Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

В березні 2015р [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі відповідач), у якому просила витребувати з чужого незаконного володіння Публічного акціонерного товариства " Банк " Фінанси та Кредит " грошові кошти в сумі 7500 доларів США 00 центів та стягнути з ПАТ " Банк " Фінанси та Кредит " на користь [PERSON] ( ідентифікаційний номер [NUMBER]) 7500 доларів США 00 центів, а в разі неможливості еквівалент в гривнях в сумі 186154,93 грн., В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 19.11.2014 року з відповідачем уклала договір - заяву про строковий банківський вклад (депозит) «Класік» на три місяці в іноземній валюті. Відповідно до умов договору сума вкладу складає 7500 доларів США зі строком вкладу з 19.11.2014 року по 19.02.2015 року, з нарахуванням та виплатою процентів у розмірі 10,50 % річних. За умовами договору відповідач зобов'язувався по закінченню терміну дії договорів повернути їй суму вкладу та нараховані проценти. Позивач зверталась до відповідача з заявою про повернення коштів, однак, вч поверненні сум депозитів за договорами банківських вкладів та нарахованих відсотків в день закінчення договору позивачу працівниками банку відмовлено, у зв'язку з відсутністю готівки в касі а обмеженнями, встановленими останнім на видачу коштів. Таким чином, відповідач в порушення норм чинного законодавства незаконно заволодів грошовими коштами позивача, розпоряджався ними на власний розсуд, не повертаючи їх та не сплачуючи позивачу за їх залучення. Вважає, що відповідач обмежив право позивача вільно користуватися та розпоряджатися такими коштами на рахунку. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позов підтримала та просила його задовольнити. В поданій заяві від 17.04.2015 року уточнила суму заборгованості за договором, а саме в розмірі 7452,23 доларів США, що є еквівалент в гривнях у момент подачі позову 184 969, 25 грн. (а.с. 37). Представник відповідача подав до суду письмові заперечення, в судове засідання не з'явився вдруге. У письмових запереченнях зазначив, що невиплата позивачу вкладу була обумовлена наявністю Постанови НБУ щодо обмеження у видачі готівки в сумі 15000,00 грн. в день, а тому банк не мав можливості задовольнити вимоги позивача. Зазначив, що сума невиплаченого депозиту складає 7452,23 дол. США. Просив у справі провадження закрити та в позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 19.11.2014 року в м. Житомирі у відділенні № 24 філії «Центральне РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі - банк) розташованому по вулиці Московській, 7/20 між банком та [PERSON] укладено договір - заява № 300937/71552/3-14 про банківський строковий вклад ( депозит ) " Класік " на три місяці в іноземній валюті, предметом якого, відповідно до п.1.1 є внесення [PERSON] вкладу, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] у сумі 7500,00 доларів США, на строк з 19.11.2014 року по 19.02.2015 року, з нарахуванням та виплатою процентів у розмірі 10,50 % річних, у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі - заяві та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ " Банк " Фінанси та Кредит " ( п.п. 1, 2 договору). Як свідчать матеріали справи та виписка по особовому рахунку відповідач виплатив позивачці проценти по договору, а суму депозиту не виплатив, хоча позивач 20.02.2015 року звернулася з відповідною заявою про повернення грошових коштів. Відповідно до п.6 договору про банківський строковий вклад (депозит) "Класік", після закінчення строку, визначеного п.1 цього договору - заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положенням п.5.2. Основних умов. Оскільки сторонами не надано суду примірник Основних умов до договору-заяви, суд приймає до уваги пояснення відповідача на підтвердження умов повернення суми вкладу позивачу, як такий, що не суперечить іншим матеріалам справи. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним ( ст. 41 Конституції України ). Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Всупереч вимогам закону, зокрема ч.2 ст.1060 ЦК України, банк не видав позивачу вклад, а тому суд вважає, що позов є обґрунтованим. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства та умов договору. Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч.1 ст.1060 ЦК України). Обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом ( ст. 1074 ЦК України ). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом ( ч.2 ст.192 ЦК України ). Таким чином, закон не забороняє використання іноземної валюти на території України, і регламентує порядок її використання, в тому числі і фінансовими установами. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч. 5 ст. 1061 ЦК України). Отже, з наведених норм Закону вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Як вбачається з правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року справа №6-39цс13: зобов'язання сторін за договором припиняються з моменту їх належного виконання. Оскільки внесені позивачем кошти у визначений договором строк на його вимогу не повернуті, то це дає право позивачеві на отримання процентів за користування депозитними коштами за період з дня витребування вкладу до дня його фактичного повернення, а також на отримання сум, передбачених ч.1 ст. 625 ЦК України. Згідно з ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» встановлено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Разом з тим, судом установлено, що ПАТ «Банк «Фінанси і Кредит» надав позивачу послугу, яка зводилася до прийняття ним від позивача грошових сум з обов'язком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеними банком з позивачем договором банківського вкладу. Після укладення цього договору між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору банківського вкладу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7452,23 дол. США., оскільки іншу частину депозиту та проценти позивач отримав, що підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою відповідача, не зважаючи на закінчення строку, на який його було розміщено, та наявність заяв позивача про повернення суми вкладу. Суд не бере до уваги заперечення позивача щодо обмеження Національним банком України видачі депозитів фізичним особам, так як за змістом статей 526, 1066, 1068, 629 ЦК України зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Разом з тим нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України в розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що Постанова Правління Національного Банку України № 758 від 01 грудня 2014 року є такою, що обмежує право особи на вільне розпорядження належних їй на праві власності грошових коштів, а тому не може бути підставою для правомірності дій Банку щодо відмови повернення вкладнику депозиту. А отже, посилання відповідача на постанову НБУ України № 758 від 01.12.2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринку», як на підставу своїх заперечень не ґрунтуються на вимогах Закону, та не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивача. Отже, відмова банку у поверненні грошових коштів з поточного рахунку позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст. 1068 ЦК України та умовам укладеного між сторонами договору. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ по справі № 6-4324св15. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 25.12.2013 року у справі № 6-140цс13, відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн., так як позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову в рамках прав передбачених Законом України «Про захист прав споживачів». Враховуючи наведене,

Outcome: approved