Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

14.04.2014 року [PERSON] від імені та в інтересах [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус [PERSON], про визнання заповіту недійсним та визнання права на спадкування за заповітом, в обґрунтування якого зазначив, що 07.11.2013 року помер його батько [PERSON], [INFO], який мешкав за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Кароліно-Бугаз, ж/м "Веснянка", вул.Студентська, 16, будинок 6. 12.07.2012 року, за своє життя [PERSON] склав заповіт, за умовами якого, на випадок смерті зробив розпорядження, заповідаючи майно, яке складається із: будинку № 6 по вул.Студентській, 16, ж/м "Веснянка", с.Кароліно-Бугаз в Одеській області та земельної ділянки № 6, що розташована на території Кароліно-Бугазької сільської ради садівницького кооперативу "Веснянка" Овідіопольського району Одеської області, [PERSON]. Спадщину він прийняв, що підтверджується його заявою від 08.02.2014 року, яка посвідчена нотаріусом Хімкінського нотаріального округу Московської області. 03.04.2014 року [PERSON] звернувся із заявою до приватного нотаріуса [PERSON], але йому було повідомлено, що у справі міститься заповіт, складений [PERSON], який посвідчений на користь [PERSON] та який мав місце вже після заповіту, складеного та посвідченого на його користь. Позивач вважає, що на час і день складання заповіту на користь відповідача, [PERSON] не здатний був усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв'язку з чим він просить визнати заповіт оформлений на користь [PERSON] недійсним та визнати за позивачем право на спадкування за заповітом. Заявою від 30.03.2015 року представником позивача було збільшено розмір позовних вимог та він просить суд визнати недійсним заповіт від 21.10.2013 року складений [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи це тим, що [PERSON] під час складання заповіту усвідомлював значення своїх дій та керував ними, а також надав письмові заперечення проти позову. Третя особа в судове засідання не з'явилась, але надала письмові заперечення, у яких проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначивши, що [PERSON] під час складання заповіту усвідомлював значення своїх дії, сумнівів щодо психічного стану не виникало, а заповіт був оформлений у відповідності до норм діючого законодавства. Також вона просила суд розглянути справу за її відсутністю. Заслухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав: Як вибачається з матеріалів цивільної справи та підтверджується письмовими доказами 07.11.2013 року помер [PERSON], [INFO], який мешкав за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с.Кароліно-Бугаз, ж/м "Веснянка", вул.Студентська, 16, будинок 6. 12.07.2012 року [PERSON] був складений заповіт, за умовами якого, на випадок смерті він зробив розпорядження, заповідаючи майно, яке складається із: будинку № 6 по вул.Студентській, 16, ж/м "Веснянка", с.Кароліно-Бугаз в Одеській області та земельної ділянки № 6, що розташована на території Кароліно-Бугазької сільської ради садівницького кооперативу "Веснянка" Овідіопольського району Одеської області, [PERSON], [INFO]. Зазначений заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (т.1, а.с.11). 21.10.2013 року [PERSON] був складений новий заповіт, за умовами якого, на випадок смерті він зробив розпорядження, заповідаючи належне йому на праві власності майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він згідно з законом буде мати право, [PERSON], [INFO]. Зазначений заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] (т.1, а.с.206). Згідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, має бути особисто підписаний заповідачем, та має бути посвідчений нотаріусом. Заповіт складений 21.10.2013 року [PERSON] на ім'я [PERSON] повністю відповідає вимогам, передбаченими чинним законодавством, а саме: складений у письмовій формі, підписаний особисто заповідачем - [PERSON], посвідчений нотаріусом. Відповідно до положень ч.2, 3 ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Таким чином, заповіт від 21.10.2013 року скасовує заповіт від 12.07.2012 року. Положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Як зазначено у ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У відповідності до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Постановою судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 29.02.2012 року встановлено, що підставою для визнання правочину недійсним за ст.225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. В судовому засіданні були допитані свідки заявлені стороною позивача та свідки заявлені стороною відповідача, які надали наступні покази: - свідок [PERSON] засвідчила, що спілкувалася з [PERSON] на початку жовтня 2013 року (приблизно за два тижні до його смерті), коли він психічно та поведінково був адекватним, висловлював надію одужати, розмова загалом була ні про що, тобто про якісь малозначущі життєві питання. На думку даного свідка, взаємовідносини [PERSON] з відповідачем були добрими; - свідок [PERSON] засвідчила, що була знайома з [PERSON], якого протягом 2013 року бачила щоденно. Свідку відомо, що [PERSON] захворів влітку 2013 року. Востаннє свідок розмовляла з [PERSON] на початку вересня 2013року. Тоді він ще їздив на автомобілі. У подальшому свідок з [PERSON] не спілкувалась. Свідок знайома з відповідачем, їй відомо, що та переймалася проблемами [PERSON], коли він захворів; - свідок [PERSON] засвідчив, що був знайомий та товаришував з [PERSON] з 1990 року. Вони проживали по сусідству по дачному кооперативу. Свідку відомо, що [PERSON] захоплювався футболом, розбирався у будівельних питаннях, оскільки ще студентом поїздив по будівельним загонах. Свідок з [PERSON] святкував свята та дні народження. [PERSON] виконував обов'язки голови дачного кооперативу. У свідка була розмова з [PERSON], коли той посвятив його в свої наміри заповісти один будинок донці, а інший - сину. З 2013 року у [PERSON] почались проблеми з хребтом, він став утруднено рухатись. Свідок [PERSON] з цього приводу не доймав, тобто особливо не розпитував. Пізніше у [PERSON] о також виникли проблеми з мозком. З приводу цих хвороб [PERSON] лікувався у Криму та після повернення звідти, продовжував займатись керівництвом дачного кооперативу, спілкувався з свідком з цих приводів. Останнє спілкування свідка з [PERSON] приходиться на жовтень 2013 року. На вищезазначений момент, розмовляв загальмовано. По поведінці [PERSON] свідку було ясно, що в нього тяжкий стан, він виключно відповідав лише на запитання свідка, а своїх питань не задавав. Свідок також не виключає, що [PERSON] міг тоді його не впізнавати. При розмові щодо самопочуття, скаржився на головний біль, швидко стомлювався. На думку свідка, взаємовідносини [PERSON] з відповідачем були добрими; - свідок [PERSON] засвідчила, що в період березня - листопада 2013 року підтримувала спілкування з [PERSON] по питаннях дачного кооперативу, де [PERSON] виконував обов'язки голови. Планові збори членів дачного кооперативу, що зазвичай проводились восени, у 2013 році не відбулися, у зв'язку з хворобою [PERSON] Наприкінці вересня 2013 року [PERSON] ще водив свій автомобіль самостійно, займався лікуванням, у них відбулася розмова на території кооперативу. Свідок відвідала [PERSON] в нього вдома після його повернення з лікарні. На той час він уже був лежачим, на запитання не відповідав, а лише кивав головою, постійно спав. Востаннє свідок [PERSON] бачила приблизно наприкінці жовтня 2013 року, коли приїздив священик. На її думку [PERSON] був без свідомості, було лежаче тіло. Останні 5 днів до смерті [PERSON] лежав, як мертвий. Свідок вважає, що відповідач до [PERSON] відносилась добре; - свідок [PERSON] засвідчив, що за фахом являється священиком, проживає з [PERSON] по сусідству в дачному кооперативі. Свідку відомо, що [PERSON] до моменту лікування у Криму, самостійно їздив на своєму автомобілі, а після повернення звідти, був ще спроможний самостійно пересуватись, вони тоді бачились. [PERSON] спілкувався з свідком нормально, ніяких психічних відхилень не виявляв, лише зовнішньо було помітно, що він хворий, але виключно фізичною хворобою. [PERSON] зміг поспілкуватися з свідком ще приблизно за тиждень до своєї смерті , коли свідок заходив до нього за лопатою, а протягом 3-х останніх днів перед смертю, [PERSON] постійно спав; - свідок [PERSON] засвідчила, що з травня 2013 року працювала у [PERSON] домашньою робітницею по запрошенню відповідача. Стан здоров'я [PERSON] по серпень 2013 року лишався звичайним, свої обов'язки в дачному кооперативі він продовжував виконувати по жовтень 2013 року включно. З лікування у Криму [PERSON] повернувся 18.10.2013 року. Був на той час у звичайному стані, психічних порушень не виявляв, адекватно спілкувався, продовжував працювати в кооперативі, лише садовився з сторонньою допомогою. З приводу заповіту свідку нічого не відомо, [PERSON] помер у свідка на руках; - свідок [PERSON] засвідчила, що являється донькою відповідача. Восени 2013 року вона повністю присвятила себе ділам [PERSON]: участь у наданні йому медичної допомоги та догляді, допомога у його справах по дачному кооперативу. У жовтні 2013 року під диктовку [PERSON] написала звіт по дачному кооперативу за 2013 рік. Навіть захворівши, [PERSON] продовжував займатися своїми обов'язками по дачному кооперативу, водив автомобіль. З приводу своїх нездужань [PERSON] лікувався у військовому госпіталі м.Одеси та .у Крим у "Генезисі" два тижні. З лікування у Криму [PERSON] повернувся у вечорі в суботу 19.10.2013 року. Був на той час повністю психічно здоровим. На прохання [PERSON] свідок привезла йому нотаріуса, при їх розмові присутньою не була. Нотаріус також приїздила пізніше. Поведінка [PERSON] стала "не такою" лише за 4-7 днів до його смерті, а до того, він все контролював. Наркотичні препарати було призначено лише в останні 3 дні життя [PERSON] Проблемами [PERSON] займалася виключно відповідач, а позивач участі в цьому не приймав; - свідок [PERSON] засвідчила, що за фахом вона художник, являється сестрою відповідача. Свідок засвідчила, що [PERSON] був високого зросту, кріпкої статури, нехворіючим. Свідок щоденно відвідувала [PERSON], коли він перебував у лікарні м.Сімферополя. Вів він себе тоді звичайно, дивився телевізор, пересувався з сторонньою допомогою. Хоча йому було зроблено декілька пункцій, джерела патології знайдено не було і відповідно, хіміотерапію - не призначено. На тлі здійснюваної там терапії [PERSON] стало легше, він був повністю адекватним. У зв'язку зі своєю роботою свідок з [PERSON] у період з 18.10. по 30.10.2013 року не спілкувалась. Через різке погіршення здоров'я [PERSON], свідок у кінці жовтня 2013 року приїхала до нього додому. На той час [PERSON] лишався у свідомості, був спроможний самостійно звертатися з тих чи інших питань, самостійно просив поїсти, свідомо відносився до свого стану, при спілкуванні вже не балакав, лише кивав головою, міг сидіти. Також свідок уточнила, що в період перебування [PERSON] на лікуванні в м.Сімферополі, наркотичних препаратів він не отримував, там його короткотривало відвідував позивач, що задавав недоречні питання про те, скільки [PERSON] ще проживе. На думку свідка, вищезазначена поведінка позивача, розчарувала [PERSON] в ньому, з лікарні [PERSON] додому був привезений на кареті швидкої медичної допомоги. З Довідок ООО "Центр клінічної діагностики" від 21.04.2014 року (т.1, а.с.162 ) і Сільської амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Кароліно-Бугаз від 05.05.2014 року (т.1, а.с.162) вибачається, що [PERSON] під час складання заповіту від 21.10.2013 року за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Згідно Висновку посмертна судово-психіатричної експертизи № 33 від 16.01.2015 року: "[PERSON] на час складання заповіту від 21.10.2013 року виявляв ознаки Органічного ураження головного мозку онкологічного ґенезу з церебрастенічним синдромом і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними" (т.1, а.с.200-204). Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 ЦК України. Відповідно до положень ч.1 та ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищенаведені досліджені по справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що жодного належного доказу того що на момент складання заповіту від 21.10.2013 року [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними - суду не надано, а навпаки, доведено, що [PERSON] на момент складання заповіту від 21.10.2013 року за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, в зв'язку з чим заявлені позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають у повному обсязі. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як зазначено у п.45 Постанови ВССУ України № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" законом не заборонено оплатити витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, іншою стороною у справі. Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК. Судом встановлено, що відповідачка по квитанції від 12.11.2014 р. (т.2, а.с.26) сплачувала за проведення експертизи кошти у сумі 1590,37 грн., як свою частку, а кошти у сумі 1590,37 грн. по квитанції від 02.12.2014 р. (т.2, а.с.26) вона сплатила як частку позивача, який своєчасно не сплатив свою частку витрат. Також відповідачем сплачений судовий збір за подання заяви про виклик свідків у сумі 121,80 грн. (т.1, а.с.153). Таким чином, з урахуванням відмови судом у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі, вищезазначені судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved