Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

[PERSON] у вересні 2014 року звернувся в суд із позовом, яким просить визнати незаконним наказ №173-к від 28.08.2014 року про припинення трудового договору про його звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України; поновити його на роботі на посаді майстра ВД»Елеватор і потокові лінії» з 28.09.2014 року ; стягнути із Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України " від імені якого діє філія Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день його поновлення та моральну шкоду в розмірі 8 000 грн.; рішення суду допустити до негайного виконання ( а.с. 1-3, 156-158). Вимоги мотивує тим, що у лютому 2011 року його було прийнято на роботу КХП №1 філії ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України " майстром зміни виробничої дільниці з окладом 1700 грн. З вересня 2013 року він також був обраний головою цехового профспілкового комітету ППО ПАТ «ДПЗКУ» філії ПАТ » ДПЗКУ» Кіровоградський КХП №1. Наказом №173-к від 28.08.2014 року його було звільнено з роботи з посади майстра , за прогули ( п.4 ст. 40 КЗпП України, з компенсацією одного календарного дня невикористаної щорічної додаткової відпустки. Вважає наказ про його звільнення незаконним. Так, після відсторонення від посади директора філії [PERSON], з 19.06.2014 року виконуючим обов»язки був призначений [PERSON], а потім директором. Колектив виступив на підтримку колишнього директора, і після чого почались погрози, психологічний тиск, звільнення. Спочатку звільнили начальника ПСО [PERSON], потім 18 чоловік ПСО, на їх місце поставили нову охорону ПП »Барс». 14.08.2014 року, працівники філії звернулись до Міністра аграрної політики України Швайка І.О., голови обласної державної адміністрації в області , голови правління ПАТ « ДПЗКУ» Вовчука П.Я. з листом , в якому виклали своє ставлення щодо зриву заготівельної компанії по прийманню ранніх зернових культур та неправомірних дій директора [PERSON] , після чого реакція останнього була швидкою. Вже 15.08.2014 року , почалася нова хвиля звільнень, було звільнено декілька працівників , які підписали вказаного листа. 18.08.2014 року вони з працівниками написали ще одного листа , після знову почався тиск на працівників. Директор викликав до себе в кабінет та пропонував написати спростування до зазначених листів, а якщо ні, то звільнить усіх. 28.08.2014 року о 5 годині ранку він звернувся до лікаря з травмою ноги . О 8 годині ранку повідомив по телефону про побутову травму начальника [PERSON] та зазначив, що з 28.08.2014 року буде перебувати на лікарняному, а потім приблизно о 12 годину він з»явився на підприємстві для того, щоб забрати додому деякі речі та повідомити про лікарняний також інженера відділу кадрів [PERSON] На телефонні дзвінки інженер не відповідала , а нова охорона його не пропустила на територію підприємства , повідомивши , що за прогули вже звільнений. Зазначає на порушення відповідачем трудового законодавства , зокрема звільнення проведено під час перебування його в хворобливому стані , наказ про його звільнення йому не оголошували, трудової книжки не видали , пояснень про відсутність його на робочому місці ніхто не відбирав, з ним взагалі ніхто не спілкувався. Крім того, його звільнили без погодження профспілки, головою якої він був, на засідання профспілкового комітету його не викликали. Моральну шкоду обгрунтовує тим, що він поніс моральні страждання , які викликані незаконними діями відповідача, він залишився без коштів існування, так як його заробітна плата була єдиним доходом ; порушився звичний ритм його життя, втратив нормальний життєвий зв»язок ; змушений був для відновлення своїх прав звертатися за допомогою до адвоката, відстоювати свої права в суді . Будучи головою цехового профспілкового комітету та займаючись профспілковою діяльністю відповідно до Закону України » Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» був і звільнений відповідачем. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві та доповненнях до неї. Відповідач - Публічне акціонерне товариство "Державна продовольчо- зернова корпорація України " від імені якого діє філія Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" , який був замінений за клопотанням позивача ухвалою суду від 19.11.2014 року ( а.с. 97) , його представник в суді позовні вимоги не визнала, вказала на їх безпідставність, необґрунтованість. Свідок [PERSON], в суді пояснював, що він до вересня 2014 року працював на філії начальником елеватора та був безпосереднім керівником позивача. Вказує на те, що [PERSON] був незаконно звільнений з роботи за 2 хвилини. 28.08.2014 року приблизно в 7 - 8 годин ранку до нього зателефонував позивач , повідомивши про травму та відсутність його саме цього дня на роботі . Потім, до 13 години позивач з»явився на роботі по своїм профспілковим справам та особистим , але після того, як він вийшов із території підприємства, його після обіду нова охорона вже не впустила на територію , про що він йому також зателефонував. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона працювала також на філії бухгалтером по заробітній платі до 02.10.2014 року . Їй відомо, що позивача звільнили за прогули. Саме 28.08.2014 року вона бачила позивача, він ходив під будівлею , так як його на територію не впускала нова охорона. Засідання профспілкового комітету по питанню звільнення позивача не було. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона працювала на філії обліковцем та 16.09.2014 року , за згодою сторін, була звільнена. В її обов»язки входило табелювання працівників , зокрема і позивача. 28.08.2014 року їй зателефонував начальник елеватора [PERSON], та повідомив, що [PERSON] з 28.08.2014 року буде на лікарняному , в табелі вона поставила позивачу відмітку - на лікарняному. Свідок [PERSON] пояснював, що він працює начальником охорони КХП №1 з червня 2014 року . Та стверджує про те, що позивач 28.08.2014 року в 13 годин 20 хвилин покинув територію елеватора та до 16 години 40 хвилин його ніхто вже не бачив. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи , суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог , з наступного. Згідно п.3.1 Положення про філію ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" , філія не має статусу юридичної особи , здійснює свою діяльність від імені Товариства і в межах повноважень. Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, філія ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" - повне найменування юридичної особи та скорочене у разі його наявності, Публічне акціонерне товариство «"Державна продовольчо- зернова корпорація України " ( а.с. 87-95). Встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з філією Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" з 23.02.2011 року, працюючи на посаді майстра зміни виробничої дільниці «Елеватор і поточна лінія» , з окладом 1700 грн. ( а.с. 5, 116-117). Згідно п.п. 3.3 ст. 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку філії Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" , на підприємстві встановлюється п»ятиденний робочий тиждень і такий розпорядок роботи: початок роботи 8-00 годин, закінчення роботи 16-45 годин, перерва для харчування та відпочинку з 12-00 години до 12-45 годин( а.с. 166). Пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я від 09.04.2008 N 189, визначено, що тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності. Згідно копії листка непрацездатності ( а.с. 7) позивач з 28.08.2014 року по 15.09.2014 року знаходився на лікарняному . 28.08.2014 року директором філії [PERSON] видано наказ №188 «Про створення комісії про розгляд відсутності на робочому місці працівника» . 28.08.2014 року охоронна «Барс» доповіла заступнику директора філії [PERSON] про відсутність з 13-20 до 16-40 позивача на території підприємства. 28.08.2014 року комісією о 16-45 годин складено акт про відсутність на робочому місці майстра [PERSON] 28.08.2014 року з 13-20 годин до 16-40 годин ( а.с. 122) та акт про відмову позивача надати пояснення про відсутність на робочому місці ( а.с. 121). 28.08.2014 року директор філії [PERSON] звертається до цехового профспілкового комітету філії ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" із поданням , в якому просить комітет надати згоду на звільнення майстра ВД »Елеватор і поточна лінія» [PERSON] за прогул ( а.с. 123). 28.08.2014 року листом за підписом секретаря цехового профспілкового комітету [PERSON] позивача запрошено на засідання комітету на 16-50 хвилин 28.08.2014 року ( а.с. 124). Згідно акту від 28.08.2014 року складеного членами профспілкового цехового комітету , [PERSON] відмовився з»явитися на засідання комітету та надати свої пояснення ( а.с. 125). Згідно протоколу №20 цехового профспілкового комітету філії ПАТ "Державна продовольчо- зернова корпорація України " "Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №1" , від 28.08.2014 року на якому були присутні 4 члени цього ж комітету , вирішили надати згоду на звільнення майстра [PERSON] за прогул 28.08.2014 року ( а.с. 126). Наказом №173 -к від 28.08.2014 року [PERSON] було звільнено із займаної посади за п.4 ст.40 КЗпП України (за прогули ) ( а.с. 6, 128 ). Згідно акту від 28.08.2014 року , комісія засвідчила відмову позивача ознайомитись із наказом про його звільнення ( а.с. 127). При цьому, з»ясовано, що про своє звільнення позивач дізнався 29.08.2014 року, трудову книжку отримав 04.09.2014 року , на засідання цехового профспілкового комітету його ніхто не викликав , пояснень не відбирав . Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення з роботи є встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази із числа передбачених ст. 57 ЦПК України . Відповідно до роз'яснень п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Статтею 149 КЗпП України передбачено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. На підтвердження поважності своєї відсутності на роботі 28.08.2014 року позивач зазначав, що він знаходився на лікарняному , про що повідомив свого начальника [PERSON], а крім того, коли він приїздив на підприємство на особистими речами і вийшовши з території підприємства з 14.30 год. до 16.30. год. на територію його вже не впустила охорона «Барс» . Разом з тим, вважає, що причиною звільнення його з роботи стало те , що колектив підприємства , а також і він, оскільки був головою цехового комітету, виступив на підтримку колишнього директора [PERSON] , та звертався в різні інстанції з листами , щодо неправомірних дій [PERSON] Раніше до дисциплінарної відповідальності не притягався . З»ясовано, що в ході розгляду справи допитані свідки [PERSON], який пояснював під присягою, що 28.08.2014 року о 7 -8 годині ранку позивач зателефонував йому та повідомив про травму , та те, що буде знаходитись на лікарняному; в свою чергу свідок [PERSON], повідомила, що [PERSON] зателефонував їй для того, щоб вона поставила в табелі робочого часу перебування позивача на лікарняному, а свідок [PERSON] вказала, що саме 28.08.2014 року вона бачила позивача, він ходив під будівлею , так як його на територію не впускала нова охорона, засідання профспілкового комітету по питанню звільнення позивача не було. Крім того, із записів витребуваної копії медичної карти амбулаторно хворого [PERSON] та виписки із журналу реєстрації його звернення на травмпункт КЗ »Кіровоградська міська лікарня швидкої медичної допомоги» вбачається, що 28.08. зафіксовано травму в 5 .00 год.; медичну картку заповнювали 28.08.14 року , 17.30 год. Травма не виробнича. Після обстеження встановлено діагноз: надрив внутрішньо-бокової зв»язки лівого колінного суглобу. Призначено лікування, видано листок непрацездатності серії АГ1 №165358 з 28.08.2014 року ( а.с. 131-133, 161). Згідно довідки по результатам звернення відповідача до ЕТН та ЯМП ВД ФСС з ТВП від 19.11.2014 року підтверджено, що листок непрацездатності №165358 видано [PERSON] без порушень Інструкції «Про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян від 13.11.2001 року №455 ( а.с. 162). Суд вважає, що в даному спорі підлягає встановленню та доказуванню обставина про поважність причин відсутності позивача на роботі 28.08.2014 року. При цьому, у кожному випадку поважність причин відсутності суд визначає залежно від конкретних обставин справи, що можуть підтверджуватися будь-якими засобами, зокрема, хвороба - не лише лікарняним листом. Тому, суд не приймає твердження представника відповідача про те, що позивач навмисно і свідомо вводить суд в оману, надає неправдиву інформацію , і що до лікаря він звернувся тільки в 17.30 год. , тобто вже після закінчення робочого часу , оскільки хоча позивачу і не був виданий лікарняний на 5 годину, про що засвідчив також і його начальник [PERSON], який був повідомлений позивачем про свою травму близько 7 - 8 годин ранку 28.08.2014 року, однак суд вважає, що [PERSON] . був відсутній на роботі з поважних причин, а саме, у зв'язку з травмою, на підтвердження чого свідчить лікарняний лист, амбулаторна картка, довідка про результати перевірки, пояснення свідків. Отже, доведення [PERSON] непрацездатності в зазначений період свідчить про відсутність його на роботі з поважних причин. Статями 2, 5-1 КЗпП України гарантовано право громадян України на працю, правовий захист працівника від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Дії роботодавця по відношенню працівника [PERSON], котрий був незаконно звільнений, свідчать про бажання адміністрації підприємства позбавити позивача такого права. Статтею 141 КЗпП України встановлено, що обов'язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому органу, тому саме відповідач, як роботодавець зобов'язаний довести або спростувати обставини, наведені [PERSON] Відповідачем не спростовано пояснення позивача про те, що 28.08.2014 року він повідомив свого безпосереднього начальника про свою травму, та те, що після обідньої перерви його не допустили на територію підприємства . Та обставина, що позивач не надав із самого ранку своєму керівнику 28.08.2014 року лікарняного листа не дає правових підстав для його звільнення та не свідчить про його відсутність на роботі без поважних причин. Крім того, як з»ясовано, 16 вересня 2013 року згідно протоколу №14 зборів трудового колективу філії ПАТ «ДПЗКУ» Кіровоградський КХП №1 «, на якому були присутні 62 члена профспілки, [PERSON] було обрано головою цехової профспілкової організації ( а.с. 15-17). Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 , пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до додаткових гарантій, встановлених положеннями ст. 252 КЗпП України, працівникам підприємств установ, організацій, обраним до складу виборних профспілкових органів, гарантуються можливості для здійснення їх повноважень. Притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. Звільнення ж членів виборчого профспілкового органу, підприємства, установи, організації, його керівників, профспілкового представника, крім випадків додержання загального порядку , допускається за наявності згоди виборного органу членом якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання професійних спілок). З роз'яснень, які викладені в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року, з подальшими змінами, слідує що, в разі передбачення чинним законодавством що згода відповідного органу має бути попередньою, суд бере до уваги лише таку згоду, оскільки іншого законом не передбачено. Відповідно до правового висновку викладеного в постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року, який згідно з положеннями ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування, звільнення члена виборчого органу первинної профспілкової організації підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки) без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки (об'єднання профспілок) є порушення вимог статей 43, 252 Кодексу законів про працю України , статті 41 Закону України від 15 вересня 1999 року «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та є підставою для визнання звільнення незаконним. Як встановлено в судовому засіданні, згода вищестоящого органу профспілки ПАТ» "Державна продовольчо- зернова корпорація України " не була отримана відповідачем, а надана згода цехового профспілкового комітету філії , головою якого є позивач, судом не може бути прийнята, так як ніяких зборів цехового профспілкового комітету 28.08.2014 року не проводилось, позивач на ці збори не запрошувався. Разом з тим, як вбачається з пояснень позивача та долучених до справи документів, 14.08.2014 року працівники філії ПАТ «ДПЗКУ» Кіровоградський КХП №1 «, в тому числі і позивач, звернулись до Міністра аграрної політики Швайка І.О., Голови обласної державної адміністрації в Кіровоградській області Петик О.В., Голови правління ПАТ» "Державна продовольчо- зернова корпорація України " Вовчука П.В., щодо сприяння в ситуації, яка відбулась на їх підприємстві, зокрема із змінною директора філії [PERSON] на [PERSON], який без не зрозумілих причин звільнив близько 30 чоловік пожежно- сторожевої охорони та відсутністю чіткого плану робіт ( а.с. 11-12). Вже 15.08.2014 року , директор філії , почав викликати до себе в кабінет працівників, та наслідком розмови з керівником, під його психологічним тиском, особи писали заява на звільнення за згодою сторін. 21.08.2014 року працівники, яких звільнено, інші звернулись до прокурора Кіровоградської області щодо сприяння в ситуації на підприємстві, яка відбулась, в тому числі і на неправомірні дії [PERSON] 15.08.2014 року , коли почалася нова хвиля тиску та «хамського « поводження до працівників , які підписали вказаного вище листа, та в результаті чого були звільнені в.о. начальника [PERSON], інженер з вентиляції [PERSON], начальник ПСО [PERSON], охоронець [PERSON], головний економіст [PERSON] Працівники скаржаться на погрози фізичної розправи (додаються їх заяви) ( а.с. 13-14). Позивач , як голова цехової профспілкової організації філії направляв особисто колективні звернення у вищевказані інстанції, та на його адресу надходили відповіді , в яких зазначалось про наявність трудового конфлікту при звільненні осіб, та рекомендації звільненим працівникам звернутись за захистом своїх прав до суду ( а.с. 175-180). Тому , суд також приходить до висновку , що звільненню позивача з роботи стала його профспілкова діяльність , як голови , та намагання вирішення ситуації яка склалась на підприємстві . Таким чином, суд вважає, що [PERSON] звільнено без законних підстав, наказ видано з порушенням трудового законодавства, тому він підлягає поновленню на попереднє місце праці з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі суд одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348). Відповідно до п. 4 розд.3 та п.8 розд.4 зазначеного Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків,щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Нарахування виплат, що обчислюються із провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як видно з витребуваних судом індивідуальних відомостей про застраховану особу [PERSON] за січень-серпень 2014 року, страхувальником якого являється ПАТ» Державна продовольчо-зернова корпорація України» « КХЇП№1» ( а.с. 203-204) , у червні 2014 року позивач відпрацював 19 днів, за які йому виплачено заробітну плату в сумі 2334 грн., а у липні - 23 днів, за які виплачено 2435,48 грн. Середньоденна заробітна плата позивача складає 4769, 48 грн. (2334 грн.+2435,48 грн.): 42 (19 +23 днів)=113,56 грн. Відповідно, середня заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу за період з 28.08.2014 року по 25.12.2014 року ( серпень - 2 робочі дні, вересень-22 робочі дні, жовтень - 23 робочі дні, листопад - 20 робочих днів, грудень - 19 робочих дні) , яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 9766,16 грн. (113,56 грн. х 86 робочих дні). Позивач також просив стягнути на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його трудових прав, 8 000 грн. Право на відшкодування моральної шкоди передбачено ст.237-1 КЗпП України. Суд вважає, що ці позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Позивач був незаконно звільнений, його трудові права було порушено, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, з урахуванням цих обставин, а також, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне розмір відшкодування моральної шкоди визначити в сумі 1000 грн. Судові витрати слід вирішити згідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial