Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивачка 07.11.2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач є батьком малолітньої - [PERSON], 2008 року народження. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Калінінського районного суду м.Донецька від 06.12.2012 року. Відповідач проживає окремо, долею та станом здоров'я дитини не цікавиться, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, матеріальної допомоги на її виховання не надає. Вихованням неповнолітньої [PERSON], 2008 року народження, займається позивач. Просить суд винести рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON], 1977 року народження відносно [PERSON], 2008 року народження. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти задоволення первісних позовних вимог, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив позбавити [PERSON], 1983 року народження, батьківських прав відносно [PERSON], 2008 року народження, та просив передати йому доньку на виховання. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що [PERSON] штучно створює умови, за яких він не має можливості спілкуватись із дитиною, обмежує права дитини на участь у її вихованні батька, та позбавляє його можливості надавати дитині матеріальну допомогу, придбати їй одяг, іграшки та цікавитись її успіхами та навчанням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з,явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі.. Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, заперечував проти зустрічного позову. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Селидівської міської ради, в судове засідання не з,явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу без його участі, та задовольнити позов [PERSON] Представник третьої особи - Служба у справах дітей Донецької обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), суд встановив наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Калінінського районного суду м.Донецька від 06.12.2011 року, яке набрало законної сили, розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 07.07.2008 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 299, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Позивач за первісним позовом [PERSON] змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» у зв'язку із реєстрацією шлюбу, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], виданого 14.06.2014 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області.. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини вважає, що первісний позов та зустрічний позов не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 150 СК України закріплені обов,язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров,я дитини, її фізичний, духовний моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх обов,язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов,язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об,єктивного з,ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Обов,язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. В порушення зазначених вимог позивачем за первісним позовом [PERSON] не надано належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, доказів винної поведінки відповідача та свідомого його ухилення від виконання батьківських обов'язків матеріали справи не містять. Посилання позивачки [PERSON] на те, що її чоловік [PERSON] бажає удочерити її доньку, а також того, що раніше відповідач нотаріально посвідчив заяву про надання дозволу на усиновлення дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав, суд вважає необґрунтованими, оскільки навіть існування такої заяви та намір усиновити дитину іншою особою, не є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки, який заперечує проти цього. Суд не погоджується з висновком виконавчого комітету Селидівської міської ради від 30.12.2016 року за N02-23/5-1521 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] щодо його малолітньої доньки [PERSON], 2008 року народження, оскільки він не достатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини, виходячи з наступного. На підставі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У п. 47 Рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008р. заява N 39948/06 у справі "Савіни проти України", зазначається: Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 ( 995_004 ) (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вищерішення у справі МакМайкла, п. 87). Саме тому суд не бере до уваги висновок виконавчого комітету Селидівської міської ради від 30.12.2016 року за N02-23/5-1521, оскільки при його складанні не було з'ясовано належним чином усі суттєві обставини, вказаний висновок складено на підставі матеріалів, наданих матір,ю дитини, тобто без дотримання балансу між інтересами обох батьків та дитини. Крім того, відповідачем [PERSON] надано суду рішення виконавчого комітету Ворошиловської районної в місті Донецьку ради №63 від 09.04.2014 року та №108 від 28.05.2014 року, якими визначено місце проживання малолітньої [PERSON] з матір'ю дитини [PERSON] та визначено порядок участі [PERSON] у вихованні дитини. Судом встановлено, що після визначення місця проживання дитини з матір'ю, мати дитини змінила місце проживання - з міста Донецьк на м. Київ. Виходячи з наведеного, суд вважає, що між батьками існує спір щодо порядку участі у вихованні дитини. Таким чином, вказаний висновок та надані суду докази є недостатньо обґрунтованими і не містять переконливих аргументів, які б вказували на те, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], 2008 року народження є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо зустрічного позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд враховує наступне. На підставі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем за зустрічною позовною заявою у справі не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він послався як на підставу своїх вимог, а саме: того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов,язків щодо дитини. На підставі зазначеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed