Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернулися з позовом до ДП «Добропіллявугілля» та до ТОВ "ДТЕК "Добропіллявугілля" про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він з липня 1977 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Добропіллявугілля». 24.12.2006 року під час виконання трудових обов'язків з ним трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму: пошкодження внутрішнього меніску правого колінного суглобу. Цей факт підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 від 26.12.2006 року. Довідкою МСЕК йому встановлена втрата працездатності в розмірі 20% пов'язана з даним нещасним випадком. 01.11.2011 року ДП «Добропіллявугілля» було реорганізовано через приєднання до орендаря ТОВ "ДТЕК "Добропіллявугілля" на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України від 07.02.2011 року №50. Внаслідок впливу шкідливих факторів він отримав професійне захворювання «хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології, друга стадія, помірний перебіг. Легенева недостатність першого ступеня», що підтверджується актом №11 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.09.2013 року. Відповідно до довідок МСЕК №247920 №439526 від 15.10.2013р. йому було встановлено третя група інвалідності та втрата професійної працездатності 50% у сукупності: 30% первинно внаслідок профзахворювання та 20% повторно за травмою 24.12.2006 року, з датою переогляду у 15.10.2015 року. 18.10.2013 року його було звільнено з підприємства у зв'язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я на підставі ч.2 ст..40 КЗпП України. Так як заподіяна йому шкода випливає з трудових правовідносин - вона має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Моральна шкода, яка йому заподіяна полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав безпосередньо під час травмування так і ті, котрі він переносить у зв'язку з професійним захворюванням по теперішній час. Його життя, після встановлення йому професійного захворювання, зазнало суттєвих змін. Він був звільнений з роботи у зв'язку з неможливістю за станом здоров'я продовжувати дану роботу, яка була єдиним джерелом існування для нього і його сім'ї. Його систематично турбує задишка через що він періодично звертаюся за допомогою до лікарів і проходить лікування. Він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, травмою на виробництві, яка спричинила втрату працездатності у розмірі 20%, йому було завдано істотну моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 10000 (десять тисяч) гривень, а внаслідок професійного захворювання, йому заподіяна істотна для нього моральна шкода, яку він оцінює в сумі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень, виходячи з перерахованого вище. У зв'язку з викладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача, ДП «Добропіллявугілля», на свою користь моральну шкоду в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень і з відповідача, ТОВ "ДТЕК "Добропіллявугілля", на свою користь моральну шкоду в розмірі 15000 (п'ятнадцять тисяч) гривень. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій зазначив, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідачів - Косенко С.В., діючий на підставі довіреності, позов не визнав. Вважає, що суду не надано належних доказів, які б свідчили про факт заподіяння позивачеві моральних страждань. Крім цього, зазначив, що відповідно до п.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, таким чином моральна шкода не доведена. Просив відмовити [PERSON] в задоволені позову. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст. 237-1 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачами. 18.10.2013 року позивач був звільнений відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України, за станом здоров'я. Дані факти представником відповідачів в судовому засіданні не заперечувались і підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с.3-6) та актами за формою Н-1 і Н-5 від 26.12.2006 року і актом №11 формою за П-4 від 23.09.2013 року. Під час виконання трудових обов'язків, 23.09.2006 року, з позивачем трапився нещасний випадок, внаслідок якого він отримав травму - пошкодження внутрішнього меніску правого колінного суглобу. Цей факт підтверджується актом розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 26.12.2006 року (а.с.7) та актом № 36 про нещасний випадок на виробництвом форми Н-1 від 26.12.2006 року (а.с.8). Наведені вище факти отримання позивачем травми - представник відповідача в судовому засіданні не оспорював. Висновком обласної МСЕК від 22.05.2007 року позивачу первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом з 24.12.2006 року до 22.05.2008 року. За час роботи в ТОВ "ДТЕК "Добропіллявугілля" позивач захворів на професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології, друга стадія, помірний перебіг. Легенева недостатність першого ступеня. Даний факт підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання форми П-4 №11 від 23.09.2013 р. (а.с.9-10), медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого лікувально профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання №1829/1663 від 06.09.2013 року (а.с.17), довідкою обласної МСЕК № 6 від 15.10.2013 року (а.с.12). З довідки обласної МСЕК № 6 від 15.10.2013 року вбачається, що позивачу у зв'язку з травмою 24.12.2006 року встановлено повторно 20% втрати професійної працездатності та у зв'язку з хронічним захворюванням встановлено первинно 30% втрати професійної працездатності, в сукупності 50% втрати професійної працездатності з 08.10.2013 року по 01.11.2015 року та третя група інвалідності. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 13 Закону України "Про охорону праці" передбачено, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю внаслідок нещасного випадку [PERSON] заподіяно, як з вини самого позивача, так і з вини інших осіб підприємства та з вини відповідача, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві (а.с.8), актом розслідування нещасного випадку (а.с.7). З акту про нещасний випадок на виробництві №36 від 26.12.2006 (а.с.8) вбачається, що нещасний випадок з [PERSON] трапився внаслідок: порушення позивачем під час виконання трудових обов'язків п.11.19.7 «СУОТ», п.4.10 «Посадової інструкції гірничого майстра» та невиконання начальником ДКТ-3 Ламановим О.І. п.2.28 «Посадової інструкції начальника ДКТ-3». З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №11 від 23.09.2013 р. (а.с.9-10) вбачається, що причиною професійного захворювання позивача є - тривала робота в умовах впливу несприятливих умов праці (пил). Під час роботи позивач піддавався впливу підвищених концентрацій пилу вуглепородної (кремнійвмісної) фіброгенної дії, яка складає 22,23-54,73 мг/м3, при ГДК пилу 2-4 мг/м3. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що умови праці позивача не відповідали вимогам ст. 153 КЗпП і що відповідач не забезпечив додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці, що підтверджується актом про нещасний випадок на виробництві та актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Зазначені небезпечні умови праці стали однією із причин нещасного випадку на виробництві з позивачем, який внаслідок отриманої травми отримав ушкодження здоров'я, а також спричинили професійне захворювання позивача, яке у нього вперше виявлено висновком МСЕК від 15.10.2013 р. Пошкодженням здоров'я внаслідок отриманої на виробництві травми та професійного захворювання позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України № 5 від 25.05.2001 року) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995р. № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, є акт про нещасний випадок на виробництві (а.с.8), акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (а.с.9-10) та рішення МСЕК про встановлення позивачу стійкої втрати працездатності та інвалідності 3 групи внаслідок отриманої травми та профзахворювання. В судовому засіданні на основі аналізу приведених вище доказів вірогідно встановлено вину відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров'я, що є підставою для задоволення його позову. З врахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до відповідача про відшкодування моральної шкоди, так як внаслідок виробничої травми позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як, право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Внаслідок ушкодження здоров»я позивача було звільнено з роботи за станом здоров»я. Все це призвело до порушення його звичного образу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими у ході судового розгляду. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності встановлення третьої групи інвалідності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача, ДП "Добропіллявугілля", на користь позивача 8000 грн. та з відповідача, ТОВ "ДТЕК "Добропіллявугілля", на користь позивача 12000 грн. - в порядку відшкодування моральної шкоди. Задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача, ДП "Добропіллявугілля" - 10000 грн. та з відповідача, ТОВ "ДТЕК "Добропіллявугілля" - 15000 грн., в порядку відшкодування моральної шкоди суд не находить можливим, оскільки такі суми не відповідають глибині моральних та фізичних страждань позивача, ступеню втрати ним професійної працездатності. Прийняти до уваги заперечення представника відповідачів про те, що позивач не довів факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок спричиненої травми, суд не може, оскільки це твердження спростовується наданим позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами, крім цього в п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, ч.6 ст.6 ЗУ "Про судовий збір" з відповідачів слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 121,80 грн. з кожного.

Outcome: partial