Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП "Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів "НДІБМВ" про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона працює в ДП "НДІБМВ" на посаді старшого наукового співробітника лабораторії полімерних, покрівельних та теплоізоляційних матеріалів згідно з наказом № 60к від 29.09.2011 року про продовження дії контракту по теперішній час. Зазначила, що згідно штатного розкладу ДП "НДІБМВ" від 02 грудня 2013 року місячний фонд заробітної плати становить 5 241 грн., відповідно до табелів обліку робочого часу вона підпрацювала 61 робочий день з січня по березень 2014 року. Посилаючись на те, що відповідач виплатив їй лише мінімальну заробітну плату, посилаючись на колективний договір та статут, а не заробітну плату відповідно до місячного фонду заробітної плати, [PERSON] просила стягнути на свою користь з ДП "НДІБМВ" заборгованість по заробітній платі за період з січня по березень 2014 року у розмірі 12 069 грн. 00 коп. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що заробітна плата за січень - березень 2014 року позивачці була нарахована та виплачена у розмірі мінімальної заробітної плати відповідно до п. 5 розділу ІV Колективного договору, тому що обсяги виконаних робіт були значно менші ніж планові, що було підставою для виплати заробітної плати не у повному обсязі (а.с. 84-87). Суд, заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, вивчивши матеріали справи оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачка працює в ДП "НДІБМВ" на посаді старшого наукового співробітника лабораторії полімерних, покрівельних та теплоізоляційних матеріалів згідно з наказом № 60к від 29.09.2011 року про продовження дії контракту по теперішній час (а.с. 25). Позивачка у судовому засіданні зазначила, що їй за період січень - березень 2014 року була нарахована та виплачена мінімальна заробітна плата, а не заробітна плата відповідно до місячного фонду заробітної плати відповідно до посади згідно зі штатним розкладом від 02.12.2013 року у сумі 5 241 грн. за кожен місяць, чим порушувалися норми трудового законодавства. Суд не може погодитися з даними доводами позивачки, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як вбачається з довідки, виданої ДП "НДІБМВ" (а.с. 15) за період з січня по березень 2014 року [PERSON] дійсно була виплачена мінімальна заробітна платау розмірі 1 218 грн. 00 коп. за кожен місяць, боргу по заробітній платі не існує. Відповідно до п. 12.8 Статуту ДП "НДІБМВ" джерелом коштів на оплату праці трудового колективу підприємства є частина доходу, одержаного в результаті господарської діяльності підприємства (а.с. 62-77). Пунктом 12.9 даного статуту передбачено, що розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, і не може бути меншим мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України та Галузевою угодою. У п. 5 розділу ІV Колективного договору передбачено, що сторони домовились, заробітну плату працівникам інституту нараховувати за фактично виконані і реалізовані обсяги робіт кожною лабораторією, відділом з урахуванням фактичних витрат і відпрацьованим часом по табелю (а.с. 26-61). Позивачка з даним колективним договором була ознайомлена, зауважень від неї не надходило. Статтею 5 Закону України "Про оплату праці" встановлюється, що організація оплати праці здійснюється на підставі, зокрема колективних договорів. Розрахункові підприємства відповідно до ст. 15 даного закону самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами встановлюють умови та розміри оплати праці працівників. Згідно плану робіт та їх виконання по науково-дослідній лабораторії полімерних, покрівельних та теплоізоляційних матеріалів ДП "НДІБМВ" в І кварталі 2014 року за січень зі 100% було виконано лише 10,5 % плану, за лютий - 37, 8 %, за березень - 29,7 % (а.с. 104). Відповідно до довідки ДП "НДІБМВ" за І квартал 2014 року [PERSON] за січень-лютий 2014 року відпрацювала по 160 годин, за березень - 159 годин, відповідно і заробітна плата останній була нарахована у розмірі 1 218 грн. 00 коп. за кожен місяць відповідно до плану виконаних робіт (а.с. 111). Як пояснив представник відповідача, саме через погіршення ситуації з фінансуванням та обсягом укладених договорів на підприємстві, лабораторією не виконувався необхідний обсяг реалізації науково-технічної продукції, що вбачається і з планів робіт та їх виконання за І квартал 2014 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки відповідач виплатив [PERSON] заробітну плату за січень - березень 2014 року згідно умов колективного договору та статуту, відповідно за фактично виконані і реалізовані обсяги робіт, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з ДП "НДІБМВ" суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 12 069 грн. відсутні та не доведені, інших належних та допустимих доказів позивачка суду не надала, тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed