Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач -1), Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач -2) про зняття арешту з автомобіля та припинення його розшуку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, під час оформлення купівлі продажу автомобіля марки Mercedes-Benz, моделі VІТО 110, 2002 року випуску, який належить йому на праві власності, дізнався у нотаріуса про те, що на все його майно накладено арешт. Через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна позивача було з'ясовано, що постановою відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві № 36742194 від 12.04.2013 року було накладено арешт на все майно позивача та оголошено заборону на його відчуження. На звернення представника позивача [PERSON] від 10.03.2017 року з письмовою заявою до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві з заявою про ознайомленням з матеріалами виконавчого провадження було встановлено, що в архіві Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває завершене виконавче провадження по стягненню з позивача на користь [PERSON] боргу у сумі 39867,50 грн. Постановою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 12.04.2013 року накладено арешт на все майно боржника (позичальника) та оголошено заборону на його відчуження. Постановою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 17.06.2013р. та постановою від 25.11.2013р. оголошено розшук майна боржника, а саме автотранспортного засобу марки Mercedes-Benz, моделі VІТО 110, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER], який є особистою приватною власністю позивача. Постановою від 13.11.2014 року державним виконавцем Норкою Є.В. було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (Закон, що, діяв на момент винесення постанови). Представником позивача до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві 12.03.2017 року було подано клопотання про закінчення провадження та зняття арешту з майна. 19 травня 2017 року представник позивача отримав лист Шевченківського районного вілділу державної виконавчої служби м. Києва від 10.04.2017 року, яким було відмовлено позивачу у знятті арешту з майна, посилаючись на те, що підстави для зняття арешту відсутні. Позивач не погоджується з таким рішенням, оскільки стягувачем повторно не було пред'явлено виконавчий документ до виконання, таким чином відповідач-1 втратив право на стягнення заборгованості з позивача за виконавчим листом від 29.03.2012р., виданим Шевченківським районним судом м. Києва за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків. Тому, позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд зобов'язати Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві зняти арешт з автомобіля марки Mercedes-Benz, моделі VІТО 110, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER], що накладений постановою відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі у м. Києві від 12.04.2013 року (виконавче провадження 36742194) та припинити розшук автомобіля марки Mercedes-Benz, моделі VІТО 110, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER], який було оголошено в розшук постановами відділу державної виконавчої служби у Шевченківському районі у м. Києві від 17.06.2013р. та від 25.11.2013р. (виконавче провадження 36742194). Ухвалою судді від 15.01.2018 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 24.04.2018 року. Ухвалою від 24.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. 27.03.2018 року відповідач 1 надав суду письмовий відзив на позовну заяву. В судовому засіданні відповідач - 1, представник відповідача - 2 позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, зазначивши, що немає підстав для зняття арешту, оскільки борг не погашено. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Судом встановлено, що Шевченківським районним управлінням юстиції 16.02.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-9463/11 виданого 14.12.2012 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 39867,50 грн. (а.с. 14). Постановою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 12.04.2013 року накладено арешт на все майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 15). Постановою Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 17.06.2013р. та постановою від 25.11.2013р. оголошено розшук майна боржника, а саме автотранспортного засобу марки Mercedes-Benz, моделі VІТО 110, 2002 року випуску, державний номер [NUMBER], який є особистою приватною власністю боржника (а.с. 16-17). Постановою від 13.11.2014 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Норкою Є.В. було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". 22.03.2017 року представником позивача до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було подано клопотання про закінчення провадження та зняття арешту з майна (а.с. 21-22). Листом Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 10.04.2017 року було відмовлено позивачу у знятті арешту з майна, посилаючись на те, що підстави для зняття арешту відсутні (а.с. 7). Позивач не погоджується з таким рішенням, оскільки стягувачем повторно не було пред'явлено виконавчий документ до виконання, таким чином відповідач-1 втратив право на стягнення заборгованості з позивача за виконавчим листом від 29.03.2012р., виданим Шевченківським районним судом м. Києва за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків. У відповідності до статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Чинний\~Закон України «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено вичерпний перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Отже, згідно статті 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження»: «Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги, що постановою від 13.11.2014 року державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Норкою Є.В. було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", однак виконавче провадження не закінчено, оскільки борг залишається не погашеним відповідно до виконавчого листа №2-9463/11 виданого 14.12.2012 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу з [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 39867,50 грн., а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed