Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

26.10.2017 позивач звернувся до Марківського районного суду Луганської області з даним позовом до про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №269/Зд/07 від 08.06.2007 в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії -Луганського областного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі 2 497,49 доларів США, яка складається з : 1 920,58 дол. США - заборгованість за кредитом; 427,60 дол. США - заборгованість за відсотками; 115,66 дол. США - три проценти річних за прострочення сплати кредиту; 33,65 дол. США - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, а також просив стягнути з відповідачів судовий збір. Свої вимоги обгрунтовує тим, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського областного управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №269/Зд/07 від 08.06.2007, зі змінами та доповненнями, внесеними Дадатковою угодою №1 від 08.06.2007, Додатковою угодою №2 від 05.06.2009, Додатковим договором від 28.09.2010 (далі Договір). Відповідно до Договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 7 000,00 доларів США. Позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,2% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором. Кредит надавався на споживчі потреби окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією у період до 08.06.2009. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно ануїтетними платежами до 25 числа кожного місяця, починаючи з липня 2009 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 07.06.2016. Сторони погодили суму ліміту кредиту і визначили його в розмірі 7000,00 доларів США. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором було укладено Договір поруки від 08.06.2007 між банком, [PERSON] та [PERSON]. Поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором, а також за додатовими договорами, що можуть бути укладені в майбутньому. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 02.10.2017 має заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №269/Зд/07 від 08.06.2007 в сумі 2 497,49 гривень, яка складається з такого: 1 920,58 дол. США - заборгованість за кредитом; 427,60 дол. США - заборгованість за відсотками; 115,66 дол. США - три проценти річних за прострочення сплати кредиту; 33,65 дол. США - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом. Представник позивача в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи наявна заява, в якій представник позивача просив розглядатити справу без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання, призначені на 28.11.2017 та на 14.12.2017 не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Марківського районного суду в розділі "Справи Кам'янобрідського районного суду м. Луганська", оскільки відповідачі зареєстровані на тимчасовоокупованій території України визначеній Верховною Радою України куди підприємством поштового звязку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. 14.12.2017 згідно ст.225 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до журналу судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 08.06.2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського областного управління ВАТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії, №269/Зд/07 (а.с.7-8). Згідно з п.1.1 Договору банк зобов'язався надати позичальнику споживчій кредит в сумі 7000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 14,2% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором. Згідно з п. 1.2 Договору кредит надається на споживчі потреби окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією у період до 08.06.2009. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума заборгованості за кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно ануїтетними платежами до 25 числа кожного місяця, починаючи з липня 2009 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 07.06.2016 Згідно з п.1.5.1.3 Договору нараховані проценти повинні бути сплачені Позичальником до 25 числа поточного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі першого траншу. Остання сплата повинна бути здійснена не пізніше 08.06.2016. 08.06.2007 сторони уклали додаткову Угоду №1 до договору відновлювальної кредитної лінії №269/Зд/07 (а.с.9) В п.2 додаткової угоди сторони визначили, що погашення кредиту здійснюється в терміни визначені графіком, погодженим з банком, що є невід'ємною частиною даної додаткової угоди. Згідно графіку погашення кредиту (а.с.9 зворотній бік) погашення кредиту та сплата відсотків здійснюється окремими платежами до 25 числа кожного місяця починаючи з січня 2008 року по травень 2016 включно по 69 ,00 дол.США., а в червні 2016 року - 31,00 дол.США. основного платежу 05.06.2009 сторони уклали додаткову Угоду №2 до договору відновлювальної кредитної лінії №269/Зд/07 від 08.06.2007 (а.с.10) п.1 якої погодили, що згідно п.1.2 встановити графік погашення кредиту згідно додатку №1 цієї додаткової угоди. Згідно графіку погашення кредиту (а.с.11) погашення кредиту та сплата відсотків здійснюється окремими платежами до 25 числа кожного місяця починаючи з 25.07.2009 року по 25.06. 2016 включно - 109,7 дол.США основного платежу. 28.09.2010 року між Банком та Позичальником укладено додатковий договір до договору відновлювальної кредитної лінії №269/Зд/07 від 08.06.2007 (а.с.12) про наступне: викласти п.1.2 розділу 1 "Предмет договору" відновлювальної кредитної лінії №269/Зд/07 від 08.06.2007 в наступній редакції: "кредит надається на споживчі потреби. Кредит надається окремими частинами(траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 08 червня 2009 р.. На дату закінчення вказаного періоду визначається сума фактичної заборгованості за Кредитом, яка підлягає погашенню щомісячно ануїтичними платежами не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, починаючи з липня 20019 року . Остаточним терміном повернення кредиту є 07 червня 2016 року. викласти п.1.5.1.3 розділу 1 "Предмет договору" відновлювальної кредитної лінії №269/Зд/07 від 08.06.2007 в наступній редакції: "нараховані проценти повинні бути сплачені Позичальником не пізніше останнього робочого дня кожного місяця. Сплата нарахованих процентів здійснюється Позичальником, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом готівкових перерахувань.. Остання сплата процентів повинна бути здійснена не пізніше 07 червня 2016 року. В іншому строни керуються договором відновлювальної кредитної лінії №269/Зд/07 від 08.06.2007. Крім того, виконання позичальноком зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії №269/Зд/07 забезпечено договором поруки укладеними між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого Філією Луганського міського відділення №7511 ВАТ «Ощадбанк», [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Відповідно до п.1 цього Договору поруки поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником своїх зобов'язань за договором №269/Зд/07 та додатковими угодами укладеними до нього в майбутньому. Пунктами 3.1, 3.2 Договору поруки було погоджено, що поручитель відповідає по зобов'язаннях за договором відновлювальної кредитної лінії перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник при цьому солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання за Кредитним договором не будуть виконані. Крім того п.4.1 Договору поруки визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії, а в п.4.2 вказано, що порука припиняється якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії не пред'явить вимог до поручителя. Згідно розрахунку заборгованості станом на 02.10.2017 сума заборгованості за кредитом складає 2 497,49 доларів США, а саме. - тіло кредиту (період з 01.12.2014 - 02.10.2017) в сумі 1 920,58 доларів США; - сума прострочених відсотків по кредиту (період з 01.08.2014 по 02.10.2017) - 427,60 доларів США; - 3% річних по простроченому основному боргу з 01.12.2014 по 01.10.2017 - 115,66 доларів США; 3% річних по прострочених відсотках з 01.08.2014 по 01.10.2017 - 33,65 доларів США, а всього боргу - 2 497,49 доларів США. 13.07.2017 банк склав вимоги до боржника та поручителя з вимогою сплатити заборгованість в сумі 2 348,18 дол. США основний борг та проценти) та направив їх "до запитання" (а.с.18-21). За таких обставин між позивачем тавідповідачами виникли зобовязальні цивільно - правові правовідносини у сфері споживчого кредитування, які забезпечені порукою. Суд вирішуючи спір по суті заявлених вимог використовує наступні норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступного. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частин першої та третьої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. На момент виникнення правовідносин 08.06.2007 було визначено, що Закон Україн «Про захист прав споживачів», регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. На час укладення кредитного договору у даній справі, а саме 08 червня 2007 року, Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. 08 червня 2007 року [PERSON] на підставі договору відновлювальної кредитної лінії №269/Зд/07 від 08.06.2007 отримав кредит в сумі 7000 (сім тисяч ) доларів США на споживчі цілі під 14,2 відсотків річних. При цьому погашення кредиту та сплата відсотків здійснюється окремими платежами до 25 числа кожного місяця починаючи з 25.07.2009 по 25.06. 2016 включно по 109,7 дол.США основного платежу, та відповідно розрахованих процентів. Остаточним терміном повернення кредиту визначено 07.06.2016. Відповідно до ст. ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та закону. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається в силу ст.525 ЦК України, така відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання вказано в ч.2 ст.615 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням, як це передбачено ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договором відновлювальної кредитної лінії № 269/Зд/07 від 08.06.2007 встановлено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом з розрахунку - 14,2 % річних, ( п.1.1 договору). Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, так останню сплату ним в рахунок погашення тіла кредиту ним здійснено 17.06.2014 в сумі 87,00 дол.США, після чого залишок заборгованості за тілом кредиту склав 1920,58 дол.США., більше сплат не було. В рахунок погашення процентів було сплачено 1,10 дол.США 31.07.2017 (а.с.5-6). станом на 02.10.2017 заборгованість за процентами складає 427,60 дол.США. Таким чином, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Такого висновку дійшов Верховний Суд України, у постанові від 16 вересня 2015 року № 6-190цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже в цій частині вимоги до [PERSON] є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення трьох відсотків річних згідно ст.625 ЦПК України суд виходить з наступного. ідповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. З огляду на викладене вимоги про відшкодування інфляційних втрат заявлених позивачем задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про стягнення боргу в солідарному порядку, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 546-548 ЦК України виконання зобов'язання у тому числі такого, що виникає із договору , може забезпечуватись письмовим договором поруки. Виконання позичальноком зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії №269/Зд/07 забезпечено договором поруки укладеними між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого Філією Луганського міського відділення №7511 ВАТ «Ощадбанк», [PERSON] та [PERSON] (а.с.13). Відповідно до п.1 цього Договору поруки поручитель ([PERSON]) зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником своїх зобов'язань за договором №269/Зд/07 та додатковими угодами укладеними до нього в майбутньому. Пунктами 3.1, 3.2 Договору поруки було погоджено, що поручитель відповідає по зобов'язаннях за договором відновлювальної кредитної лінії перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник при цьому солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання за Кредитним договором не будуть виконані. Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Отже, порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Сторонами в п .4.1 Договору поруки визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії, а в п.4.2 вказано, що порука припиняється якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії не пред'явить вимог до поручителя. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В даному випадку порука припинилася, оскільки останнім днем повернення кредиту та процентів визначено 07.06.2016 року, а позивач звернувся до суду 24.10.2017 тобто поза шестимісячним строком встановленим ч. 4 ст. 559 ЦК України Вказівка в умовах договорів поруки про їх дію до повного виконання зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Це узгоджується і з п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де вказано, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того дане підтверджується і правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 21.05.2012 у справі № 6-68цс11, де вказано, що умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, суд вважає, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості задоволенню не підлягають. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позову позивачем платіжним дорученням від 09.10.2017 був сплачений судовий збір у сумі 1600,00 гривень, а тому він підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог в сумі 1504,35 грн На підставі викладеного,

Outcome: partial