Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона на теперішній час є пенсіонеркою, дитина війни, отримає пенсію в розмірі 838 грн. ЇЇ чоловік [PERSON] помер в листопаді 2007 року. [INFO] її син [PERSON] 1963 року народження загинув внаслідок скоєного відносно нього злочину. Заявниця вказує, що на момент смерті її син мешкав разом з нею, здійснював догляд за нею, надавав матеріальну допомогу. Він мав змогу забезпечувати її матеріально тому, що він отримував заробітну плату шахтаря та отримував пенсію за віком. По причині її прихильного віку та хвороби, вона не має можливості вільно пересуватися з причини хвороби ніг, потребувала щоденного догляду та фізичної допомоги. З цієї причини син мешкав разом з нею, здійснював оплату всіх видатків в тому числі: оплату комунальних послуг, лікарських засобів. Пенсії заявниці було не достатньо. Вона просить встановити факт знаходження на утриманні для отримання нею пенсії по втраті годувальника. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, була повідомлена через оголошення в газеті . Представник третьої особи в судовому засіданні Зюбан О.Б. просила відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне. У відповідності до ч.1 п.2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.05.1995 року № 5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди якщо допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заробітку, пенсії, стипендії інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи яка надавала йому утримання. Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON],[INFO] є матір'ю [PERSON]. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER](а.с.7). Згідно довідки від 19 грудня 2013 року, виданої керівником КП "Павлограджитлосервіс" № 3961 [PERSON] був зареєстрований разом з матір'ю [PERSON] з 18.09.2007 року по 04.12.2007 року за адресою [ADDRESS].(а.с.) Відповідно акту від 12.11.2014 року, складеному сусідями, [PERSON] мешкав разом з матір'ю [PERSON]. (а.с.8). В матеріалах справи на а.с.12 міститься копія договору, складеному між [PERSON] та з другої сторони продавцем [PERSON] на придбання метало пластикових вікон(а.с. 12). На підставі п.2 ч.1 ст. 256 ЦПК України може бути встановлено факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, що має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину, призначення пенсії чи відшкодування шкоди за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Повне утримання, згідно матеріалів судової практики, означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходу, то слід встановити чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. З огляду на вищевикладене, до заяви про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні мають бути надані докази, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні особи, яка померла (документи, акти, листи ділового й особистого характеру); докази, які встановлюють, що надані заявнику матеріальні засоби є основним і постійним джерелом його існування (корінці поштових переказів, квитанцій та інші документи, що свідчать про одержання заявником грошей або іншої допомоги від годувальника); довідка із ЖЕКу або сільської ради про те, що заявник звертався до них за одержанням документа про перебування на утриманні померлого, однак йому в цьому було відмовлено через відсутність відомостей про утримання або на тій підставі, що заявник не був на утриманні; документи, що свідчать про те, що заявник був неповнолітньою або непрацездатною особою та перебував на утриманні спадкодавця не менше п'яти років та одержував від нього матеріальну допомогу, що була єдиним джерелом засобів до існування. Згідно тлумачення ч.ч.1.2 ст. 36 ЗУ від 09.07.2003 року " Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", пенсія у зв'язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім"ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а у разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у ч.2 ст.32 даного Закону-незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому, відповідно до вимог ст. 36 ЗУ Про загальнообов'язкове пенсійне страхування", непрацездатними вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 ЗУ "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи; діти (у тому числі які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника), які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років; батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів існування. З наведених норм вбачається, що право на отримання пенсії у зв'язку із втратою годувальника мають особи, які на день його смерті були непрацездатними. Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Таким чином, заявник [PERSON] не надала суду підтверджуючих документів, які б довели той факт, що вона дійсно перебувала на утриманні померлого годувальника та матеріальна допомога, яку вона отримувала від померлого годувальника, була постійним і основним джерелом засобів до існування. Заявницею не надано доказів того, що вона дійсно втратила джерело до існування після смерті [PERSON] годувальника-сина. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed