Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

10 листопада 2015 року з Роменського міськрайонного суду Сумської області за підсудністю надійшла справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить суд стягнути нього на свою користь моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) грн., завданої йому внаслідок порушення його прав на відправлення звернень до органів державної влади від 18 грудня 2012 року. Позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що він згідно вироку Апеляційного суду Черкаської області від 24 березня 2004 року справа №1-4/2004, засуджений до покарання у виді довічного позбавлення волі, яке відбуває в Роменській виправній колонії (№56) УДПтСУ в Сумській області з 04 травня 2005 року. Так, 18 грудня 2012 року він подав начальнику сектору довічного позбавлення волі [PERSON] п'ять звернень до органів державної влади, які стосувалися реалізації його прав та фінансових інтересів, але три з них адресатам направлені не були. В зв'язку з чим позивач подав скаргу про протиправність дій адміністрації Роменської ВК (№56) УДПтСУ в Сумській області. Проведеною Роменською міськрайонною прокуратурою Сумської області перевіркою діяльності Роменської ВК (№56) УДПтСУ в Сумській області було встановлено, факт неналежного виконання свої службових обов'язків та порушення вимог ст.ст. 8, 107, 113 КВК України, п. 45 "Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань" завідувачем канцелярією [PERSON] та [PERSON] начальником відділення соціально-психологічної служби сектору для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі, які не зареєстрували його три листи та не відправили за належністю. Наказом начальника Роменської ВК (№56) УДПтСУ в Сумській області вище вказаних службових осіб було притягнуто до дисциплінарної відповідальності. З огляду на це позивач вважає, що дії [PERSON] завдали йому моральної шкоди так, як лягли на його психологічним тягарем, внаслідок чого у нього довгий час тривала нервова напруга, він втратив сон, спокій та працездатність, що призвело до тривалих фізичних і душевних страждань. В судовому засіданні [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив суд позов задоволити, посилаючись на обставини справи викладені у позовній заяві та стверджені доданими матеріалами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та письмове заперечення (а.с.67-70), в якому позовні вимоги [PERSON] не визнав та просить суд відмовити у задоволенні позову за відсутністю належних доказів, які б свідчили про настання тяжких наслідків для позивача. Представник Роменської виправної колонії (№56) УДПтСУ в Сумській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника та письмове заперечення, в якому просив суд відмовити [PERSON] в задоволенні його позовних вимог щодо стягнення на його користь моральної (немайнової) шкоди так,як обставини на які посилається позивач, ґрунтуються лише на його суб'єктивній думці (а.с.85-87). Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, заслухавши позивача, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], засуджений 24 квітня 2004 року Апеляційним судом Черкаської області за ст. ст. 187 ч.4, 289 ч.3, 357 ч.1, 263 ч.1, 115 ч.2 п.1,6, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього особистого майна. З 04 травня 2005 року і по даний час відбуває покарання в Роменській ВК (№ 56) УДПтСУ в Сумській області. 18 грудня 2012 року [PERSON] подав начальнику відділення соціально-психологічної служби сектору для чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі [PERSON], п'ять звернень до органів державної влади, які стосувалися реалізації його прав та фінансових інтересів, але три з них адресатам направлені не були. За скаргою позивача на протиправність дій адміністрації Роменської ВК (№56) УДПтСУ в Сумській області, а саме службової особи [PERSON] була проведена перевірка Роменською міськрайонною прокуратурою Сумської області та встановлено, факт неналежного виконання свої службових обов'язків та порушення вимог Закону України "Про звернення громадян", ст.ст. 8, 107, 113 КВК України, п. 45 "Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань". На підставі перевірки прокурором внесено вказівку начальнику установи про усунення вище вказаних порушень. 15 лютого 2013 року наказом начальника Роменської ВК (№ 56) УДПтСУ в Сумській області [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. 01 березня 2013 року наказом №38 о/с т.в.о. начальника управління УДПтСУ в Сумській області Носаль А.О. по особовому складу було звільнено в запас Збройних Сил України за власним бажанням лейтенанта внутрішньої служби [PERSON] - начальника відділення соціально-психологічної служби сектору для тримання чоловіків, засуджених до довічного позбавлення волі (а.с.82-84). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Крім того суд при частковому задоволенні позову також враховує п.69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 вересня 2009 року «Ошурко проти України», зокрема, що позивач є засудженим до довічного позбавлення волі, перебуваючи під владою державних службовців, знаходиться у вразливому становищі і органи влади зобовязані захищати таку особу. Суд також враховує п.63 рішення Європейського суду з прав людини від 12 жовтня 2006 року «Двойних проти України», а саме що відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава повинна забезпечити тримання особи під вартою в умовах, які відповідають принципові поваги до людської гідності, щоб спосіб і метод виконання заходу не завдавали їй душевного страждання чи мук, які перевищували б неминучий рівень страждання, властивого триманню під вартою, і щоб з огляду на практичні вимоги увязнення її здоровя і добробут були належним чином забезпечені. Виходячи з вище викладеного, із засад розумності та справедливості, а також враховуючи характер моральних страждань позивача, суд дійшов висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 600 грн., оскільки на думку суду, цей розмір моральної шкоди відповідає ступеню моральних страждань, завданих позивачу. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

Outcome: partial