Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] року в с. Станіславчик Ставищенського району Київської області померла [PERSON], спадщину після смерті якої прийняв він спадкоємець за заповітом, посвідченим 2 лютого 2012 року, Станіславчицькою сільською радою Ставищенського району Київської області, за реєстром № 6, який прийняв спадщину подавши 30 липня 2012 року до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) [PERSON] була власником земельної частки (паю) розміром 2,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення частки в натурі (на місцевості) в землі, яка перебувала в колективній власності КСП імені Калініна с. Станіславчик Ставищенського району Київської області. На підставі розпорядження № 553 від 26 серпня 2004 року Ставищенської РДА вказана земельна частка (пай) була виділена в натурі і 1 вересня 2004 року виданий державний акт на право власності на земельну ділянку на бланку серія ЯА № 256966 на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 2,720 га, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №3049. Проте на моє звернення до нотаріуса Ставищенської районної державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, він отримав 15 квітня 2014 року відмову з посиланням на статтю 47 Закону України "Про нотаріат", п.1 глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, згідно з якими нотаріус для вчинення нотаріальних дій не приймає документи, які не відповідають вимогам законодавства, документи, які мають підчистки або дописки, інші не застережені виправлення. З'ясувалося, що вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку містить підчистку в кадастровому номері земельної ділянки. Відомості про земельну ділянку внесені до державного реєстру земель, що підтверджується відповідним витягом. Як вбачається із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 14 квітня 2014 року відділом Держземагенства в Ставищенському районі Київської області, земельна ділянка площею 2,7200 га, яка розташована на території Станіславчицької сільської ради Ставищенського району Київської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала на праві приватної власності [PERSON] згідно державного акта на право власності на земельну ділянку ЯА № 256966 виданого на підставі розпорядження Ставищенської районної державної адміністрації №553 від 26 серпня 2004 року та зареєстрованого 01.09.2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №3049 , має кадастровий номер 3224286400:04:006:0026. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку він позбавлений можливості через підчистку у правовстановлюючому документі та відсутність законодавчо встановленої процедури отримання його дубліката на ім'я померлого. Нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори 15 квітня 2014 року листом відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через підчистку у кадастровому номері в державному акті на право приватної власності на землю. Відділ Держземагенства в Ставищенському районі відмовив йому у видачі дубліката державного акта на земельну ділянку. Слід зазначити, що вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі. Оскільки державний акт на право власності на землю виданий на підставі розпорядження Ставищенської РДА, яке є дійсним, межі земельної ділянки встановлені в натурі, їй присвоєно кадастровий номер, відомості про земельну ділянку внесені до Державного реєстру земель, земельна ділянка згідно статті 79 -1 ЗК України є сформованою і може бути об'єктом цивільних прав. Відмова відповідача у видачі документа створює перешкоди в реалізації його суб'єктивного права, тобто в реалізації повноважень спадкоємця щодо володіння, користування, розпорядження земельною ділянкою. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий номер 3224286400:04:006:0026, площею 2,7200 га, яка розташована на території Станіславчицької сільської ради Ставищенського району Київської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій згідно державного акта на право власності на земельну ділянку ЯА № 256966, виданого на підставі розпорядження Ставищенської районної державної адміністрації № 553 від 26 серпня 2004 року та зареєстрованого 01.09.2004 року зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №3049. В судове засідання позивач та його представник не прибули, направили до суду заяву в якій позовні вимоги підтримали, просять справу розглядати без їх участі. Представники відповідачів Ставищенської районної державної адміністрації та відділу Держземагенства в Ставищенському районі в судове засідання не прибули. Відповідачі - Ставищенська районна державна адміністрація та відділ Держземагенства в Ставищенському районі направили до суду листи, в яких позовні вимоги визнали, просять справу розглядати без участі їх представників. Суд, розглянувши письмові заяви відповідачів Ставищенської районної державної адміністрації та відділу Держземагенства в Ставищенському районі про визнання позову та перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку ЯА № 256966, виданого на підставі розпорядження Ставищенської районної державної адміністрації № 553 від 26 серпня 2004 року та зареєстрованого 01.09.2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №3049 [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,7200 га, розташована на території Станіславчицької сільської ради Ставищенського району Київської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224286400:04:006:0026. [INFO] року [PERSON] померла, спадщину після смерті якої прийняв позивач, спадкоємець за заповітом, посвідченим 2 лютого 2012 року, Станіславчицькою сільською радою Ставищенського району Київської області, за реєстром № 6, подавши 30 липня 2012 року до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, після смерті спадкодавця не встановлено. Державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори 15 квітня 2014 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки правовстановлюючий документ - державний акт на право приватної власності на землю містив підчистку в кадастровому номері земельної ділянки. Відділ Держземагенства в Ставищенському районі відмовив йому у видачі дубліката державного акта на земельну ділянку. Вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі. Оскільки державний акт на право власності на землю виданий на підставі розпорядження Ставищенської районної державної адміністрації, яке є дійсним, межі земельної ділянки встановлені в натурі, їй присвоєно кадастровий номер, відомості про земельну ділянку внесені до Державного реєстру земель, земельна ділянка є сформованою і може бути об'єктом цивільних прав. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як вбачається із п. "г" ч.1 статті 81 Земельного Кодексу України ( від 25 жовтня 2001 року) громадяни набувають права власності на земельну ділянку на підставі прийняття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно частини 1 статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Статтями 181, 182 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності до ст. 3, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Згідно статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Законодавством також встановлено, що межі земельних ділянок визначаються в технічній документації із землеустрою та в натурі (на місцевості), У відповідності до вимог статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. У відповідності до підпункту "є" пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" не може здійснюватися перехід права власності за судовими рішеннями (через визнання права власності на відчужену земельну ділянку або визнання дійсним договору щодо її відчуження, звернення стягнення на земельну ділянку в рахунок зобов'язань власника земельної ділянки або передачу її у власність кредитору з цих підстав, видачу виконавчого документа за аналогічним рішенням третейського суду тощо) на земельні ділянки щодо яких встановлена заборона на продаж або іншим способом відчуження, а саме: сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, відчуження та зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону (без доплат) і вилучення (викуп) для суспільних потреб (пункт 15 розділу X "Перехідні положення" ЗК). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач набув право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку після смерті [PERSON], і оскільки відповідачами позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки відповідачі до пред'явлення позову про визнання права на спадщину на земельну ділянку і в судовому засіданні не оспорювали цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на них не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved