Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач в 08.12.2014 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі відділення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в м. Одесі про зобов'язання повернути кошти, стягнення неустойки та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог Позивач зазначив, що 20.12.2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладеного Договір №001-15572-201213 від 20.12.2013 про надання банківських послуг за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування «myDELTA», відповідно до якого, для отримання банківських послуг за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування «myDELTA» відповідач надає [PERSON] стандартний доступ до системи «myDELTA», а позивач в свою чергу сплачує комісійну винагороду відповідачу згідно тарифів на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки Тарифний пакет «Ощадна картка №1». Також 20.12.2013 року між позивачем та відповідач було укладено договір № 001-15572-201213 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можливо здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, відповідно до якого відповідач відкриває позивачу поточний рахунок [NUMBER] у гривнях, оформлює та надає у користування позивача електронний платіжний засіб платіжної системи Visa International та/або MasterCard та ПІН-код для нього, позивач в свою чергу сплачує комісійну винагороду відповідачу за користування грошовими коштами. Відповідачем на дату подачі позову грошові кошти з поточного рахунку позивача [NUMBER] у розмірі 23206,46 доларів США не повернуті, що свідчить про порушене право. Згідно з випискою по нарахуванню відсотків Відповідач не повернув кошти Позивачу в розмірі 23206,46 доларів США згідно договору 002-15572-201213 від 20.12.2013 року. Представник позивача у судове засідання 13.05.2015 року з'явився, та просив позов задовольнити, з підстав вказаних у позові та додатків до нього, також у судове засідання була надана заява про збільшення позовних вимог, а саме: Представник позивача просив не чинити перешкоди у користуванні грошовими коштами, які знаходяться на його банківському рахунку [NUMBER]; · Зобов'язати видати позивачу з його банківського рахунку 23418,48 доларів США у повному обсязі та у доларах США; · Стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 68132,18 гривень; · Стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 4667,64 гривень; · Також просив стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання з'явився, заперечував проти задоволення позову та надав суду письмові заперечення, згідно яких пояснив, що оскільки постановою НБУ № 150 від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» визнано неплатоспроможним та введено тимчасову адміністрацію на період з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2013 року між Позивачем та Відповідачем було укладеного Договір №001-15572-201213 від 20.12.2013 про надання банківських послуг за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування «myDELTA», відповідно до якого, для отримання банківських послуг за допомогою системи дистанційного банківського обслуговування «myDELTA» відповідач надає [PERSON] стандартний доступ до системи «myDELTA», а позивач в свою чергу сплачує комісійну винагороду відповідачу згідно тарифів на обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки Тарифний пакет «Ощадна картка №1». Також 20.12.2013 року між позивачем та відповідач було укладено договір № 001-15572-201213 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можливо здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, відповідно до якого відповідач відкриває позивачу поточний рахунок [NUMBER] у гривнях, оформлює та надає у користування позивача електронний платіжний засіб платіжної системи Visa International та/або MasterCard та ПІН-код для нього, позивач в свою чергу сплачує комісійну винагороду відповідачу за користування грошовими коштами (а.с. 13-19). Також між позивачем та відповідачем був укладений договір №002-15572/201213 від 20.12.2013 року про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції, за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, відповідно до якого Банк відкриває позивачу поточний рахунок [NUMBER] у доларах США, оформлює оформлює та надає електронний платіжний засіб платіжної системи Visa International та/або MasterCard та ПІН-код для нього, позивач в свою чергу сплачує комісійну винагороду відповідачу за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку, відповідач сплачує позивачу проценти, згідно з умовами (а.с 16-17). Також між позивачем та відповідачем був укладений договір №003-15572/201213 від 20.12.2013 року про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції, за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, відповідно до якого Банк відкриває позивачу поточний рахунок [NUMBER] у євро, оформлює оформлює та надає електронний платіжний засіб платіжної системи Visa International та/або MasterCard та ПІН-код для нього, позивач в свою чергу сплачує комісійну винагороду відповідачу за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку, відповідач сплачує позивачу проценти, згідно з умовами (а.с 18-19). Відповідачем на дату подачі позову вказані умови Договору не виконані, кошти Позивачем не отримані, що свідчить про порушене право. Згідно з випискою по нарахуванню відсотків Відповідач не повернув кошти Позивачу в розмірі 23256,46 доларів США. Внесення готівки згідно зазначеного договору на зазначений рахунок вбачається з виписки рахунку Позивача, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 24). Як зазначено в ч. 1 ст. 509 ЦК України Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідач на дату закінчення дії Договору, а також на дату подання позову до суду не виконав своє зобов'язання щодо повернення коштів в розмірі 23418,48 доларів США доларів США. Таким чином відповідач є боржником, який прострочив виконання свого зобов'язання в розумінні ст. 612 ЦК України оскільки не виконав його в строк встановлений Договором. Також судом встановлено, що постановою Правління Національного банку України від 02.03.2015 року N 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» було віднесено Публічне акціонерне товариство ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 року № 71 було розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства ПАТ «Дельта Банк» з ринку та запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 02.03.2015 року по 02.09.2015 року, та призначено уповноваженою особою - Кадирова В.В. Також встановлено, що згідно заяви на видачу готівки, №42410057 від 02.12.2014 року та заяви на видачу готівки № 24229700 від 03.12.2014 року [PERSON] отримав виплати з поточного рахунку у розмірі 100 доларів США та 50 доларів США відповідно. Згідно виписки з рахунку [NUMBER] клієнта-[PERSON]. станом на 24.04.2015р. вбачається, що залишок коштів за цим рахунком становить 23 418, 48 долл. США. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Згідно з пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти, в свою чергу, вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність". Згідно з ч. 1 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ч.5 ст.36 закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Згідно п.6 цієї статті Обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті; Відповідно до ст.51 Закону для здійснення банківської діяльності банки відкривають та ведуть кореспондентські рахунки у Національному банку України та інших банках в Україні і за її межами, банківські рахунки для фізичних та юридичних осіб у гривнях та іноземній валюті. Представник відповідача в своїх запереченнях посилається на те, що кредитори мають право заявити свої претензії до уповноваженої особи банку протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банка та призначення уповноваженої особи. ( ч.5 ст.45 Закону). Суд вважає що позивач, подавши до суду позов до відповідача таким чином виконав цю вимога та підпадає під дію вказаної норми закону. Проте суд не погоджується з такими доводами, враховуючи при цьому норми а6 ст.36 Закону. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року N 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року N 185/94-ВР "Про систему валютного регулювання і валютного контролю". Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.( Постанова, Верховний Суд|Судова палата у цивільних справах Верховного Суду, від 02.07.2014, № 6-79цс14, Верховний Суд України. Судова палата у цивільних справах). З урахуванням зазначеного суд вважає, що позовні вимоги про зобов'язання не чинити перешкоди та видачу коштів у сумі еквівалентній 23418,48 дол США яка згідно курсу НБУ станом на 13.05.2015р. становить 483123,24 грн. є обґрунтованими. Відповідно до ст.ст.192, 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, грошові кошти - є річчю (майном). Відповідно до ст..317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Проте суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення з відповідача пені та 3% річних, так як відповідно до вимог ч.5 ст.36 Закону під час тимчасової адміністрації такі нарахування не здійснюється. Окрім цього позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 5 000 грн. посилаючись на те, що через ситуацію, яка склалася, він переніс стрес, зазнав душевних страждань, був порушений його повсякденний розклад життя, так як він витрачав час на вирішення цього питання у зв'язку з чим зазнав моральної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, суд відмовляє у задоволені вимог позивача, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до п.22 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку (пункт 22);

Outcome: partial