127 ЗК України в редакції на час прийняття оспорюваних позивачем рішень, органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом. Продаж земельних ділянок державної та комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) на конкурентних засадах у формі аукціону здійснюється у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Як вбачається із дослідженого, відповідачі є власниками нежитлових приміщень, які знаходяться на вищевказаній земельній ділянці, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 12 червня 2017 року та рішенням виконавчого комітету Коломийсвької міської ради від 23 травня 2017 року «Про розгляд заяв з питань присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомості», Таким чином, станом на дату прийняття оспорюваних рішень на вказаних земельних ділянках знаходились об`єкти нерухомого майна відповідачів, тому такі ділянки не підлягали продажу на земельних торгах. Договори купівлі-продажу земельних ділянок укладені на підставі законних рішень Коломийської міської ради і у відповідності до вимог земельного та цивільного законодавства, що регулює дані правовідносини, а тому є правомірними. На підставі ст. 55 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 21 ЦК України, ст. 124, 127, 134 Земельного кодексу України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 9, 16, 33 Закону України "Про оренду землі"

Outcome: dismissed