Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Полтаваобленерго» про стягнення заробітної плати, посилаючись на те, що 29 травня 2015 року він звернувся до відповідача з заявою про надання творчої відпустки тривалістю три місяці з 17 червня 2015 року для написання книги. Листом від 11 червня 2015 року адміністрація ПАТ «Полтаваобленерго» відмовила йому у наданні даної відпустки. Внаслідок судового оскарження цього протиправного діяння відповідача незаконність відмови у наданні творчої відпустки була встановлена рішенням Ленінського районного у м. Полтаві суду від 4 грудня 2015 року (справа № 553/2444/15-ц). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16 лютого 2016 року у даній справі рішення суду першої інстанції залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції у даній справі залишене без змін. Отже суди визнали незаконним діяння відповідача - ненадання у передбачений законами України спосіб та строк творчої відпустки для написання монографії на здобуття наукового ступеню доктора юридичних наук. Якщо відмова ПАТ «Полтаваобленерго» надати творчу відпустку [PERSON] визнана незаконною, то законною буде інша дія, передбачена чинним законодавством, - надання творчої відпустки. Більш детально механізм надання творчої відпустки прописаний у виданій на виконання ч. 2 ст. 77 КЗпП України спеціальній постанові КМУ № 45 від 19 січня 1998 року про умови, тривалість, порядок надання та оплати творчих відпусток. В цьому документі вказується, що на час творчої відпустки за працівником зберігається місце роботи та заробітна плата. З наведених підстав просив суд задовольнити позов, стягнути з відповідача на його користь заробітку плату в розмірі 121034 гривень 70 коп. відповідно до здійснених позивачем розрахунків (а.с. 1-3). В судовому засіданні позивач подану заяву підтримав з викладених в ній підстав. Представник відповідача позовні вимоги не визнав у звязку з наявністю преюдиціальних рішень судів, які на даний час набрали законної сили та мають істотне значення для вирішення цієї справи. Так, у цивільній справі № 553/2444/15-ц в ухвалі Апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2016р. зазначено, що [PERSON] достовірно знаючи про відсутність наказу про надання творчої відпустки з 17.06.2015 р., повторно до ПАТ «Полтаваобленерго» не звертався і не просив надання такої відпустки з 29.06.2015р. та самостійно прийняв рішення на роботу не виходити. Вказані обставини та факти наведені в тексті рішення суду першої інстанції від 04.12.2015 року та ухвалі апеляційного суду від 16.02.2016р., в ухвалі ВССУ від 30.05.2016р. і є преюдиціальними, тобто не підлягають повторному доказуванню при розгляді даної справи, що обумовлено положеннями ст. 61 ЦПК України. Судом у рішенні від 04.12.2015 року по справі № 553/2444/15-ц зазначено, що позивач [PERSON] самовільно пішов у творчу відпустку і, тим самим, порушив правила внутрішнього розпорядку ПАТ «Полтаваобленерго» та норми законодавства про працю. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24.03.2016 року у справі № 553/1028/16-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Полтаваобленерго» про відшкодування шкоди в розмірі 121034 гривень, відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі, за наслідками перегляду в апеляційному порядку рішення суду залишено без змін. Посилання позивача на зобов'язання відповідача видати наказ про надання відпустки для написання монографії строком на три місяці з 29.06.2015 року, суперечать чинному законодавству і були відхилені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ при перегляді рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду по справі №553/2444/15-ц. Крім того підставою для нарахування працівнику середнього заробітку за період відпустки в порядку та розмірах, встановлених Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року є відповідний наказ. Разом з тим, судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] до 26.06.2015 року перебував на лікарняному, в період з 30.06.2015 року по 28.09.2015 року не виходив на роботу з власної ініціативи, достовірно знаючи про відсутність відповідного наказу про надання йому творчої відпустки. Відповідно, саме дії позивача призвели до неможливості нарахування у цей період йому середнього заробітку. З наведених підстав просив суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 14-17). Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.12.2015 року в цивільній справі № 553/2444/15-ц (провадження № 2/553/920/2015), яке набрало законної сили, за позовом [PERSON] до ПАТ «Полтаваобленерго» про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання винести наказ про надання творчої відпустки встановлені наступні обставини, які згідно з вимогами ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи (а.с. 35-38). А саме: судом було встановлено, що [PERSON] з 1998 року перебував в трудових відносинах з ПАТ "Полтаваобленерго", працював на посаді керівника юридичної служби підприємства - директора з правових питань. \~Позивач [PERSON] має науковий ступінь кандидата юридичних наук в галузі цивілістики, його наукова праця вноситься на захист дисертації на отримання наукового ступеню доктора юридичних наук, є автором ряду монографій та наукових публіцистичних праць. \~ [PERSON] подав роботодавцю ПАТ "Полтаваобленерго" заяву 29.05.2015 року про надання йому творчої відпустки на 3 місяця з 17.06.2015 року для написання монографії разом з довідкою Видавництва "Право" Національної академії наук України та Національного юридичного університету імені [PERSON] № 1 від 06.04.2015 року, відповідно до якої монографія "Темпоральні характеристики зобов'язального права" [PERSON] включена до плану випуску видань на поточний рік. Листом № 01-1/7235 від 11.06.2015 року ПАТ "Полтаваобленерго" повідомило [PERSON] про результати розгляду його заяви про надання творчої відпустки з 17.06.2015 року, в якому зазначило, що однією з обовязкових умов (критерієм) для надання творчої відпустки є успішне поєднання основної діяльності із творчою роботою. Основна діяльність при цьому це виконання роботи згідно зі своєю посадою. Враховуючи тривалу відсутність на роботі заявнику було повідомлено про те, що питання про надання творчої відпустки буде розглянуто пізніше, після його виходу на роботу. Крім того, при розгляді цієї справи судом встановлено, що директор з правових питань [PERSON] з 05.01.2015 року по 23.01.2015 року включно перебував в основній щорічній відпустці, а з 19.02.2015 року по 26.06.2015 року включно на лікарняному (про що свідчать також копії листків непрацездатності). За вказаних обставин суд дійшов до висновку про те, що бездіяльність відповідача ПАТ "Полтаваобленерго", яка виразилась у невинесенні наказу про надання творчої відпустки, обєктивно призвела до безпідставного порушення права позивача [PERSON] на відпустку, а відтак вважає, що його позовні вимоги про визнання такої бездіяльності неправомірною є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо покладення на відповідача ПАТ "Полтаваобленерго" обовязку винести наказ про надання позивачу творчої відпустки, судом при розгляді справи було встановлено, що позивач [PERSON] лист ПАТ "Полтаваобленерго" № 01-1/7235 від 11.06.2015 року, зміст якого фактично свідчив про те, що у задоволенні його заяви про надання творчої відпустки з 17.06.2015 року було відмовлено, отримав 17.06.2015 року, у звязку з чим на наступний день 18.06.2015 року звернувся до суду з даним позовом. Судом також було встановлено, що в період з 19.02.2015 року по 26.06.2015 року [PERSON] був відсутній на роботі у звязку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до змісту листка непрацездатності\~ АГЦ № 190948 останнім днем звільнення від роботи є 26.06.2015 року, приступити до роботи він мав 27.06.2015 року та з урахуванням вихідних та святкових днів мав вийти на роботу 30.06.2015 року, проте не вийшов. Позивач [PERSON] пояснив суду, що з 29.06.2015 року по 28.09.2015 року включно не з'являвся на роботу, оскільки звернувся до суду з вимогою про винесення наказу про надання йому відпустки з 29.06.2015 року строком на 3 місяця, а оскільки відповідач безпідставно та незаконно відмовив йому у наданні творчої відпустки, він самовільно розпочав її, приступивши до роботи через 3 місяця з 29.09.2015 року. Відповідно до положень ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Позивач [PERSON] як працівник ПАТ "Полтаваобленерго" зобовязаний дотримуватись трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку та у робочі дні з'являтись на роботу. Враховуючи викладене, те, що позивач [PERSON] з 17.06.2015 року був достовірно обізнаний про те, що наказ про надання йому відпустки керівництвом ПАТ "Полтаваобленерго" виданий не був, в задоволенні його відповідної заяви від 29.05.2015 року було відмовлено, по закінченню тимчасової непрацездатності він зобовязаний був приступити до роботи. Самовільно пішовши у творчу відпустку, він тим самим порушив правила внутрішнього трудового розпорядку. Крім того, при розгляді справи № 553/2444/15-ц суд взяв до уваги той факт, що позивач [PERSON] з заявою про надання йому творчої відпустки з 29.06.2015 року до ПАТ "Полтаваобленерго" не звертався, питання про надання йому відпустки з вказаної дати роботодавцем не вирішувалось, жодне рішення з цього приводу не приймалось та не могло бути прийняте, відповідно, підстави стверджувати про порушення відповідачем права позивача на відпустку відсутні. А тому позовні вимоги [PERSON] про покладення на відповідача ПАТ "Полтаваобленерго" обовязку винести наказ про надання йому творчої відпустки строком на 3 місяця з 29.06.2015 року не підлягають задоволенню. Таким чином рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 4.12.2015 року в цивільній справі № 553/2444/15-ц (провадження № 2/553/920/2015), яке набрало законної сили, за позовом [PERSON] до ПАТ «Полтаваобленерго» про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання винести наказ про надання творчої відпустки позовну заяву [PERSON] задоволено частково, визнано незаконною бездіяльність ПАТ «Полтаваобленерго» щодо ненадання творчої відпустки директору з правових питань [PERSON] для написання монографії за його заявою від 29.05.2015 року, в іншій частині позовних вимог (а саме: в частині зобовязання відповідача винести наказ про надання творчої відпустки) відмовлено (а.с. 35-38). За наслідками перегляду в апеляційному порядку зазначеного судового рішення у справі № 553/2444/15-ц, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2016 року апеляційні скарги ПАТ «Полтаваобленерго» та [PERSON] відхилені, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04.12.2015 року залишено без змін (а.с. 30-34). За наслідками перегляду в касаційному порядку судових рішень у справі № 553/2444/15-ц, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 року касаційні скарги ПАТ «Полтаваобленерго», [PERSON] відхилені. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 4.12.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2016 року залишено без змін (а.с. 39-40). Таким чином, в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України судом встановлено, що відповідачем ПАТ «Полтаваобленерго» не видавався наказ про надання позивачу [PERSON] творчої відпустки в період з 17 червня 2015 року по 16 вересня 2015 року, більш того в задоволенні позовної вимоги позивача [PERSON] про зобовязання ПАТ «Полтаваобленерго» винести наказ про надання творчої відпустки було відмовлено. В той же час відповідно до ст. 77 КЗпП України, ст. 16 Закону України "Про відпустки" творча відпустка надається працівникам для закінчення дисертаційних робіт, написання підручників та в інших випадках, передбачених законодавством. Тривалість, порядок, умови надання та оплати творчих відпусток установлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. «б» п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, цей Порядок застосовується у випадках надання працівникам творчої відпустки. Відповідно до п.п. 1, 3, 4 "Умов, тривалості, порядку надання та оплати творчих відпусток", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 19.01.1998 року, творчі\~\~ відпустки\~\~ надаються\~\~ працівникам\~ підприємств, установ та організацій незалежно від форм\~ власності\~ за\~ основним місцем\~ їх\~ роботи для закінчення дисертації на здобуття наукового ступеня кандидата або доктора наук,\~ для написання\~ підручника,\~ а також монографії, довідника тощо. Творча відпустка\~ для\~ написання\~ підручника\~ чи\~ наукової праці\~ тривалістю\~ до\~ трьох\~ місяців\~ надається працівнику,\~ який успішно поєднує основну діяльність із творчою роботою.\~ Ця\~ творча відпустка\~ надається\~ на\~ підставі\~ заяви\~ працівника\~ та\~ довідки видавництва про включення підручника чи наукової\~ праці\~ до\~ плану випуску видань на поточний рік. Творчі відпустки надаються працівникам поряд з іншими відпустками, передбаченими законодавством, і оформлюються наказом власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації. На час творчих відпусток за працівниками зберігається місце роботи (посада) та заробітна плата. Таким чином, підставою для надання та збереження за працівником заробітної плати на період творчої відпустки є наказ роботодавця про її надання. За таких обставин, з урахуванням того, що відповідачем ПАТ «Полтаваобленерго» не видавався наказ про надання творчої відпустки, рішенням суду від 04.12.2015 року у справі № 553/2444/15-ц відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобовязання відповідача ПАТ «Полтаваобленерго» видати наказ про надання творчої відпустки. Крім того, з врахуванням того, що у період з 19.02.2015 року по 26.06.2015 позивач [PERSON] перебував на лікарняному, а по закінченні лікарняного самовільно вибув в творчу відпустку, що встановлено судовим рішенням в цивільній справі № 553/2444/15-ц, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час перебування позивача у творчій відпустці є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного, 77 КЗпП України, ст. 16 Закону України "Про відпустки" п.п. «б» п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100,

Outcome: dismissed