Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», в якому, після збільшення розміру позовних вимог просив визнати противоправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] щодо проведення реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Кей - Колект». Визнати противоправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 16.12.2015 р. № 27141644 про реєстрацію за ТОВ «Кей - Колект» права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Скасувати запис № 12559170 про реєстрацію рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 16.12.2015 року №27141644. Позов обґрунтований такими обставинами. 22 квітня 2008 року між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договори №№ 1133663500, 11336606000 про надання споживчого кредиту в іноземній валюті в розмірі 100 000 доларів США на придбання житла. Зобов`язання за цими кредитними договорами забезпечені іпотечним договором від 22 квітня 2008 року №1736, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] , яка належала позивачу на праві приватної власності з 2008 року. В жовтні 2014 року Банк передав права кредитора третій особі, закривши рахунок для погашення позивачем кредиту. Однак від нового кредитора будь-яких вимог не надходило. Наприкінці лютого 2016 року на адресу матері позивача надійшов лист від ТОВ «Кей- Колект», згідно якого 16.12.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27141644, відповідно до якого право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за ТОВ «Кей-Колект». Позивач зазначає, що вказане рішення здійснено з порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. Зокрема, спірне рішення прийнято нотаріусом без підтвердження завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги; без документу, що підтверджує перехід речових прав на нерухоме майно (договору про задоволення вимог іпотекодавця). Крім того, такі дії відповідача прямо суперечать приписам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 12 грудня 2015 року між Акціонерним публічним товариством «УкрСиббанк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей- Колект укладені договір факторингу № 1 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений 12 грудня 2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. за реєстровим номером № 5207-5208, згідно яких право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект». 16 грудня 2015 року представник ТОВ «Кей-Колект» звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки за вищевказаною адресою згідно статті 37 Затону України «Про іпотеку» та виключення запису про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За результатами розгляду вищезазначеної заяви приватним нотаріусом 16 грудня 2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27141644, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилається на те, що нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». Предметом договору іпотеки є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та право власності на яке зареєстровано за третьою особою. Проте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] здійснено державну реєстрацію права власності спірного майна, не за місцем його знаходження поза межами нотаріального округу, в рамках якого нотаріус має право здійснювати нотаріальну діяльність. Також, відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. У абзаці 7 пункту 2 Порядку № 868 зазначено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В спірних правовідносинах оскаржуваній реєстрації права не передувало укладення договору відчуження та, відповідно, вчинення з цього приводу нотаріальних дій. Позивач зазначає також, що ТОВ «Кей-Колект» не надсилав йому вимогу про усунення порушень, а тому у відповідача немає документу, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя ТОВ «Кей- Колект». Під час розгляду справи № 815/988/16 в Одеському окружному адміністративному суді ТОВ «Кей-Колект» надав Свідоцтво іншого нотаріуса - Юніної А.А., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, про засвідчення факту направлення нею особисто 23.09.2015 такої вимоги цінним рекомендованим листом через ДП «Укрпошта» та про те, шо направлений лист в подальшому повернувся 03.11.2015 року за закінченням терміну зберігання. Однак позивач зазначає, що це Свідоцтво не є належним документом у розумінні вимог пункту 46 Порядку № 868, який вимагає подання нотаріусу заявником саме вимоги та документу, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя. Можливість подання Свідоцтва нотаріуса замість цього закон не передбачає. Крім того, згідно розділу 5 іпотечного договору від 22.04.2008 р. сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.5.2.1); отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-які особі на підстав договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.5.2.2). Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (п.5.3). Відповідні договори між ТОВ «Кей-Колект» та позивачем не укладались, тому, на думку позивача, позасудове врегулювання, передбачене договором іпотеки, місця не мало. В обґрунтування позову Лучинецький також посилається на порушення з боку відповідачів вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як нерухоме майно, що є предметом іпотеки, є постійним місцем проживання позивача та його сім`ї, загальна площа квартири складає 100.7 кв. м. В підготовчому судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. У відкрите судове засідання сторона позивача не з`явилась, було подано заяву про розгляд справи за відсутністю представника позивача. Представник відповідача ТОВ «Кей-Колект» в підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази в підтвердження позиції позивача. У відкрите судове засідання представник відповідача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутністю представника відповідача. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи неодноразово повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність до суду не подала. В матеріалах справи містяться відомості про припинення приватної нотаріальної діяльності [PERSON] з 15.02.2019 року. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити зважаючи на наступне. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. Із постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року вбачається, що 22 квітня 2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладені договори №№ 1133663500, 11336606000 про надання споживчого кредиту в іноземній валюті в розмірі 100000 доларів США на придбання житла. Зобов`язання за кредитними договорами забезпечені іпотечним договором від 22 квітня 2008 року, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS] . 12 грудня 2015 року між Акціонерним публічним товариством «УкрСиббанк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладені договір факторингу № 1 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений 12 грудня 2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е.В. за реєстровим номером № 5207-5208, згідно яких право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». 16 грудня 2015 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки за вищевказаною адресою згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» та виключення запису про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За результатами розгляду вищезазначеної заяви приватним нотаріусом 16 грудня 2015 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27141644, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, правовідносини між сторонами виникли внаслідок забезпечення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, та регулюються Розділом І Книги 5 ЦК України, який регулює загальні положення про зобов`язання, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про нотаріат» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з абзацом 2 частини першої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Також відповідно до пункту 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 868 від 17.10.2013, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Нотаріус, в розумінні статті 3 Закону України "Про нотаріат" - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об`єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п`ятої цієї статті (ч. 7 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з визначенням, наведеного у статті 13-1 Закону України "Про нотаріат", нотаріальний округ - це територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом (ч. 3 ст. 13-1 Закону України "Про нотаріат"). З огляду на матеріали справи, предметом договору іпотеки є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та право власності на яке зареєстровано за третьою особою. Проте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] всупереч вказаних вище положень статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 13-1 Закону України «Про нотаріат», здійснено державну реєстрацію права власності спірного майна, не за місцем його розташування та яке знаходиться поза межами нотаріального округу, в межах якого відповідач має право здійснювати нотаріальну діяльність. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Крім того, у абзаці 7 пункту 2 Порядку № 868 зазначено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, законодавець чітко визначив те, що нотаріуси України отримали повноваження щодо проведення реєстрації права власності, користування нерухомим майном, усіх інших речових прав та їх обтяжень лише безпосередньо під час вчинення нотаріальної дії. Повноваження нотаріусів на виконання реєстраційних дій у Державному реєстрі прав пов`язуються законодавцем виключно із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Так, стаття 34 Закону України «Про нотаріат» встановлює перелік нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси, а саме: посвідчення правочинів (договори, заповіти, довіреності тощо); вжиття заходів щодо охорони спадкового майна; видача свідоцтва про право на спадщину; видача свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя; видача свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів); видача свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися; проведення опису майна фізичної особи, яка визнана безвісно відсутньою або місце перебування якої невідоме; видача дублікатів нотаріальних документів, що зберігаються у справах нотаріуса; накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації; засвідчення вірності копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчення справжності підпису на документах; засвідчення вірності перекладу документів з однієї мови на іншу; посвідчення факту, що фізична чи юридична особа є виконавцем заповіту; посвідчення факту, що фізична особа є живою; посвідчення факту перебування фізичної особи в певному місці; посвідчення час пред`явлення документів; передача заяви фізичних та юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам; приймання у депозит грошових сум та цінних паперів; вчинення виконавчих написів; вчинення протестів векселів; вчинення морських протестів; прийняття на зберігання документів. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом. При цьому, проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно відбувається разом з вчиненням нотаріальних дій, які безпосередньо пов`язані з правом на майно, а саме, посвідчення правочинів відчуження (купівля - продаж, дарування тощо). Однак, приватним нотаріусом [PERSON] проведено оскаржувану державну реєстрацію права на квартиру без вчинення відповідної нотаріальної дії. Слід зазначити, що стаття 55 Закону України «Про нотаріат» містить перелік нотаріальних дій, які можуть провадитися не тільки за місцезнаходженням майна, а й за місцем реєстрації однієї зі сторін правочину. Зокрема, у частині четвертій цієї статті зазначено, що посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину. Однак в спірних правовідносинах вказана норма застосуванню не підлягає оскільки, як зазначено вище, оскаржуваній реєстрації права не передувало укладення договору відчуження та, відповідно, вчинення з цього приводу нотаріальних дій (щодо посвідчення). Відповідно до частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з ч.1 статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). Частиною першою статті 35 вказаного Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Пунктом 46 Порядку № 868 встановлено особливості державної реєстрації іпотеки, відповідно до якого для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). В матеріалах справи відсутні документи, які були підставою для здійснення спірної реєстрації права власності, відсутні вимога про усунення порушень, надіслана ТОВ «Кей-Колект» іпотекодавцеві та боржнику [PERSON] , а також документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя ТОВ «Кей-Колект». Судом було неодноразово вжито заходів за клопотанням сторони позивача щодо витребування документів, на підставі яких було проведено спірну реєстрацію. Разом із цим, витребувані докази від приватного нотаріуса [PERSON] до суду надані не були. В матеріалах справи міститься відповідь Київського державного нотаріального архіву № 2610/01-21 від 15.07.2021 року про те, що відповідно до Протоколу № 81 Засідання експертної комісії Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 20 листопада 2019 року, було погоджено Акт № 1 про вилучення до знищення (документів), не внесених до Національного архівного фонду приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] Серед справ внесених в акт є 141 том «Документи (запити, вимоги, заяви, витяги, інформаційні довідки тощо) щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та надання інформації за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» за період з 05 січня по 30 грудня 2015 року (а. с. 228). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд, задовольняючи позов, зауважує на тому, що відповідачем ТОВ «Кей-Колект» також не було надано до суду доказів, на підтвердження своїх заперечень щодо виконання вимог Закону України «Про іпотеку» та п. 46 Порядку № 868, що не надає суду підстав дійти висновку щодо належного виконання відповідачами вимог діючого законодавства при проведенні державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект». В той же час, суд, задовольняючи позов, не бере до уваги доводи позивача про порушення відповідачами вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Так, статтею 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. В зазначеній статті наявний правовий припис про заборону відчуження майна саме без згоди власника. Отже наявність чи відсутність такої є визначальним фактором при переході права власності від однієї особи до іншої. При цьому іпотечне майно, щодо якого встановлено мораторій, має відповідати наведеним у законі критеріям. Між тим, стороною позивача в ході розгляду справи не доведено, що нерухоме майно, що є предметом іпотеки, є його постійним місцем проживання та у його власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до ч. ч. 1,2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», задля ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає необхідним визначити, що в зв`язку із скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект» одночасно й припиняється право власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріали справи містять оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 768,40 грн. ( а. с. 1) та квитанцію, сплачену при подачі позовної заяви в порядку ст. 49 ЦПК України в розмірі 908 грн. ( а. с. 220).

Outcome: approved