Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач 14 березня 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив зобов'язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні позивачем свого права власності на нерухоме майно - комплекс бази відпочинку "Княжичака" в с.Рибаківка Березанського району Миколаївської області у спосіб відновлення правового стану майна, який існував до складання акта опису та арешту майна від 27 липня 2016 року у виконавчому провадженні 46924142, шляхом скасування вказаного акта опису та арешту майна. У обґрунтування позову зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу №638, укладеного між ним та СТОВ «Княжицьке» 14 липня 2011 року, йому на праві спільної часткової власності належить 99/100 частки нерухомого майна - майнового комплексу бази відпочинку «Княжичанка» площею 362,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], і розташована на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] на території Рибаківської сільської ради Березанського району Миколаївської області. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не здійснено державну реєстрацію припинення права власності на вказане майно СТОВ "Княжицьке". 27 липня 2016 року начальником Березанського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на підставі доручення державного виконавця Броварського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області у виконавчому провадженні №46924142 проведено опис та накладено арешт на майновий комплекс бази відпочинку «Княжичанка», про що складено відповідний акт опису та арешту майна, та передано позивачу на відповідальне зберігання без права розпорядження ним. Позивач зазначає, що він не є стороною у виконавчому провадженні №46924142 і не може відповідати власним майном за борговими зобов'язаннями СТОВ «Княжицьке». 13 лютого 2018 року у порядку досудового врегулювання спору ним було направлено заяву відповідачу з проханням скасувати акт опису та арешту майна від 27 липня 2016 року, однак його заяву залишено без задоволення. Вважає, що факт складення протоколу опису та арешту майна від 27 липня 2016 року обмежує його право власності на вказане майно. 21 березня 2018 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачу протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та (або) відзив на позовну заяву, до якого додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Позивач в установлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надав. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримав 06 квітня 2018 року, про що свідчить підпис уповноваженої особи у розносній книзі місцевої кореспонденції Березанського районного суду (а.с.74), клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву до суду не надав. У зв'язку з чим на підставі ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у позові слід відмовити з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за №638, придбано на праві спільної часткової власності (99/100 частки) майновий комплекс бази відпочинку «Княжичанка» за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-16). Відповідно до п.1.5 вказаного договору, відсутність заборон та податкової застави підтверджено витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №32159800 та витягом з ДРОРМ про податкові застави №32159281 від 14 липня 2011 року (а.с.15-16). Вказаний договір купівлі-продажу 14 липня 2011 року зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, про що свідчить Витяг про реєстрацію №10129502 від 14.07.2011 року (а.с.17). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав №22504712 від 02.08.2011 року, на підставі договору купівлі-продажу від 14.07.2011 року № 638, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], за позивачем [PERSON] Миколаївським ММБТІ 02 серпня 2011 року було зареєстровано право приватної спільної часткової власності на нежитловий об'єкт, розташований за адресою: [ADDRESS], номер запису 959 в книзі 25, а саме: 99/100 частки (а.с.18). На майновий комплекс бази відпочинку «Княжичанка» за адресою: [ADDRESS],виготовлено технічний паспорт за реєстровим № 1062 (а.с.25-62),у якому власниками майна зазначено позивача [PERSON] (99/100 частки) та [PERSON] (1/100 частки). 27 липня 2016 року начальником Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області Опятою Ю.Ю. при примусовому виконанні судового наказу № 2-н/361/4/15, виданого 24.02.2015 року Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення зі СТОВ "Княжицьке" на користь [PERSON] суми невиплаченої заробітної плати в розмірі 35881 грн. (виконавче провадження № 46924142) на підставі постанови державного виконавця Броварського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ про доручення проведення виконавчих дій від 23.06.2016 року (а.с.8) складено акт опису та арешту майна - бази відпочинку "Княжичанка", розташованої в с.Рибаківка Березанського району Миколаївської області, квартал Четвертий, 16, що складається з : літ.А1 - спальний корпус площею 65,6 кв.м., літ.А2 - спальний корпус площею 65.6 кв.м., літ.Б - спальний корпус площею 31.1 кв.м., літ.В - спальний корпус площею 31.1 кв.м., літ.Г - спальний корпус площею 38.8 кв.м., літ.Д - спальний корпус площею 38.8 кв.м., літ.Є - будинок відпочинку площею 32.8 кв.м., літ.Е - службове приміщення площею 34.3 кв.м., літ.З - кухня площею 24.4 кв.м., літ.Ж - вбиральня, №№1,2 - ворота та огорожа (а.с.9-10). Як вбачається з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] та [NUMBER] від 22 грудня 2016 року (а.с.23-24) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна [NUMBER] від 08 січня 2018 року (а.с.19-22), 16 грудня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності на комплекс, базу відпочинку "Княжичанка" за позивачем [PERSON] (99/100 частки) та [PERSON] (1/100 частки). Відповідно до вказаної Інформації з Державного реєстру від 08 січня 2018 року, відомості про заборону відчуження вказаного майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відсутні (а.с.19-22). Як вбачається з відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с.67-68), на час укладення договору купівлі-продажу від 14 липня 2011 року на все майно боржника СТОВ "Княжицьке", невизначене майно в межах сум стягнення, постановами державного виконавця Броварського МВДВС було накладено арешт (постанова від 21.09.2010 року - на суму 138798,59 грн., постанова від 25.10.2010 року - на суму 227410,59 грн.), дані про який внесено до реєстру 01 грудня 2010 року. Крім того, постановою державного виконавця цього ж відділу від 29 січня 2016 року також накладено арешт на все нерухоме майно боржника СТОВ "Княжицьке" в інтересах Броварської об'єднаної податкової інспекції ( а.с.65-66). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої-п"ятої статті 13 цього Кодексу. Зокрема, частиною другою статті 13 ЦК України встановлено обов"язок особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Порядок захисту прав та інтересів осіб при здійсненні виконавчого провадження регулюється статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом; рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Саме у встановленому вказаною нормою та розділом УІІ ЦПК України судом може бути скасоване рішення виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби. Разом з тим, зі скаргою на рішення державного виконавця позивач до суду не звертався. Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про зняття арешту з належного йому майна. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 12 вересня 2017 року у справі №469/899/16-ц (Провадження №22-ц/784/1861/17) позивачеві [PERSON] роз"яснено його право на звернення до суду першої інстанції з позовними вимогами щодо зняття арешту з вказаного вище майна, із зазначенням сторін, які повинні брати участь у розгляді справи (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/68913362). За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і її основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не є ефективним способом захисту, якщо він не може сприяти відновленню порушеного права, у разі такого порушення. Невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Таким чином, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб правового захисту, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed