Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з даним позовом про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги мотивував тим, що 22.06.2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір № VIW3GK00841465, за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 128730,00 доларів США. В забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено договір іпотеки №VIW3GK00841465 від 22.07.2007 року, згідно якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 83,60 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 28.05.2010 року державним виконавцем Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого провадження в забезпечення позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" накладено арешт на зазначене майно. Зважаючи на викладені обставини, а також неможливість задоволення своїх вимог щодо звернення стягнення на іпотечне майно, позивач просив звільнити з-під арешту вказану квартиру [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, відповдно до якої позовні вимоги підтримав на підставах, викладених в позовній заяві, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням у пресі (газета «Урядовий кур'єр» від 14 жовтня 2014 року, №189 (53180), а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача у своєму клопотанні не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Представник Вишенського ВДВС Вінницького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 22.06.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № VIW3GK00841465, відповідно до якого позичальник отримала кредит в сумі 128730,00 долари США. В забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором між цими ж сторонами укладений договір іпотеки № VIW3GK00841465 від 22.06.2007 року. Відповідно до його умов [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 83,60 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON],реєстровий номер 5260. 28.05.2010 року постановою старшого державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції при примусовому виконанні ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2010 року про накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить [PERSON], накладено арешт і на майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Накладення арешту на майно було здійснено в порядку виконання ухвали про забезпечення позову ПАТ КБ «Приватбанк» при розгляді Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи №2-9011/10, про що також зазначає позивач. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначає, що він як заставодержатель має право забезпечити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки та вправі звернутися до суду за захистом свого права та просити звільнити іпотечне майно з- під арешту. Відповідно до ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. При зверненні стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно, або тоді коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставного майна. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Однак, суд звертає увагу, в даному випадку предметом заявленого позову є не захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача, а питання про скасування заходів забезпечення позову, застосованих в іншій цивільній справі, порядок вирішення якого визначається нормами ст.ст.151-154 ЦПК України, а не нормами матеріального права і здійснюється у тій справі, в якій вони застосовані, а не шляхом пред'явлення самостійного позову. З огляду на викладене, в задоволенні вимог про звільнення з-під арешту накладеного в порядку забезпечення позовів слід відмовити. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed