Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідно до рішення Апеляційного суду міста Києва від 21.01.2016 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 01.06.2016 року, його (позивача) 29.06.2016 року поновлено на посаді начальника юридичної служби Дочірнього підприємства "Нафтогазобслуговування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" і це підтверджено наказом №50/ос від 02.06.2016 року. При цьому в тексті даного наказу відсутні посилання на організаційну структуру та штатний розпис позивача. Одночасно, на виконання п.5 наказу про поновлення, 29.06.2016 року його (позивача), згідно до Попередження про наступне вивільнення від 29.06.2016 року, №447/06-2016, повідомлено про наступне вивільнення з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. Попередження про наступне вивільнення складено з посиланням на організаційну структуру та штатний розпис, що затверджені наказами від 29.02.2016 року №31 та від 01.03.2016 року №32 із подальшими змінами та доповненнями до штатного розпису, внесеними відповідно до наказів №34 від 02.03.2016 року та №78 від 10.05.2016 року, згідно з якими його (позивача) повідомлено про відсутність посади начальника юридичної служби станом на 29.06.2016 року. За таких умов, згідно до наказу від 08.08.2016 року №81-ос його (позивача) звільнено з роботи згідно до п.1 ст.40 КЗпП України з 11.08.2016 року у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, без відпрацювання двомісячного строку. Вважає дане звільнення безпідставним та незаконним, оскільки 29.06.2016 року його поновлення було на посаді, що відсутня у організаційній структурі та штатному розписі відповідача. Жодним з наведених локальних нормативних актів, на які посилається відповідач на обґрунтування правомірності його (позивача) вивільнення, не впроваджено та не скорочено посаду, на яку його (позивача) поновлено, що унеможливлює його вивільнення згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, і такі підстави для звільнення суперечать трудовому законодавству, а скорочення на підприємстві не проводилося взагалі. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу по дату постановлення рішення та стягнути моральну шкоду, яку зазнав внаслідок порушення відповідачем його (позивача) законних прав, вимог трудового законодавства. Просив врахувати, що на його утриманні 2-є малолітніх дітей та жінка, яка перебуває в декретній відпустці. Також просив врахувати і те, що дане звільнення є повторне, і як і перше - незаконне. Все це завдало сильних душевних страждань, стресу, розмір моральної шкоди визначив у сумі 30 000 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні та просив врахувати надані ним письмові заперечення проти позову. Додатково зазначив, що за рішенням суду від 21.01.2016 року позивача було поновлено на посаді, яка була поза штатом. Посаду позивача не вводили знову в штат, оскільки про це в судовому рішенні не було вказано. Також просив врахувати, що позивач, як начальник юридичної служби, мав повідомити керівництво під час його поновлення в червні 2016 року, про порушення трудового законодавства, мав діяти у відповідності до посадової інструкції. Позивач мав ініціювати внесення змін до штатного розпису, але цього не зробив, і тому саме з його вини він не був правильно поновлений на роботі, і такі його дії на їх думку, свідчать про наявність ознак шахрайства, у зв'язку з чим просив суд направити документи до правоохоронних органів. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, про причини неявки чи про розгляд справи у його відсутності заяв до суду не подавав. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В суді встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді начальника юридичної служби з 2009 року (наказ №207-к від 04.11.2009 року). Наказом №48 від 05.03.2015 року відповідачем ліквідовано юридичну службу і посаду начальника юридичної служби (займав її позивач), а наказом від 26.05.2015 року позивача було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. З вказаним звільненням позивач не погодився та звернувся до суду з позовом про поновлення його на роботі. 21.01.2016 року Апеляційним судом міста Києва було скасоване рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 29.10.2015 року, яким було відмовлено в позовних вимогах позивача, та було постановлено нове рішення, згідно якого наказ про звільнення позивача скасований, позивача було поновлено на посаді начальника юридичної служби, було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Вищий спеціалізований суд України своєю ухвалою від 01.06.2016 року залишив без змін рішення Апеляційного суду міста Києва від 21.01.2016 року. В зазначених судових рішеннях вказано про недотримання та порушення вимог трудового законодавства відповідачем при звільненні позивача [PERSON] 02.06.2016 року відповідачем видано наказ №50-о/с згідно якого, на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 21.01.2016 року, скасовано наказ від 26.05.2015 року про звільнення позивача [PERSON]; поновлено [PERSON] на посаді начальника юридичної служби; зобов'язано бухгалтерію виплатити [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду. Також в даному наказі, в пункті 5, наказано головному фахівцю з кадрових питань [PERSON] попередити [PERSON] в установленому порядку про наступне вивільнення у зв'язку зі змінами в організаційній структурі підприємства, обумовленими ліквідацією посади, на яку поновлено [PERSON] В Попередженні про наступне вивільнення [PERSON] зазначено наступне: "На підставі діючих на дату даного Повідомлення організаційної структури та штатного розпису ДП "Нафтогазобслуговування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - Підприємство), затверджених наказами Підприємства від 29.02.2016 р. №31 "Про введення в дію організаційної структури ДП "Нафтогазобслуговування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та від 01.03.2016 р. №32 "Про затвердження та введення в дію штатного розпису ДП "Нафтогазобслуговування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" із внесеними змінами згідно наказів "Про внесення змін до штатного розпису Підприємства" від 02.03.2016 р. №34 та від 10.05.2016 р. №78, повідомляємо Вас (позивача [PERSON].) про відсутність посади начальника юридичної служби ДП "Нафтогазобслуговування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в штатному розписі. В зазначеному попередженні повідомлено [PERSON] про наявність вакансій в штатному розписі (кухонний робітник, кухар) та попереджено про наступне вивільнення з займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників через два місяці з дати ознайомлення з даним попередженням. З вказаними вище наказом про поновлення від 02.06.2016 року та Попередженням позивач [PERSON] був ознайомлений під розпис 29.06.2016 року, про що містяться відповідні записи. 30.06.2016 року позивач [PERSON] звернувся до керівництва відповідача з заявою про надання щорічної основної і додаткової відпустки та звільнення у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників. Без відпрацювання двохмісячного строку. 08.08.2016 року наказом відповідача №81-о/с звільнено з роботи [PERSON] - начальника юридичної служби, у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України, 11 серпня 2016 року з виплатою вихідної допомоги в розмірі його середньомісячного заробітку згідно ст.44 КЗпП України та трьох середньомісячних заробітних плат відповідно до п.5.26 Колективного договору на 2014-2015 рік, а також грошову компенсацію за 6 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 27.05.2016 р. по 11.08.2016 року. Підставою даного наказу зазначено заяву [PERSON] від 30.06.2016 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесені рішення про поновлення на роботі одночасно приймається рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Аналізуючи обставини справи, факти, що були встановлені, суд приходить до висновку, що звільнення позивача [PERSON] з роботи відбулося з грубими порушеннями трудового законодавства, а саме - [PERSON] було звільнено з посади, якої не було в штатному розписі. Звільнення [PERSON] відбулося у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України - при тому, що всі вказані відповідачем в Попередженні накази, які зазначені підставою вивільнення позивача, щодо організаційної структури підприємства, жодним чином не містять інформації про посаду позивача, з якої його було звільнено. Таким чином, позивач 08.08.2016 року був звільнений з посади - начальника юридичної служби, якої не було в штаті, в організаційній структурі відповідача, і дана посада не була введена в організаційну структуру відповідача, що було обов'язковим для можливості виконати в рамках закону судове рішення про попереднє поновлення позивача на роботі (рішення від 21.01.2016 року). Тобто, позивач був звільнений з посади, якої не було, і як звільнення, так і скорочення неіснуючої в штаті посади, - є неможливим, і тому позивач має бути поновлений на роботі. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд приходить до того, що у зв'язку з відсутністю в штаті відповідача посади - начальника юридичної служби, (не введення її в структуру на виконання рішення суду від 21.01.2016 року), що в свою чергу свідчить і про відсутність встановленого посадового окладу, - слід взяти середньоденну заробітну плату позивача, визначену в судовому рішенні від 21.01.2016 року, а саме - 1 019,00 грн. Загальна кількість днів з дати звільнення до дати постановлення судового рішення - 74, і з урахуванням середньоденної заробітної плати - 1019,00 грн., сума, що підлягає стягненню, становить 75 406 грн. Моральна шкода, на думку суду, була заподіяна відповідачем позивачу, оскільки звільнення останнього було з порушеннями та недотриманням вимог трудового законодавства, що в свою чергу завдало позивачу моральних страждань, переживань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди суд вважає має становити 3 000 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, враховуючи дану категорію справи, мають бути покладені на відповідача, розмір яких становить 754 грн. 06 коп. - судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial