Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив і в якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дрогобицький завод автомобільних кранів" середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.01.2014 року по 17.12.2014 року включно у розмірі 149564,90 грн. В обґрунтування зазначених вимог покликається на такі обставини: З 14.05.2012 року по 31.05.2013 року позивач перебував з ПАТ «ДЗАК» у трудових відносинах. У день звільнення підприємством не було виплачено належних позивачу коштів, а також не було повідомлено про усі належні йому суми. У вересні 2013 року позивач звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовною заявою прос стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.03.2014 року відповідача зобов'язано сплатити на користь позивача 131105,93 грн. у т.ч. 40619,13 грн. - заборгованості по заробітній платі, 9046,0 грн. - середнього заробітку за час затримки з 01.06.2013 року по 31.12.2013 року включно. Рішення не оскаржувалося та набрало законної сили. Станом на момент звернення до суду із позовною заявою визначена судом заборгованість не виплачена. На підставі наведеного позивач просить суд позов задоволити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просить суд позов задоволити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи. У зв'язку із повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, проаналізувавши матеріали справи встановив, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03.03.2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Дрогобицький завод автомобільних кранів" про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, яке набрало законної сили, позивач [PERSON] 14 травня 2012 року був прийнятий начальником фінансового управління, а 31 травня 2013 року був звільнений за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України, що стверджується трудовою книжкою та витягом з наказу №36к від 31 травня 2013 року. При звільненні позивачу [PERSON] відповідачем ПАТ "Дрогобицький завод автомобільних кранів" невиплачено заробітну плату за листопад 2012 року та за період березень 2013 року - травень 2013 року (включно) у сумі 40619,13 грн. Згідно вищезгаданого рішення вирішено позов задовольнити повністю. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дрогобицький завод автомобільних кранів" на користь [PERSON] 131105,93 /сто тринадцять тисяч сто п'ять гривень дев'яносто три копійки/ невиплаченої заробітної плати. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Дрогобицький завод автомобільних кранів" провести сплату усіх утримань та нарахувань із єдиного соціального внеску в сумі 20917,25 /двадцять тисяч дев'ятсот сімнадцять гривень двадцять п'ять копійок/ та провести сплату утриманого податку на доходи фізичних осіб із заборгованої заробітної плати у сумі 7423,68 /сім тисяч чотириста двадцять три гривні шістдесят вісім копійок/. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дрогобицький завод автомобільних кранів" у дохід держави 229,40 /двісті двадцять дев'ять гривень сорок копійок/ судового збору. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Як вбачається із рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03.03.2014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства "Дрогобицький завод автомобільних кранів" про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку, яке набрало законної сили, середньоденний заробіток [PERSON] складає 630,57 грн. Згідно роз'яснення п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи кількість робочих днів за час затримки розрахунку - 237,19 (20,5 робочі дні х (11+0,57) 01.01.2014 - 17.12.2014 року включно) сума середнього заробітку складає - 149564,90 грн. (630,57 грн. х 237,19 робочий день) Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: approved