Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за № 20850, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 500346023 від 21.02.2013 за період з 16.01.2019 року по 20.01.2021 року у розмірі 37 752,33 грн; стягнути з відповідача ТОВ «Вердикт капітал» на користь позивачки [PERSON] сплачений нею судовий збір у загальному розмірі 1 362,00 гривні за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову; стягнути з відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивачки [PERSON] сплачені нею витрати на професійну правничу допомогу в повному обсязі. В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка зазначає наступне. Тлумачення місця виконання рішення міститься у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Водночас виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України (ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 6 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»). Положення Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» свідчать про те, що місцезнаходження приватного виконавця не є місцем виконання спірного виконавчого напису нотаріуса. Враховуючи те, що позивач (вона ж боржниця) [PERSON] працює та отримує дохід в Саксаганському районі м. Кривий Ріг, в розумінні ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» Саксаганський район м. Кривий Ріг і є місцем виконання рішення (в цьому випадку - виконавчого напису). Отже, позивач, обираючи між загальною підсудністю, визначеною ст. 27 ЦПК України, та альтернативною за своїм вибором, визначеною ст. 28 ЦПК України, обрала підсудність справи за місцем виконання спірного виконавчого напису - в Саксаганському районі м. Кривий Ріг, і, відповідно, суд для розгляду справи Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу. Така позиція підкріплюється актуальною судовою практикою. Зокрема, в якості прикладів можна навести Ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2019 року у справі № 201/8317/19, від 11.03.2020 року у справі № 201/2369/20, від 06.03.2020 року у справі № 201/2283/20, Ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23.01.2020 року у справі № 755/1109/20, від 06.03.2020 року у справі № 755/3606/20. Щодо місця виконання судового рішення та права вибору боржника висловився також і Верховний Суд у Постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19, в якій було заявлено позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та в якій відповідач (банк ПАТ «ПУМБ») оскаржував ухвалу про відкриття провадження за місцем проживання позивача. Верховний Суд у вказаній Постанові зазначив таке: «Визначення змісту категорії місця виконання рішення наведене у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». За правилами частин першої та другої наведеної статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право Вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виходячи зі змісту статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.» Згідно з документами, отриманими від приватного виконавця та за результатом пошуку виконавчих проваджень в Автоматизованій системі виконавчого провадження, [PERSON] стало відомо, що в провадженні виконавця перебуває виконавче провадження №64610038, відкрите 23.02.2021 року з примусового виконання виконавчого напису №20850 від 03.02.2021 року. Виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 37 102,33 грн, а також плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 650,00 грн. У виконавчому написі, розміщеному в матеріалах виконавчого провадження в автоматизованій системі виконавчого провадження, зазначено, що стягнення заборгованості з [PERSON] проводиться за період з 16.01.2019 року по 20.01.2021 року за кредитним договором № 500346023 від 21.02.2013 року, укладеним з іншою особою - АТ «Альфа-Банк». Сума заборгованості, згідно з виконавчим написом, становить 37 752,33грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту -7 900,14 грн; прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом- 2 530,46 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00 грн; строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом- 15 321,73 грн; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 11 350,00 грн; плата за вчинення виконавчого напису - 650,00 грн. Виконавчий напис було вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості. Тому він має бути визнаний таким, що не підлягає конанню. Виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом за відсутності документів, що підтверджують безспірність вимог стягувача. Відповідно до стати 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в поряд» встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про нотаріат", нотаріат в Україні - це систем органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факті- що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органи місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншим актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону "Про нотаріат"). Одним з таких актів Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок № 296/5). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчиненні нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" Глава 16 розділу II Порядку № 296/5. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Порядок № 296/5 містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Пунктами 3.2, 3.5 Глави 16 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі - Перелік № 1172). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Водночас Перелік № 1172 не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку № 296/5. Крім того, Перелік № 1172 станом на дату вчинення виконавчого напису, який оспорюється в цій справі - 03.02.2021, не містив вичерпного і точного переліку документів для його вчинення. Так, пункт 1 Переліку № 1172 напевне визначав і визначає лише оригінал нотаріально посвідченого договору, а інші документи називаються без конкретизації як «документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Пункт 2 Переліку № 1172 визначав перелік документів для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості строків її погашення з відміткою стягувана про непогашений заборгованості. Однак час вчинення виконавчого напису цей пункт не діяв, оскільки Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № №826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення Переліку № 1172 зазначеним пунктом 2. Підставою для скасування зазначеного п. 2 Переліку № 1172 слугувало те, що е по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути підтверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення постановою Кабінету міністрів України виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, нівелює вимогу законодавства щодо необхідності підтвердження наявності та безспірності заборгованості, набуття чинності кредитним договором, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів та не відповідає положенням статті 87 зазначеного Закону. Нотаріус Горай О. С. у виконавчому написі послався на п. 2 Переліку № 1172 як підставу для вчинення напису. Однак з підстав, зазначених вище, це посилання є непоґрунтованими, і у нотаріуса не було жодних підстав його застосовувати. Зі змісту виконавчого напису неможливо встановити, на якому документі вчинено виконавчий напис, чи надавався нотаріусу оригінал кредитного договору. Неможливо ж встановити, чи надавалися відповідачем нотаріусу документи на підтвердження отримання кредитних коштів та користування такими кредитними коштами, розміру боргу тощо; загалом - документи, які свідчать про наявність та безспірність заборгованості. Відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» документами, які підтверджували би наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, можуть бути лише первинні документи. Такими первинними документами є бухгалтерські книги, розрахункові менти (сліпи, квитанції торгового терміналу, меморіальні ордери та інші менти), які підтверджують здійснення операцій по кредиту, заяви на видачу готівки, виписки з особових рахунків по кредитному договору. Отже, нотаріус не дотримався порядку вчинення виконавчого напису: не з`ясував, існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як заявив про це банк, чи не було вирішених/невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення виконавчого напису. Пунктом 2.2. глави 16 Порядку № 296/5 визначено, що, у разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувана. Пункт 7 глави 16 Порядку № 296/5 має назву «Дослідження доказів при вчиненні виконавчого напису» і його п.п, 7.1. визначено, що копія документа, що встановлює заборгованість, чи правочину, за яким здійснюється стягнення, або витяг з особового рахунку боржника і примірник виконавчого напису залишаються у справах нотаріуса. Перелік № 1172 не містить вичерпного та точного переліку документів, що подаються нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Отже, наведене свідчить про те, що у нотаріуса є «простір для маневру» і він може і повинен переконатися у безспірності боргу, зокрема, і шляхом витребування від стягувана додаткових документів, які, на його думку, мають підтвердити таку безспірність. Крім того, кредитний договір було укладено між [PERSON] та AT «Альфа-Банк». ТОВ «Кредитні Ініціативи», ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста», та ТОВ «Вердикт Капітал» не були сторонами зазначеного договору та не мали до нього жодного стосунку. Водночас за вчиненням виконавчого напису звернулося одне з товариств, а не банк. У виконавчому написі нотаріус зазначив про правонаступництво ТОВ «Вердикт Капітал» після ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс веста», ТОВ «Кредитні ініціативи» та банку. [PERSON] як сторона кредитного договору та «боржник» за термінологією виконавчого напису не отримувала жодних повідомлень ні від банку, ні від товариств-«правонаступників» про перехід (або відступлення) права вимоги за договором, укладеним з нею. Правонаступництво, а також відступлення права вимоги, відповідно до ст. 512 ЦК України, є підставами заміни кредитора у зобов`язанні. Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Отже, якщо кредитний договір був укладений у письмовій формі, то і право вимоги за ним повинне передаватися шляхом укладення письмового договору. Однак жодним документом не підтверджено правонаступництво ТОВ «Вердикт Капітал» після інших двох товариств та банку. Таким чином, приватний нотаріус не переконався у безспірності заборгованості [PERSON] перед відповідачем та вчинив виконавчий напис у порушення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п. З Глави 16 розділу II Порядку № 296/5. Відповідно до статті 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та інші документи надаються нотаріусом протягом десяти робочих днів на обґрунтовану письмову вимогу суду, прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування у зв`язку з кримінальним провадженням, цивільними, господарськими, адміністративними справами, справами про адміністративні правопорушення, що знаходяться в провадженні цих органів, з обов`язковим зазначенням номера справи та прикладенням гербової печатки відповідного органу, а також на обґрунтовану письмову вимогу державного виконавця, приватного виконавця за виконавчим провадженням з обов`язковим зазначенням номера виконавчого провадження та реквізитів виконавчого документа, на підставі якого здійснюється виконавче провадження. У зв`язку з неможливістю отримання у нотаріуса будь-яких документів через конфіденційність нотаріальної документації, позивач вважає за необхідне за допомогою у витребувати у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення виконавчого напису №20850від 03.02.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 37 752,33 грн та документів, подавалися нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом, є таким, що не лягає виконанню, оскільки заборгованість, заявлена банком, не є безспірною. Відповідно до п. 3.1. пункту 3 глави 16 розділу II Порядку№ 296/5, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в судовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувана, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, що визначена імперативною нормою закону - статтею 88 Закону України «Про нотаріат». Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за умови подання стягувачем документів, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. У Постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №308/4296/14-ц, зроблений правовий висновок: «Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (статті 88 Закону України "Про нотаріат"). З урахуванням приписів статей 15,16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право Стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки І не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчиненю виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчою напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягав виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Позивач не визнає факт наявності будь-якої кредитної заборгованості перед АТ «Альфа-Банк», та, відповідно, ТОВ «Вердикт Капітал» як одним з «правонаступників» банку. Крім того, незрозуміло, яким чином нарахована заборгованість, що заявлена до стягнення, коли вона виникла, яким чином нараховані відсотки тощо. Підписання [PERSON] . Кредитного договору не підтверджує обставин виникнення кредитних відносин, отримання нею кредитних коштів, користування такими коштами тощо. Так звана «Виписка з особового рахунка 13819704», що міститься в матеріалах виконавчого провадження, і яка, очевидно, надавалася нотаріусу, не відповідає жодним вимогам законодавства щодо виписок з рахунків. Пунктом 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 (далі - «Положення № 75») визначено, що виписки з особових рахунків мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операцій (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. З належної виписки можна побачити рух коштів на рахунку за певні періоди, відслідкувати динаміку відносин. Належна виписка має відображати інформацію про отримання коштів позичальником (коли, з якого на який рахунок були перераховані ти, яке їх призначення тощо) та подальші операції: повернення коштів позичальником або третіми особами; списання коштів банком з іншого, наприклад, банку позичальника в цьому банку; тощо. Так звана «виписка», надана відповідачем нотаріусу, не містить жодного з необхідних реквізитів і є лише звичайним твердженням товариства про наявність боргу. Жодних розрахунків заборгованості відповідачем нотаріусу також не подавалося. Отже, про наявність заборгованості та її суму нотаріус дізнався лише з таких документів як кредитний договір та так звана «виписка з рахунка», про яку йшлося вище. Відповідно, уся сума заборгованості, заявлена до стягнення шляхом вчинення виконавчого напису, не є безспірною. Письмового повідомлення про наявність заборгованості від банку або товариств позивач не отримувала. Про вчинення виконавчого напису позивач також ніким не повідомлялася. Згідно з п. 2.3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Таким чином, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчилася у наявності повідомлення товариством [PERSON] про наявність заборгованості за кредитним договором та не пересвідчилася у відсутності спору на час пред`явлення вимоги, чим порушила пункти 2.3, 3 глави 16 розділу II Порядку№ 296/5, статті 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Сплив строк на вчинення виконавчого напису. Згідно зі ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», п. 3.1. глави 16 Порядку № 296/5, нотаріус зяє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку, но зі ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність поновлюється тривалістю у три роки, а щодо вимог про стягнення неустойки штрафу, пені) - один рік. В п. 2.3. Кредитного договору зазначено про дату остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 22.02.2016 року. Така ж дата зазначена як кінцева у графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що є додатком до кредитного договору. Відповідно, право вимоги у банку виникло 23.02.2016 року, і спливло: щодо тіла кредиту - 23.02.2019 року , щодо неустойки - 23.02.2017 року. Він ним не скористався і уступив право вимоги ТОВ «Кредитні Ініціативи», як зазначено у Виконавчому написі, 21.06.2016 року - тобто після спливу права вимоги. Потім це право нібито ще двічі відступалося і, врешті-решт, відповідач звернувся за вчиненням виконавчого напису аж 03.02.2021 року - тобто майже через 2 роки після спливу строку вимоги. Відповідно, у нотаріуса не було права вчиняти виконавчий напис. В процесі виконавчого провадження № 64610038, відкритого на виконання виконавчого напису, що оспорюється, були винесені: 23.02.2021 року -постанова про стягнення з боржника основної винагороди та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 23.02.2021 року; 05.03.2021 року - постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої звернено стягнення на заробітну плату [PERSON] . Позивач вживала заходи забезпечення доказів, а саме: 15 березня 2021 року до приватного виконавця Мельника Ю.А. був направлений Адвокатський запит щодо документів виконавчого провадження, на який було отримано відповідь від 17.03.2021 року. Позивачка понесла судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 362,00 грн, складаються із судового збору за подання позовної заяви - 908,00 грн та судового збору за подання заяви про забезпечення позову - 454,00 грн. Позивачка також понесла судові витрати по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн, яка складається з підготовки позовної заяви (7 годин роботи), заяви про забезпечення позову (0,5 год роботи) та заяви про витребування азів (0,5 год роботи), усього за 8 годин роботи (20 березня 2021 року з 09:00 години 13:00 години та з 14:00 годин до 18:00 годин) вартістю 4 000,00 грн. Зазначене підтверджується договором про надання правничої допомоги від 15.03.2021 року, актом приймання-передачі правничої допомоги від 20.03.2021 року, розрахунковою квитанцією. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, представник позивачки подала до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за її відсутності, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання заяви не надав, відзив на позов у встановлений судом строк не подав, у зв`язку з чим на підставі\~ст. ст. 223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи за відсутності заперечень з боку представника позивача. Третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельник Ю. А. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У судовому\~засіданні досліджені\~наступні письмові\~докази:\~виконавчий напис\~(а.с.\~11),\~постанова про\~відкриття виконавчого\~провадження (а.с.\~12),\~інформація про\~виконавче провадження\~(а.с.\~13-14),\~постанова (а.с.\~15,19),\~адвокатський запит\~(а.с.\~23), відповідь приватного виконавця на адвокатський запит (а.с. 24), заява про примусове виконання рішення (а.с. 25), кредитний договір (а.с. 27), виписка з особового рахунку (а.с. 28), постанова (а.с. 31). Згідно з висновками Європейського Суду з прав людини, викладеними у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом. Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Суд,

Outcome: approved