Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку/доходу/ на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилається в позові на те, що з 11 листопада 2005 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірваний за рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2013 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з нею і знаходяться на її повному утриманні. Виходячи з того, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо порядку утримання дітей, просить задовольнити позов. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що він ніколи не ухилявся від надання матеріальної допомоги на утримання дітей, щомісячно пересилав позивачці кошти на їх утримання, які вона отримувала. Крім того, він не обмежується лише грошовими сумами, які перераховує позивачці в якості аліментів, але й купує дітям необхідні їм речі та продукти харчування, при наданні такої можливості позивачкою спілкується з дітьми, проводить з ними вільний час. Він має постійну роботу, стабільний заробіток і готовий сплачувати аліменти за бажанням позивачки через бухгалтерію підприємства, однак вважає, що отримувана ним заробітна плата не дає йому можливості сплачувати аліменти в розмірі 2/3 заробітку, т.я. в такому випадку він не зможе утримувати себе. При визначенні розміру аліментів покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони з 11 листопада 2005 року перебували в шлюбі, який був розірваний рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2013 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. / а.с. 5 - 8 / Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Сторони підтвердили, що такої домовленості до звернення до суду вони не досягли, т.я. позивачка бажає отримувати аліменти через органи виконавчої служби. Виходячи з того, що відповідач працездатний, може працювати та утримувати своїх неповнолітніх дітей, зобов"язаний до цього законом, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими. В той же час, звертаючись до суду, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видій заробітку/доходу/ відповідача на кожну дитину, тобто 2/3 частин його заробітку/доходу/. В ст.182 Сімейного кодексу України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей. З довідки ТОВ»Епіцентр» вбачається, що відповідач працює в даній установі і отримує заробітну плату в межах 5000,00гр. на місяць. / а.с. 14 / Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, в т.ч. щодо її матеріального утримання,і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Тобто, законом покладено обов»язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття на обох батьків. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідач у судовому засіданні не заперечував свого обов»язку щодо утримання та належного виховання дітей. В той же час пояснив, що добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дітей і крім щомісячних грошових сум він приймав і іншу участь в їх вихованні та утриманні, в т.ч. шляхом придбання їм необхідного одягу та взуття та продуктів харчування. Даних обставин позивачка в судовому засіданні не спростовувала і це підтверджується наданими відповідачем у розпорядження суду копіями грошових поштових переведень та чеків на придбання речей та продуктів. / а.с.15 - 28 / Виходячи з викладеного вище, рівності прав матері та батька щодо дітей,в т.ч. їх матеріального утримання, розміру встановленого Законом України» Про Державний бюджет України» прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на 2014 рік, добровільної участі відповідача в утриманні дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки та стягнення з відповідача на її користь аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку/доходу/ на кожну дитину, тобто 1/3 частину на двох дітей. Суд не приймає до уваги посилання позивачки на ч.4 ст.70 Закону України» Про виконавче провадження» в обґрунтування приведеного нею до стягнення розміру аліментів, т.я. дана норма закону регулює порядок та розміри утримань із заробітку боржника за кількома виконавчими документами та загальний розмір відрахувань під час кожної виплати при проведенні виконавчих дій. Виходячи з того, що порядок та підстави стягнення аліментів,обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а також мінімально допустимий розмір аліментів на утримання дітей регулюється нормою ст.182 Сімейного кодексу України, твердження позивачки в обґрунтування пред»явленого нею розміру аліментів не можуть бути прийняті до уваги.

Outcome: partial