Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] 21.08.2015 року (згідно поштового штемпеля) звернувся до суду з цим позовом із вимогою стягнення на користь ПАТ "Дельта Банк" з відповідача [PERSON] заборгованість за укладеним між сторонами кредитним договором №002-01071-311211 від 31.12.2011 року на загальну суму 1777,93 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем власних зобовязань. Представник позивача ПАТ "Дельта Банк", будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не зявився, однак, в прохальній частині позовної заяви просив провести розгляд справи без його участі, про відмову від позову чи зміну позовних вимог надалі не заявляв. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені до неї вимоги не визнала, висловивши сумніви щодо фактичного укладення нею вказаного у позові договору, оскільки 31.12.2011 року укладала договір з позивачем на суму 450 грн. у магазині "Фокстрот" на придбання іграшки для дитини в м.Вінниці. Зазначила, що стосовно даного кредитного договору, за яким заявлено позовні вимоги до неї ніхто жодного разу з приводу погашення заборгованості не звертався, а тому вона просила застосувати до даних позовних вимог позовну давність. Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. У відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно вимог ст.256,257 ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутись з вимогою про захист свого цивільного права, встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК україни перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З копії договору №002-01071-311211 від 31.12.2011 року (а.с.3-4) вбачається, що ПАТ Дельта Банк та [PERSON] уклали 31.12.2011 року даний договір, відповідно до розділу 1 якого останній було відкрито картковий рахунок №26251905586252 в національній валюті України - гривні, надано платіжну картку, а також ПІН-код до картки, на умовах, викладених в тарифному пакеті "[PERSON] картка №1 на все (Visa Classic)", та згідно умов надання картки і правил; надано кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної лінії в загальному розмірі 30000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлено ліміт кредитної лінії в сумі 1300 грн. Відповідно до п.2.1. договору моментом надання банком держателю кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів, передбачених Тарифами, за умови відсутності на рахунку власних коштів Держателя. У відповідності до п.3.6. кредитного договору, держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення заборгованості у виді обов'язкового мінімального платежу, складові якого зазначаються в Тарифах, обов'язковими складовими якого є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. Згідно п.3.7. Договору у разі порушення держателем строків сплати заборгованості та інших платежів, що є складовими обов'язкового мінімального платежу держатель сплачує банку пеню, в розмірі, в строки та в порядку, що визначені Правилами та Тарифами. Відповідно до змісту п.5.1 даного Договору підписанням останнього держатель засвідчує, що він ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими для застосування до відносин, що виникли на підставі цого договору, що в даному конкретному випадку слід вважати приєднанням відповідача до визначених позивачем умов зазначеного договору в порядку ст.364 ЦК України. Згідно п.5.8 кредитного договору невиконання або неналежного виконання держателем зобов'язань заборгованості за цим договором понад 91 календарний день банк має право в односторонньому порядку достроково розірвати цей договір, що не звільняє клієнта від обов'язку погасити у повному обсязі заборгованість, що була нарахована до дати розірвання договору. У відповідності до положень Тарифів на обслуговування платіжних карток тарифний пакет "[PERSON] картка №1 на все", затверджених позивачем (а.с.4) щомісячний обов'язковий мінімальний платіж складається з частки обов'язкового погашення тіла кредиту в розмірі 5% від суми використаних коштів на день розрахунку; процентів за користування кредитною лінією в розмірі 0,0001% річних, щомісячної плати за обслуговування креитного ліміту в розмірі 4,65% від суми кредитного ліміту, у разі наявності використаного кредиту, станом на день нарахування; овердрафту, процентів за овердрафт в розмірі 48% річних, штрафу за прострочену заборгованість в розмірі 0,01%, але не менше та/або не більше 75 грн. за кожен факт прострочення; а також суми заборгованостей минулих періодів. З представленого позивачем розрахунку (а.с.7) вбачається, що заявлені позивачем розміри тіла кредиту 1777,93 грн. вочевидь перевищує суму знятої відповідачем готівки 1200 грн. виключно у межах якої повинне обраховуватись тіло кредиту, суто яке є заявленим предметом спору, за відповідним тлумаченням даного поняття та визначення обов'язкової частки погашення тіла кредиту у розмірі 5% від суми безпосередньо використаних коштів станом на день розрахунку, що вочевидь не узгоджується із невмотивованим трансформуванням протягом лише 11 місяців у заявлену суму стягнення боргу вказаної суми використаних у спосіб зняття готівки коштів та незастереження у розрахунку відомостей щодо безготівкового використання кредитних ресурсів. За таких обставин обов'язком відповідача щодо повернення позивачу саме тіла кредиту за наведеним правочином, власна відповідальність за яким за наявності у ньому її підписів [PERSON] формально не заперечена, в межах заявлених позовних вимог слід було б визнати різницю між сумою знятих готівкових коштів та одноразовим платежем на повернення їх частини. Однак, до спірних правовідносин щодо вказаних грошових зобов'язань підлягають застосуванню правила загальної позовної даності згідно відповідної заява відповідача, як сторони даного спору, зробленої нею до постановлення рішення суду. При цьому судом визначається початок перебігу позовної давності за минуванням наступного платіжного періоду після здійсненого 20.02.2012 року єдиного платежа з повернення кредиту в розмірі 125 грн., тобто з 02.04.2012 року, починаючи з якого позивачу достеменно було відомо про порушення боржником заявленого до захисту наразі права за наслідком несплати у визначений договором термін чергового платежу з повернення кредиту, що визначає сплив трирічного строку станом на день пред'явлення даного позову на пошту 21.08.2015 року, тобто пропущення позивачем загального строку позовної давності. Вказані обставини становлять застережену законом підставу для відмови у задоволенні даного позову, оскільки положення кредитного договору не містять узгодженого визначення сторін щодо збільшення позовної давності, а представленими позивачем доказами не доведено поважних причин пропущення ним обмеженого законом строку звернення до суду за захистом порушеного права. При цьому судом не приймається до уваги наведені у розрахунку довільні відомості щодо зарахування до сплати певних сум кредиту, комісії та пені в період з 03 по 29 грудня 2012 року, оскільки вони не застережені безпосередньо у розділі платежів, на відміну від наявного там значення вказаного платежу від 20.02.2012 року, що має узгоджене розподілення його зарахування у відповідних графах за період 01 по 29 лютого 2012 року, у зв'язку з чим не визначає переривання перебігу позовної давності. Судові витрати у виді судового збору, від сплати якого за обставинами запровадження тимчасової адміністрації звільнений позивач, слід віднести на разунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed