Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

17 травня 2017 року позивач [PERSON] в межах розгляду кримінального провадження подала позовну заяву до відповідача Дочірнього підприємства фірми «Альфатер Тернопіль» (далі - ДП фірма «Альфатер Тернопіль»), третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - [PERSON] , про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 500000 гривень. На обгрунтування позовних вимог зазначено, що 03 грудня 2016 року близько 02 години 40 хвилин водій сміттєзбирального автомобіля марки «MAN М 44 25.264», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] в м. Тернополі в заїзді до житлового будинку № 2 по вул. Петлюри здійснив наїзд на її сина [PERSON] , [INFO] , в результаті чого він помер. На момент наїзду [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП фірма «Альфатер Тернопіль». Внаслідок дій [PERSON] позивач зазнала моральної шкоди, яка полягає у смерті її сина, розмір якої вона оцінює у 500000 гривень, і цю шкоду повинен відшкодувати роботодавець. 06 лютого 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями судді Сташків Н.М. передано вказану позовну заяву разом із копією ухвали Тернопільського апеляційного суду від 29 січня 2020 року, якою скасовано вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року в частині вирішення цивільного позову і призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Ухвалою судді від 10 лютого 2020 року залучено до участі у справі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка») як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Дочірнього підприємства фірми «Альфатер Тернопіль», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - [PERSON] , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка», про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, та призначено підготовче судове засідання 05 березня 2020 року о 12 годині 00 хвилин. 04 березня 2020 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій вказала, що правонаступником ДП фірма «Альфатер Тернопіль» стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфатер Тернопіль». Оскільки справа розглядалась протягом кількох років, обсяг її моральних страждань збільшився, вона постійно згадує трагічні обставини смерті сина, у зв`язку з чим розмір заподіяної їй моральної шкоди вона оцінює у 1019200 гривень. В заяві про збільшення позовних вимог зазначено також про всі попередні судові рішення, якими вирішувався її цивільний позов у кримінальному провадженні. Так,вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року у кримінальному провадженні №607/2667/17-к [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі на роки 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки та звільнено від відбування призначеного основного та додаткового покарання на підставі акта амністії; цивільний позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з ДП фірма «Альфатер Тернопіль» 100000 грн. моральної шкоди. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 04 липня 2018 року зазначений вирок у частині вирішення цивільного позову змінено, цивільний позов потерпілої [PERSON] про стягнення з ДП фірма «Альфатер Тернопіль» 500000 гривень моральної шкоди задоволено та стягнуто зазначену суму моральної шкоди на користь потерпілої; в решті вирок залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 10.10.2019р. вказану ухвалу апеляційного суду в частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено в цій частині новий розгляд в суді апеляційної інстанції в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 29.01.2020р., вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.02.2018 року в частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. Відтак, вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року у кримінальному провадженні №607/2667/17-к стосовно [PERSON] в частині визнання його винуватим і призначення покарання набрав законної сили і тому встановлені ним обставини відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зокрема, цим вироком установлено, що [PERSON] , який керуючи сміттєвозом, наїхав на [PERSON] , який у результаті наїзду отримав тілесні ушкодження у вигляді масивної поєднаної травми грудей та живота з численними переломами кісток скелета та ушкодженнями внутрішніх органів, що супроводжувалась внутрішньою кровотечею, яка обумовила масивну крововтрату, що призвело до його смерті. Після втрати улюбленого сина, про якого позивач усе життя турбувалася, любила, ростила, виховувала, і який був для неї єдиною опорою, світ навколо неї перестав існувати. Вона відчуває постійний біль, запаморочення, переживання, стривоженість та дискомфорт. Вона стала емоційно нестабільною та вразливою. Втрата найріднішої людини змінила звичний спосіб її життя, смерть сина наклала відбиток на її душевний стан, у зв`язку з чим вона відчуває значні страждання та душевний біль. Смерть сина є для неї найвищою немайновою втратою, яка взагалі не підлягає відновленню, і не може бути оцінена, адже втрата її єдиної дитини призвела до такого душевного болю, який ніколи не припиниться. А тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вона вважає обґрунтованим розмір заподіяної їй моральної шкоди в сумі 1019200 грн., з яких 19200 гривень їй відшкодовано ПрАТ «СК «Уніка» у межах страхового відшкодування, а тому 1000000 гривеньпозивач просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфатер Тернопіль» відповідно до ст. 1194 ЦК України. У підготовчому судовому засіданні 05 березня 2020 року залучено правонаступникавідповідача ДП фірма «Альфатер Тернопіль» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфатер Тернопіль» (далі - ТОВ «Альфатер Тернопіль») та у зв`язку встановленням строку для подання відзиву на позовну заяву з урахуванням збільшення позовних вимог, підготовче судове засідання відкладено на 15 квітня 2020 року на 10 годину. 19 березня 2020 року від відповідача ТОВ «Альфатер Тернопіль» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про безпідставність заявленої позивачем суми моральної шкоди. Відповідач, вказуючи, що передчасна смерть сина безперечно спричинила втрату життєвих зв`язків позивача, але при визначенні розміру моральної шкоди суд, виходячи з норм ст. ст. 23, 1168, 1172, 1187, ч. 2 ст. 1193 ЦК України, практики Верховного Суду, зокрема у справах № 754/9119/16-к, 461/1219-16-ц, роз`яснень Верховного Суду України в Постанові Пленуму № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», повинен врахувати ступінь вини [PERSON] , який перебував у трудових відносинах із ДП фірма «Альфатер Тернопіль», глибину та тривалість моральних страждань позивача, із застосуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, встановити наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням і вини останнього в її заподіянні. У контексті обставин даної справи суд повинен врахувати, що згідно з вироком [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення з необережності, [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, який відповідає важкому стану отруєння етиловим алкоголем, при якому в людини виникає загальмованість, пригнічення центральної нервової системи, порушується координація рухів та відчуття орієнтації в навколишньому середовищі, тому наявна його груба необережність. Пунктами 1.5, 4.4, 4.14, 26.1 встановлені правила, яких повинні дотримуватись пішоходи, однак, з огляду на стан сп`яніння, [PERSON] їх не виконав. Крім того, збільшуючи розмір позовних вимог із 500000 до 1000000 грн., позивач не обґрунтувала обставин, які зумовлюють таку зміну. Крім того, позивач не надала доказів про те, що син був її годувальником. Отримання нею пенсії спростовує її доводи про те, що вона перебувала на утриманні сина і його дохід був її єдиним джерелом доходу. За таких обставин відповідач погоджується з тим, що моральної шкоди позивач все-таки зазнала, але обгрунтованим є її розмір у сумі 100000 гривень, з яких 19200 грн. виплачено їй ПрАТ «СК «Уніка», а тому відповідач визнає позов лише в частині стягнення з нього 80800 грн. У зв`язку з неявкою учасників справи 15 квітня 2020 року підготовче судове засідання відкладено на 18 травня 2020 року на 16 годину. Після відкладення підготовчого судового засідання 18 травня 2020 року від третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі. В заяві зазначено, що він заперечує проти задоволення вимог позивача та підтримує позицію відповідача. 18 травня 2020 року за клопотанням представника позивача для надання йому часу для подання відповіді на відзив підготовче судове засідання відкладено на 18 червня 2020 року. У підготовче судове засідання, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, не з`явилися треті особи, однак, як зазначалося, [PERSON] раніше подав заяву про розгляд справи без його участі, а ПрАТ «СК «Уніка» про причини неявки свого представника в судове засідання не повідомила. Неявка належним чином повідомлених третіх осіб відповідно до ст. ст. 198, 223 ЦПК України не є перешкодою проведення ні підготовчого судового засідання, ні судового розгляду справи. 18 червня 2020 року проведено підготовче судове засідання, закінчено підготовче провадження, призначеносправу до судового розгляду та розпочато судовий розгляд. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з мотивів, викладених у заяві про збільшення позовних вимог. Вказали, що розмір моральної шкоди, якої зазнала позивач, визначений, виходячи з глибини її моральних страждань, тривалості розгляду справи, а також зумовлений поведінкою відповідача, який постійно заперечував обсяг душевних страждань позивача, мотивуючи тим, що її загиблий син зловживав алкогольними напоями, що посилювало душевні травми позивача. Позивач зазначила, що втратила єдиного сина, невимовно тяжко переживає цю втрату, постійно лікується та не в змозі передати словами свій душевний біль. Представник позивача вказав, що ухвала Апеляційного суду Тернопільської області від 04 липня 2018 року в частині стягнення з ДП фірма «Альфатер Тернопіль» у користь [PERSON] 500000 гривень моральної шкоди фактично виконана і позивач отримала ці кошти. Однак, зважаючи на те, що ця ухвала скасована, відповідач заперечує правомірність отримання [PERSON] цього відшкодування. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечив, підтримавши позицію, викладену у відзиві на позов. Вказав, що обсяг моральних страждань позивача ТОВ «Альфатер Тернопіль», з урахуванням тих виплат, які вона отримала від ПрАТ «СК «Уніка», оцінює у 80800 гривень. Пояснив, що кошти в розмірі 500000 гривень списані з рахунків ДП фірма «Альфатер Тернопіль» на виконання ухвали Апеляційного суду Тернопільської області від 04 липня 2018 року в примусовому порядку. Тому такий розмір морального відшкодування відповідачем заперечується. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2018 року у кримінальному провадженні №607/2667/17-к [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки; задоволено клопотання [PERSON] про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнено його від відбування призначеного основного та додаткового покарання. Цивільний позов [PERSON] про стягнення з ДП фірма «Альфатер Тернопіль», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні цивільного відповідача ПрАТ «СК «Уніка», 500000 гривень моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ДП фірма «Альтфатер Тернопіль» в рахунок шкодування моральної шкоди 100000 гривень на користь [PERSON] . В задоволені решти позовних вимог відмовлено. Цим вироком установлено, що: «03 грудня 2017 року о 02 год. 40 хв. водій ДПФ «Альтфатер-Тернопіль» - [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем-сміттєвозом "MAN М 44 25.264", р.н. [NUMBER] , рухався заднім ходом від вул. Купчинського на прилеглій території до будинків вулиці Петлюри, м. Тернополя в напрямку будинку №2. Під час руху обвинувачений [PERSON] , в порушення вимог пунктів 1.5, 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови» та «дорожня обстановка»), 2.3 «б», 12.1 Правил дорожнього руху України, належно не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не враховував дорожні умови, неправильно вибрав безпечну швидкість руху і такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями, не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Відповідно до вимог пунктів 1.3, 3.11, 3.11.1, 6.1 Інструкції з охорони праці, затвердженої наказом директора ДП «Фірма Альтфатер Тернопіль» №29/оп від 01.09.2013 р. (яку [PERSON] зобов`язаний був знати, згідно ст. 18 Закону України «Про охорону прані») при просуванні сміттєвоза заднім ходом вантажники були зобов`язані контролювати безпеку руху і давати вказівки водію, знаходячись позаду автомобіля так, щоб водій постійно бачив їх у дзеркала заднього виду, а не бачачи їх водій зобов`язаний зупинити рух транспортного засобу. Однак, в порушення вказаних вимого Інструкції, під час руху автомобіля заднім ходом два вантажники: [PERSON] та [PERSON] знаходилися в салоні автомобіля "MAN М 44 25.264". Рухаючись в темну пору доби, в умовах снігу, порушуючи п. 10.10 ПДР України, положеннями якого водію заборонено рух заднім ходом на ділянці з недостатньою видимістю, та порушуючи п. 10.9 ПДР України, рухаючись заднім ходом, [PERSON] не повинен був створювати небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, а для забезпечення безпеки не звернувся за допомогою до інших осіб, зокрема в даному випадку до вантажників [PERSON] та [PERSON] , про що його зобов`язували вимоги вищевказаної Інструкції. Унаслідок порушення вище перелічених пунктів Правил дорожнього руху України та Інструкції, [PERSON] створив небезпеку для руху пішоходу [PERSON] , поставивши себе в такі умови, що не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та скоїв наїзд задньою лівою частиною керованого автомобіля "MAN М 44 25.264" на пішохода [PERSON] , який знаходився на проїзній частині позаду даного автомобіля. У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді масивної поєднаної травми грудей та живота з численними переломами кісток скелета та ушкодженнями внутрішніх органів (грудної, черевної порожнин), що супроводжувалась внутрішньою кровотечею, яка обумовила масивну крововтрату, котра і послужила безпосередньою причиною смерті потерпілого, та від яких настала його смерть. Дорожньо-транспортна пригода перебуває у прямому причинному зв`язку із порушенням водієм [PERSON] вище перелічених вимог ПДР України та вищевказаних вимог Інструкції з охорони праці.». Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 04 липня 2018 року в задоволені апеляційної скарги представника ДП фірма «Альтфатер Тернопіль» відмовлено. Апеляційну скаргу потерпілої [PERSON] задоволено. Вирок Тернопільського міськрайонного суду від 12 січня 2018 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди на користь потерпілої [PERSON] змінено, цивільний позов потерпілої [PERSON] про стягнення з ДП фірма «Альфатер Тернопіль»500000 гривень моральної шкоди задоволено, стягнуто з ДП фірма «Альтфатер Тернопіль» в рахунок відшкодування моральної шкоди 500000 грн. на користь потерпілої [PERSON] В решті вирок Тернопільського міськрайонного суду від 12 січня 2018 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року касаційну скаргу представника цивільного відповідача - директора ДП фірма «Альфатер Тернопіль» Орденаса В.М. задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 04.07.2018 року щодо [PERSON] в частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено в цій частині новий розгляд у суді апеляційної інстанції в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 29 січня 2020 року вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.02.2018 року в частині вирішення цивільного позову скасовано і призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишено без змін. Позивач [PERSON] , 1954 року народження, є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим 08.04.2009р. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] позивач є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] 2010 року помер чоловік позивача та батько її сина [PERSON] [PERSON] . З довідки ПП «Перспектива» від 16 травня 2017 року вбачається, що станом на зазначену дату [PERSON] проживала, починаючи з 27.11.1984р., за адресою: [ADDRESS] . Між ДП фірма «Альтфатер Тернопіль» та ПрАТ «СК «Уніка» існували страхові правовідносини відповідно до полісу № АК/0097546 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого ДП фірма «Альтфатер Тернопіль» застрахувала автомобіль «MAN М 44», реєстраційний номер [NUMBER] , що встановлено у Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року. 03.12.2016р. ПрАТ «СК «Уніка» виплатило позивачу [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 38400 грн., з яких 19200 грн. відшкодування моральної шкоди та 19200 грн. витрат на поховання, що підтверджується копіями листа ПрАТ «СК «Уніка» від 21.03.2018р. та страхових актів № 00210072та № 00210072/1 від 03.12.2016р. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 56792257 від 22.08.2018р., винесеної заступником начальника Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Кущаком В.Б., рішення суду у справі № 607/2667/17 про стягнення з ДП фірми «Альфатер Тернопіль» в користь [PERSON] 500000 грн. моральної шкоди виконане, 500000 грн. стягнено згідно з платіжним дорученням № 3767 від 30.07.2018р. Відповідно до висновку експерта №886 від 01 січня 2017 року незадовго до смерті [PERSON] вживав алкогольні напої у значній кількості, що відповідає стану важкого отруєння етиловим алкоголем, при якому у людини, зазвичай, на фоні загальної загальмованості виникає пригнічення центральної нервової системи та зниження швидкості проведення нервових імпульсів (зокрема пригнічення рефлексів тощо), порушується координація рухів та відчуття орієнтації в навколишньому середовищі. Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфатер Тернопіль» є правонаступником Дочірнього підприємства фірми «Альфатер Тернопіль», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та детальною інформацією про юридичну особу із офіційного сайту Міністерства юстиції України. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права: За загальним правилом, встановленим частиною 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`ю. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до частин 2 та 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. В силу вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити у рішенні відповідні мотиви. Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом установлено, що смерть сина позивача [PERSON] - [PERSON] настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля під керуванням [PERSON] , якого вироком суду визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Позивач звернулася з цивільним позовом про відшкодування моральної шкоди з ДП фірма «Альтфатер Тернопіль», з яким засуджений [PERSON] на момент вчинення злочину перебував у трудових відносинах. Для з`ясування питань про те, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань та втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інших обставини, що мають значення для вирішення спору, суд враховує, що позивач є особою похилого віку, вдовою, після втрати єдиного сина, про якого позивач усе життя турбувалася, любила, ростила, виховувала, і який був для неї єдиною опорою, світ навколо неї перестав існувати. При цьому не настільки важливим є зміст майнових відносин між позивачем та її сином, зокрема з`ясування питання, чи перебувала вона на його утриманні та чи був її годувальником, наскільки важливим є, у першу чергу, емоційний зв`язок між матір`ю та її дитиною, незалежно від їхнього віку чи соціального становища, оскільки мова йде про заподіяння саме моральної (немайнової), а не матеріальної шкоди. Тому, якщо позивач вказує про те, що син був для неї опорою, суд не має підстав сумніватися в цьому, оскільки сім`я є первинним та основним осередком суспільства і такі відносини, коли дорослий син є опорою матері, є здоровими нормальними відносинами в сім`ї та суспільстві, тому суд вважає, що позивач не повинна це додатково доводити. Більше того, ще задовго до смерті сина позивач втратила чоловіка, тому не дивно, що син для позивача був єдиною людиною, заради якого вона жила. Безумовно, після втрати сина позивач відчуває постійний біль, переживання, стривоженість та дискомфорт. Суд вважає, що покладати на позивача обов`язок доказування таких очевидних обставин буде надмірним і непропорційним тягарем для неї. Як зазначила позивач, вона стала емоційно нестабільною та вразливою, втрата найріднішої людини змінила звичний спосіб її життя, смерть сина наклала відбиток на її душевний стан, у зв`язку з чим вона відчуває значні страждання та душевний біль. І суд не має підстав сумніватись у цих обставинах, оскільки найбільшою втратою для матері може бути тільки смерть її власної дитини. Тому суд погоджується з аргументами позивача про те, що смерть сина є для неї найвищою немайновою втратою, яка взагалі не підлягає відновленню, адже втрата її єдиної дитини призвела до такого душевного болю, який ніколи не припиниться. З урахуванням зазначених обставин, позивач оцінила перенесені нею душевні страждання у розмірі 1019200 гривень. Виходячи з наведених мотивів, враховуючи ступінь вини [PERSON] , який перебував у трудових відносинах із ДП фірма «Альфатер Тернопіль», вчинив кримінальне правопорушення, яке призвело до втрати людського життя, вчинення ним цього кримінального правопорушення з необережності, встановивши наявність моральної шкоди, якої зазнала позивач, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням і вини [PERSON] в її заподіянні, при визначенні розміру моральної шкоди, якої зазнала позивач, беручи до уваги вищенаведені вимоги закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи глибину вищеописаних моральних страждань позивача, суд оцінює обсяг моральної шкоди, якої зазнала позивач, у грошовому виразі в розмірі 519200 гривень, оскільки, з урахуванням вищенаведених обставин, враховуючи тяжку втрату, яку перенесла позивач, саме такий розмір моральної шкоди суд вважає співмірним стражданням позивача. При цьому суд вивчив аргументи відповідача про те, що розмір заподіяної позивачу моральної шкоди є значно меншим, однак не погоджується з такими доводами. Дійсно, висновком експерта підтверджено те, що в момент вчинення наїзду на [PERSON] він перебував у стані алкогольного сп`яніння важкого ступеня. Однак, у вироку суду, який у частині засудження [PERSON] набрав законної сили, не встановлено, що вчиненню злочину сприяла груба необережність потерпілого, як і не встановлено у діях [PERSON] порушень вимог Правил дорожнього руху. Так, представник відповідача стверджував, що пунктами 1.5, 4.4, 4.14, 26.1 встановлені правила, яких повинні дотримуватись пішоходи, і з огляду на стан сп`яніння, [PERSON] їх не виконав. Однак, такі доводи жодними доказами у справі не підтверджені. Саме по собі існування зазначених правил не свідчить про те, що [PERSON] їх порушив, оскільки відповідні докази про це відсутні. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. А доказів їх порушення [PERSON] , як зазначено, судом не здобуто. Те, що у висновку експерта зазначено, що [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, який відповідає важкому стану отруєння етиловим алкоголем, при якому в людини виникає загальмованість, пригнічення центральної нервової системи, порушується координація рухів та відчуття орієнтації в навколишньому середовищі, не є беззаперечним доказом порушення [PERSON] правил дорожнього руху, і може бути лише припущенням, а на підставі припущення суд не може стверджувати про наявність у діях [PERSON] грубої необережності. Також суд вважає необґрунтованими доводи про те, що позивач безпідставно збільшила розмір позовних вимог, наводячи ті самі мотиви, оскільки відповідно до ст. 49 ЦПК України позивач управі збільшувати позовні вимоги до закінчення підготовчого засідання і позивач цим правом скористалася, обґрунтовуючи збільшення моральної шкоди тривалістю судового розгляду, оскільки з часу смерті її сина пройшло більше трьох років, а її право на отримання морального відшкодування у зв`язку з його загибеллю досі оспорюється відповідачем, у зв`язку чим обсяг її страждань посилюється. З доводами представника відповідача про те, що позивачем не доведено розміру моральної шкоди належними доказами, зокрема такими як, наприклад, висновок експертизи, суд також не погоджується, оскільки закон не зобов`язує підтверджувати розмір моральної шкоди таким висновком, а всі обставини, які відповідно до закону підлягають врахуванню для визначення її розміру, судом враховано і суд визнав заявлений позивачем розмір моральної шкоди частково обґрунтованим, визначивши грошовий вираз цієї шкоди в розмірі 519200 гривень. ТОВ «Альфатер Тернопіль» є правонаступником ДП фірма «Альтфатер Тернопіль». Між ДП фірма «Альтфатер Тернопіль» та ПрАТ «СК «Уніка» існували страхові правовідносини та відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з урахуванням ліміту відповідальності страховика за відшкодування моральної шкоди, передбаченого статтею 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку), ПрАТ «СК «Уніка» виплатило позивачу [PERSON] 19200 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю потерпілого. Таким чином, встановивши, що цивільна відповідальність ДП фірма «Альтфатер Тернопіль» була застрахована у ПрАТ «СК «Уніка», суд враховує фактичну виплату страховою компанією суми страхового відшкодування (19200 грн.), у зв`язку з чим бере до уваги цю обставину при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача ТОВ «Альфатер Тернопіль» в користь [PERSON] , і визначає його в розмірі 500000 гривень. При цьому суд вважає, що та обставина, що кошти в такому ж розмірі вже стягнуті з ДП фірма «Альтфатер Тернопіль» в користь [PERSON] у виконавчому провадженні ВП № 56792257, правового значення для вирішення справи не має, оскільки Ухвала Апеляційного суду Тернопільської області від 04 липня 2018 року в частині вирішення цивільного позову про стягнення з ДП фірма «Альтфатер Тернопіль» в рахунок відшкодування моральної шкоди 500000 грн. на користь потерпілої [PERSON] , на підставі якої були стягнуті ці кошти, - скасована. З цих підстав суд вважає, що до стягнення з ТОВ «Альфатер Тернопіль» в користь позивача [PERSON] підлягає 500000 гривень моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial