Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ в.о. директора громадської організації "Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів" (далі - "Oрганізація") від 15 квітня 2014 року, яким її було звільнено з посади начальника причалу № 114 "Бугово" на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України - за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, яке виразилось у невжитті заходів з недопущення самочинного будівництва на території причалу № 114 "Бугово" членом Організації [PERSON], поновити її на роботі в посаді начальника причалу № 114 "Бугово", анулювати запис про звільнення у трудовій книжці, стягнути з Організації на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги вмотивовані тим, що на думку позивачки невжиття нею заходів щодо недопущення самочинного будівництва на території причалу № 114 "Бугово" членом Організації [PERSON] не є грубим порушенням трудових обов'язків, рішення про звільнення прийняте неповноважним складом Ради Організації, а наказ в.о. директора Організації про оголошення позивачці догани від 27 лютого 2014 року прийнятий безпідставно. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав у повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та недоведеність, надав до суду письмові заперечення, у яких вказується на те, що невжиття позивачкою заходів щодо недопущення самочинного будівництва на території причалу № 114 "Бугово" членом Організації [PERSON] є грубим порушенням трудових обов'язків, оскільки внаслідок таких дій позивачки Організацію було притягнуто до відповідальності за порушення законодавства у сфері містобудівництва Інспекцією державного архітектурного контролю в Одеській області (далі - "Інспекція"). Рішення про звільнення позивачки було прийняте повноважним складом Ради Організації, згідно з рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 березня 2014 року у цивільній справі № 522/1071/14-ц про визнання протиправним та скасування рішення Конференції Організації, яке набрало законної сили 26 березня 2014 року. Цим рішенням повернуті повноваження складу Ради, який приймав рішення про звільнення позивачки. Сам по собі факт відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на вказане рішення суду, яку було подано з пропуском встановленого процесуальним Законом строку, не свідчить про нечинність рішення від 12.03.2014 року. Вислухавши позивачку, її представника та представника відповідача, дослідивши докази у справі, надавши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність залишення позову без задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що наказом директора Організації Новосельського В.М. № 3 від 31 січня 2011 року позивачку було прийнято на роботу в Організацію на посаду начальника причалу № 114 "Бугово", який є відокремленим (структурним) підрозділом Організації. Згідно з реєстраційними та статутними документами Організації, яка зареєстрована та знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 111, а також з іншими матеріалами справи, відокремлений (структурний) підрозділ Організації - причал № 114 "Бугово" знаходиться поза межам розташування Організації - у м. Іллічівську Одеської області. Отже, позивачка очолювала відокремлений (структурний) підрозділ Організації, який знаходиться поза межами Організації. Вказане свідчить про те, що позивачка відноситься до категорії працівників, яких може бути звільнено на підставі ст. 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). На початку квітня 2014 року, комісією з проведення інвентаризації об'єктів, що знаходяться на території причалу № 114 "Бугово" було виявлено, що у березні цього ж року на території вищевказаного причалу членом Організації [PERSON] було самочинно збудовано капітальну будівлю у проході до моря між будівлями, позначеними на плані причалу, складеному КП "БТІ" м. Іллічівська, під [NUMBER] та [NUMBER] у [NUMBER] ряді. Окрім того, у вказаний проміжок часу [PERSON] було проведено самочинну реконструкцію належної їй будівлі [NUMBER] у [NUMBER] ряді причалу. Вказані обставини підтверджується актом та доповідною запискою від 05 квітня 2014 року, а також матеріалами фотофіксації, які надані відповідачем. Заперечень щодо змісту та достовірності вказаних документів з боку позивачки та її представника не надійшло. Також, факт самочинного будівництва зафіксований в акті позапланової перевірки дотримання Організацією вимог законодавства у сфері містобудівництва, складеному посадовою особою Інспекції 20 червня 2014 року. Факт самочинного проведення [PERSON] будівництва та реконструкції, а ні позивачкою, а ні її представником не заперечується. Також, ними не заперечується обізнаність позивачки щодо вказаних дій [PERSON] За наслідками перевірки Інспекцією прийнято постанову № 192 від 27 червня 2014 року, якою Організацію визнано винною у порушенні законодавства у сфері містобудівництва та накладено штраф у розмірі 43.848,00 грн. 15 квітня 2014 року Радою Організації було прийняте рішення про звільнення позивачки з посади начальника причалу № 114 "Бугово" на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України - за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, яке виразилось у невжитті позивачкою заходів з недопущення самочинного будівництва [PERSON] на території причалу № 114 "Бугово" та приховуванні цього факту від керівництва Організації. Цим рішенням в.о. директора доручено підписати відповідний наказ про звільнення позивачки. На засіданні Ради позивачка була присутня та не заперечувала той факт, що їй було відомо про дії [PERSON], жодні заходи вжиті не були оскільки на думку позивачки такі дії не є таким, що потребують реагування. Це не заперечувалось позивачкою та її представником у судовому засіданні. На виконання вищевказаного рішення Ради Організації, 15 квітня 2014 року в.о. директора Киричком О.Г. було видано наказ, яким [PERSON] було звільнено з посади начальника причалу № 114 "Бугово" на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, яке виразилось у невжитті заходів з недопущення самочинного будівництва [PERSON] на території причалу № 114 "Бугово" та приховуванні цього факту від керівництва Організації. З огляду обставин, щодо яких у сторін відсутній спір (проведення [PERSON] самочинного будівництва на території причалу № 114 "Бугово" та обізнаності позивачки про такі дії [PERSON]), враховуючи приписи ч. 3 ст. 60, ч. 1 ст. 61 ЦПК України, суд вважає такі обставини встановленими. Щодо часу проведення будівельних робіт, суд зазначає, що надані відповідачем докази (щодо часу проведення робіт) позивачкою не спростовані. Технічний паспорт виготовлений КП "БТІ" м. Іллічівська у 2012 році лише свідчить про те, що будівля [PERSON] [NUMBER] вже існувала, проте цей технічний паспорт не спростовує факт будівництва нової будівлі у проході між будівлями [NUMBER] та [NUMBER] та реконструкції будівлі [NUMBER] у березні 2014 року. З огляду на вищевказане, суд вважає за необхідне з'ясувати лише ту обставину, чи є дії позивачки з невжиття заходів з недопущення самочинного будівництва [PERSON] на території причалу № 114 "Бугово" такими, що можуть розцінюватись як одноразове грубе порушення трудових обов'язків. З'ясовуючи це питання, суд виходив з наступного. Пунктом 9 розділу 2 посадової інструкції начальника причалу Організації, затвердженої директором Організації Новосельським В.М. від 03 березня 2010 року до функцій начальника причалу належить здійснення контролю за проведенням ремонтно-будівельних робіт та вжиття заходів з їх недопущення без наявності дозвільних документів. З вказаною посадовою інструкцією позивачка була ознайомлена, про що свідчить її власний підпис на зворотній частині останнього аркушу інструкції. Суд не приймає до уваги доводи представника позивачки щодо незаконності вказаної інструкції, оскільки, по-перше, позивачка інструкцію підписала та після цього працювала за нею більше трьох років, інструкцію не оскаржувала, по-друге, вказана інструкція не суперечить, а ні законодавству України, а ні статуту Організації. Директором Організації Новосельським В.М. були видані накази від 03 грудня 2009 року та від 11 вересня 2012 року про заборону самочинного будівництва на території причалів Організації та вжиття заходів з недопущення такого будівництва. Здійснення контролю за недопущенням самочинного будівництва цими наказами було покладено на начальників причалів. З вказаними наказами позивачка також була ознайомлена під розпис, їх не оскаржувала. Таким чином, суд приходить до висновку, що до функціональних (трудових) обов'язків позивачки входило здійснення контролю за самочинним будівництвом на території очолюваного нею причалу та вжиття відповідних заходів з недопущення такого будівництва. Заходами недопущення самочинного будівництва суд вважає видання начальником причалу приписів особам, які здійснюють таке будівництво щодо його припинення, інформування уповноважених органів державної влади та місцевого самоврядування, а також керівництва Організації про відповідні факти. Посилання позивачки та її представника на невжиття керівництвом Організації заходів щодо усунення наслідків самочинного будівництва на території причалу не є підтвердженими та не стосуються предмету спору. Таким чином, суд вважає правильним висновок відповідача про те, що невжиття позивачкою заходів з недопущення самочинного будівництва [PERSON] є порушення трудових обов'язків. Також, суд погоджується з позицією відповідача стосовно того, що допущене позивачкою порушення є грубим з огляду на таке. В акті перевірки від 20 червня 2014 року, складеному посадовою особою Інспекції зазначений об'єкт, який належить [PERSON] ([NUMBER] ряд [NUMBER]) та об'єкт, який був самочинно збудований нею між будівлями [NUMBER] та [NUMBER] у [NUMBER] ряду причалу. На підставі вказаного акту Інспекцією було прийняте рішення (постанова) про притягнення Організації до відповідальності за порушення законодавства у сфері містобудівництва та накладення на неї штрафу у розмірі 43.848,00 грн. Оскарження Організацією рішення Інспекції до адміністративного суду не має значення для вирішення справи, оскільки абзацом другим п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про судову практику розгляду судами трудових спорів" передбачено, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Тобто, Верховний Суд України зазначає, що грубим є порушення не тільки, яким завдано шкоди, а й те, яке могло завдати такої шкоди. Також, суд звертає увагу на те, що дії позивачки з невжиття заходів до припинення самочинного будівництва були свідомими, що [PERSON] не оспорює. Окрім того, незалежно від осіб, які самочинно проводили будівництво на території причалу, Організація, як орендар, відповідає перед орендодавцем за самочинне будівництво на орендованій території. Про таке свідчить пункт 4 розділу 5 договору оренди земельної ділянки укладеного між Організацією та Іллічівською міською радою Одеської області 30 березня 2012 року. Таким чином, в незалежності від результатів оскарження рішення Інспекції в суді, факт самочинного будівництва є таким, що свідчить про порушення Організацією умов договору оренди земельної ділянки, на якій розташований причал, оскільки цей факт є беззаперечним. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що невжиття позивачкою заходів з недопущення самочинного будівництва на території причалу [PERSON] свідчить про одноразове грубе порушення позивачкою її трудових обов'язків, встановлених посадовою інструкцією начальника причалу та наказами директора Організації, які не суперечать законодавству, статутові Організації та вказаній посадовій інструкції начальника причалу. Окрім того, суд звертає увагу на те, що позивачкою оскаржується лише наказ про її звільнення, виданий в.о. директора. Проте, сам по собі наказ не може бути визнаний незаконним, оскільки він прийнятий на підставі відповідного рішення Ради про звільнення позивачки, а не в.о. директора Організації. Вищевказаним рішенням Ради Організації в.о. директора лише було уповноважено підписати наказ про звільнення. Саме рішення Ради про звільнення позивачки нею не оскаржене, у зв'язку із чим підстави для надання йому правової оцінки відсутні в силу вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України. Враховуючи, що рішення про звільнення позивачки було прийняте відповідно до закону, підстави для задоволення позовних вимог про поновлення на роботі, анулювання запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Outcome: dismissed