Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

3.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. Мотивувала наступним. 25.08.2014 року, близько 13 год. 40 хв., на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, 119 км + 500 м, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «DAEWOO», державний номерний знак [NUMBER], при зустрічному роз»їзді з автомобілем марки «HYUNDAI», державний номерний знак [NUMBER], належному їй на праві власності, яким керувала її сестра - [PERSON], не простежив за технічним станом транспортного засобу, в результаті чого від керованого ним автомобіля відокремилося (відкрутилося) заднє ліве колесо, яке по інерції руху автомобіля, викотившись на зустрічну смугу руху, вдарило автомобіль марки «HYUNDAI», державний номерний знак [NUMBER]. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія [PERSON], що підтверджується постановою судді Олевського районного суду Житомирської області від 24.09.2014 року, згідно якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В результаті ДТП її автомобіль отримав механічні ушкодження: було розбито ліву фару, ліву протитуманну фару, передній бампер, деформовано переднє ліве крило. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 305 від 21 грудня 2014 року втрата товарної вартості її автомобіля складає 6816 грн. 42 коп. За проведення названого дослідження вона сплатила 600 грн., за проведення на СТО перевірки автомобіля «DAEWOO», згідно Акту виконаних робіт № ЧК 0004752 від 17 грудня 2014р. - 134,40 грн. Також витрачено на пальне для поїздок, пов»язаних з вирішенням питання по ДТП 315 грн., за виклик відповідача на експертне автотоварознавче дослідження - 111,97 грн.. Згідно акту виконаних робіт № 036 від 30.12.2014 року за ремонт її автомобіля було сплачено 31960 грн., страхова компанія відшкодувала їй 27146,13 грн. ( платіжне доручення від 23 грудня 2014 року), різницю у сумі 4813,87 необхідно стягнути з відповідача. Таким чином, загальна сума майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП становить 12791,66 грн. (6816,42+600+134,40+315+111,97+4813, 87). Крім цього, їй спричинено моральну шкоду , яку вона оцінює в 10000 грн. Так, пошкодження майна, що належить їй на праві власності викликало моральні переживання у зв»язку з неможливістю використовувати автомобіль для своїх особистих цілей, необхідністю звертатися до відповідних фахівців за наданням допомоги, в тому числі, з приводу експертного дослідження. Посилаючись на викладене, позивач прохала стягнути з відповідача [PERSON] на її користь у відшкодування спричиненої матеріальної шкоди - 12791,66 грн., у відшкодування моральної шкоди 10000 грн., а всього 22791.66 грн., а також витрати по сплаті судового збору. У останнє судове засідання позивач [PERSON], її представник за довіреністю [PERSON] не з»явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, направили до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. В засіданнях, що відбувалися раніше, представник позивача позов підтримував, посилаючись на підстави та обставини, викладені в ньому. Відповідач [PERSON], його представник адвокат [PERSON], у останнє судове засідання не з»явилися, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. В засіданнях, що відбувалися раніше в режимі відеоконференції, позов визнали частково, подали письмове заперечення на нього. Суть його зводилася до того, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування з відповідача матеріальних збитків слід відмовити за безпідставністю, а позовну вимогу про стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково на суму 500 грн. Заперечуючи наявність правових підстав для відшкодування шкоди, пов»язаної із втратою товарної вартості транспортного засобу у сумі 6812.42 грн., вказали, що відповідно до акту виконаних робіт від 30.12.2014 року, складеного між [PERSON] та [PERSON], будь-які деталі автомобіля не ремонтувалися (не відновлювалися), а лише встановлювалися, фарбувалися та полірувалися нові. Це, очевидно, не погіршило зовнішній вигляд КТЗ, а отже, автомобіль не втратив своєї товарної вартості. При цьому послалися на правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлену у постанові від 06.11.2013 року у цивільній справі 1837ск13. Щодо відшкодування витрат, повязаних із проведенням експертного автотоварознавчого дослідження у сумі 600 грн. вказали, що таке дослідження не є судовою експертизою, проведено в позасудовому порядку, а отже, не відноситься до судових витрат, вичерпний перелік яких дано в ст. 79 ЦПК України. З цих підстав у стягненні прохали відмовити. Щодо відшкодування витрат, повязаних із проведенням перевірки транспортного засобу на СТО у сумі 134.40 грн. відповідач та його представник наполягали на тому, що така перевірка не є необхідним заходом для відновлення порушеного права позивача, зважаючи на проведення експертного автотоварознавчого дослідження ФОП [PERSON] та проведення відновлювальних робіт приватним підприємцем [PERSON] Крім цього, вказували, що відповідно до акту виконаних робіт №ЧК-0004752 від 17.12.2014 року, складеного між ТОВ «Богдан-Авто Черкаси» та [PERSON], будь-якої перевірки автомобіля не проводилось, а лише здійснювалось зняття та установка переднього бамперу. Також звертали увагу, що така вимога повинна заявлятися до належного відповідача до страховика, оскільки загальний розмір заподіяної позивачу матеріальної шкоди не перевищує втановленого законом ліміту у 50 000,00 грн. Непредявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові у відповідному розмірі. Наявність правових підстав у позивача для відшкодування їй витрат, повязаних із купівлею пального, протилежна сторона також заперечувала, мотивуючи тим, що аналіз ст.28 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дає підстави для висновку, що законодавець не звязує витрати на купівлю пального для вирішення питань по ДТП та складання акта товарознавчої експертизи, який в матеріалах справи відсутній, зі шкодою, яка може бути заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого. Крім цього, в запереченні зазначено, що позивач не надала суду доказів на підтвердження обєктивної необхідності купівлі пального саме у такій кількості, яка відображена у доданих до позовної заяви квитанціях, та пройденого маршруту.Також нею необгрунтовано та недоведено необхідність покупки пального на автозаправній станції в м. Золотоноша, яке, відновідно до офіційних статистичних даних, знаходиться за 35 км від м. Черкаси, де проводилось експертне автотоварознавче дослідження . Місце ж проживання позивача зареєстроване в [INFO]. Фіскальні чеки №9355 від 15.12.2014 року та №1812 від 19.12.2014 року видані на ім»я іншої особи - [PERSON], що спростовує твердження [PERSON], що саме вона несла витрати по купівлі пального на загальну суму, яка відображена в зазначених чеках. Дана вимога також заявлена до неналежного відповідача. Щодо стягнення витрат у сумі 111.97 грн., повязаних із викликом відповідача для проведення технічного огляду транспортного засобу, представник відповідача також заперечував. Вказав, що позивачем не обґрунтовано та не надано суду доказів, про те, що існувала потреба повідомляти його про дату, час та місце проведення технічного огляду транспортного засобу, адже наявні пошкодження автомобіля позивача були оглянуті ним на місці ДТП. Також він вважає недоведеною обставиною зміст телеграми від 10.12.2014 року, яку він так і не отримав (чи було в ній зазначено дату, час та місце проведення огляду автомобіля). Крім цього, відповідно до квитанції про прийом телеграми №1 від 10.12.2014 року на суму 55,98 грн., телеграма була відправлена не йому, а гр. [PERSON] у м. Київ. На його думку дана вимога також предявлена до неналежного відповідача. Щодо відшкодування 4813,87 грн. - різниці між фактичними витратами на ремонт та страховою виплатою, відповідач та його представник вказували, що ця вимога пред»явлена до неналежного відповідача. В конкретному випадку вона мала заявлятися до страховика, так як ліміт страхової відповідальності страховою виплатою не вичерпався. Спричинення моральної шкоди позивачу внаслідок ДТП відповідач фактично не заперечував, проте, розмір відшкодування прохав зменшити до 500 грн. Посилався при цьому на те, що дорожньо-транспортна пригода сталася за наявності обопільної вини водіїв: як його, так і [PERSON], яка керувала належним позивачу автомобілем, що встановлено постановою Олевського районного суду Житомирської області від 24.09.2014 року у справі №287/465/14-п. Також прохав врахувати, що шкода була завдана ним з необережності, а також його незадовільний стан здоров'я (інвалідність третьої групи) та наявний борг перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 2 894,00 грн.. Вказував, що змушений витрачати увесь свій мізерний дохід слюсаря на лікування та погашення боргу. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Житомирської філії, у судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне. 25.08.2014 року, о 13 год. 40 хв., на автодорозі Бориспіль-Дніпропетровськ-Запоріжжя, 119 км + 500 м, водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «DAEWOO», державний номерний знак [NUMBER], при зустрічному роз»їзді з автомобілем марки «HYUNDAI», державний номерний знак [NUMBER], належному на праві власності позивачу [PERSON], яким керувала її сестра - [PERSON], не простежив за технічним станом транспортного засобу, в результаті чого від керованого ним автомобіля відокремилося (відкрутилося) заднє ліве колесо, яке по інерції руху автомобіля, викотившись на зустрічну смугу руху, вдарило автомобіль марки «HYUNDAI», державний номерний знак [NUMBER]. Автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Олевського районного суду Житомирської області від 24.09.2014 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у порушенні п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України та вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Належність автомобіля марки «HYUNDAI», державний номерний знак [NUMBER], 2012 року випуску на праві власності [PERSON] підтверджена свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на її ім»я. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника автомобіля «DAEWOO LANOS була застрахована в період з 6.10.2013 року по 5.10.2014 року у Житомирській філії ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом № АС/7027556 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Поліс передбачав ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи у сумі 50 тисяч грн., франшизу 500 грн. Згідно платіжного доручення № 561 від 23 грудня 2014 року страховик Житомирстька філія ПрАТ «УПСК» виплатила [PERSON] страхове відшкодування у сумі 27146.13 грн. Із страхового акту від 23.12.2014 року та дозволу на перерахування коштів для сплати страхового відшкодування від 19.12.2014 року вбачається, що при проведенні страхової виплати страховиком була врахована вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу деталей, який було визначено ФОП «[PERSON]С.» у сумі 33175.36 грн. за мінусом 20% ПДВ (5529.23 грн.) та франшизи (500 грн. ) , що в кінцевому рахунку склало 27146 грн. 13 коп.. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 305 від 21 грудня 2014 року втрата товарної вартості автомобіля [NUMBER] становить 6816,42 грн. Коефіцієнт фізичного зносу для КТЗ іноземного виробництва зі строком експлуатації до 7 років на момент ДТП дорівнював 0. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2, ч.5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Ч.1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої ст. 988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, яка особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст.ст. 12, 29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик має здійснити виплату відновлювального ремонту з урахуванням зносу за мінусом франшизи. Відновлювальний ремонт з урахуванням зносу це є матеріальна шкода. Пунктом 32.7 статті 32 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції чинній на момент ДТП) ) чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Натомість у Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованій у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395, міститься поняття "втрата товарної вартості транспортного засобу", а поняття "втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу" не використовується. Системний аналіз пункту 32.7 статті 32 указаного Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 зазначеної Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Така правова позиція була висловлена в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 4 червня 2014 року № 6-49цс14. Нарахування втрати товарної вартості ФОП [PERSON] проведено відповідно до вищеназваної Методики і є обґрунтованим, оскільки з прикладеної до висновку експертного автотоварознавчого дослідження калькуляції вбачається, що замінені деталі потребували фарбування (зокрема, крило), що вплинуло на зовнішній вигляд транспортного засобу. Врахувавши викладене, суд дійшов висновку, що майнову шкоду у виді втрати товарної вартості транспортного засобу у сумі 6816 грн. 42 коп. повинен відшкодувати позивачу відповідач, як особа винна в ДТП, оскільки страховик, згідно чинного законодавства її не відшкодовує. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила, або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. З огляду на вказані норми, суд відніс до матеріальних збитків, яких зазнала позивач, 600 грн. затрачені позивачем на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, оскільки його проведення було необхідним для відновлення її порушеного права. Поряд з цим, суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача 111 грн. 97 коп. за виклик відповідача на проведення цього дослідження, оскільки не надано належних доказів, що викликався саме [PERSON] Так, згідно наданої квитанції телеграма направлялася в м. Київ [PERSON]. Крім цього, суд не бере до уваги фіскальні чеки на пальне на суму 315 грн. [PERSON] у своїй позовній заяві вказує, що пальне затрачалося для поїздок, пов»язаних з вирішенням питання по ДТП та складанню акту автотоварознавчої експертизи (така не проводилася, є лише акт автотоварознавчого дослідження), проте, при цьому не вказала куди саме, з якого населеного пункту здійснювалися ці поїздки, відстань, транспорт, який використовувався, кількість пального, мета поїздок, тобто не надала доказів необхідності саме таких витрат і на вказану суму. Відповідно до статті 1194\~ЦК\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страхове відшкодування, виплачене позивачу ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Житомирської філії, склало 27146.13 грн., реальні затрати, понесені позивачем на ремонт пошкодженого автомобіля 31960 грн., що підтверджено товарним чеком № 168 від 30.12.2014 року та актом виконаних робіт від 30.12.2014 року, тобто вони перевищують страхове відшкодування на 4813.87 грн. Позивач та її представник не вказували, що ставлять під сумнів (оскаржували) правильність розміру страхового відшкодування (тобто визначення вартості відновлювального ремонту), а тому повинні були надати суду докази про те, за рахунок чого фактично збільшилася вартість ремонтних робіт ушкодженого автомобіля в порівнянні з матеріальним збитком , визначеним страховою компанією (це були приховані дефекти чи якісь інші причини). До суду не надано також і калькуляцію № 1102 від 18.11.2004 року ФОП «[PERSON]С.» який визначав вартість відновлювального ремонту для страхової компанії, а тому суд не має можливості порівняти види, вартість робіт , найменування запасних частин, і інше зазначені в цій калькуляції та в акті виконаних робіт №036 від 30.12.2014 року, підписаного позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON], та встановити за рахунок чого вартість ремонтних робіт збільшилася в порівнянні з матеріальним збитком, визначеним страховою компанією. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Потерпіла (позивач у справі) звернулася до страховика і отримала страхове відшкодування. Те, що відповідач повинен виконати ще й деліктне зобов»язання згідно із ст. 1194 ЦК (по загальному принципу відшкодування шкоди в повному обсязі) , вона повинна була довести, надавши докази, які свідчать про обґрунтованість перевищення фактичних витрат на ремонт ушкодженого автомобіля в порівнянні із страховим відшкодуванням. Оскільки такі докази не надані, і сторона не заявляла клопотання про їх витребування, в разі наявності труднощів для їх отримання, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 4813.87 грн. (різниці між реальними затратами та страховим відшкодуванням). З аналогічних підстав суд не вбачає підстав для відшкодування позивачу 134 грн. 40 коп. по акту виконаних робіт № ЧК-0004752 від 17 грудня 2014 року, в якому зазначено найменування роботи - зняття/установка бампера переднього, адже цей вид робіт міг бути включений при підрахунку вартості відновлювальних робіт. Перевірити це суд також не може через ненадання калькуляції № 1102 від 18.11.2004 року ФОП «[PERSON]С.» Таким чином, загальна сума матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем становить 7416.43 грн. ( 6816.42 + 600 = 7416.43 ) . Суд також не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування позивачу шкоди на підставі ч.2 ст. 1193 ЦК України, оскільки відповідачем не надано доказів, що груба необережність потерпілої [PERSON] сприяла виникненню чи збільшенню шкоди. Доводи представника відповідача про наявність обопільної вини у ДТП з посиланням на зміст постанови про адміністративне правопорушення судді Олевського районного суду Житомирської області до уваги не взяті, так як відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України така постанова є обов»язковою для суду лише з питань чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою (тобто лише щодо [PERSON]П.). Обставину, на яку посилався представник відповідача слід було доводити належними доказами (зокрема, висновком автотехнічної експертизи). Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому страховиком відшкодовується лише моральна шкода, передбачена п.1, 2 частини другої ст. 23 ЦК України. Це означає, що моральна шкода , яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з пошкодженням її майна, передбачена п.3 ч.2 названої статті має відшкодовуватися на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями , відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З цих підстав суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. Ця сума є співрозмірною стражданням перенесеним позивачем. Так, факт ДТП та пошкодження практично нового автомобіля самі по собі створили у неї підвищене емоційне напруження. Автомобіль [PERSON] було відремонтовано лише в грудні 2014 року, тобто через 4 місяці після ДТП - після виплати страхового відшкодування. Позивачем доведено, що вона переносила душевні страждання через пошкодження майна, належного їй на праві власності, неможливість відремонтувати автомобіль за відсутності коштів та неможливість використовувати його для особистих потреб. Звичний режим її життя було порушено, оскільки позивач затрачала час на збирання необхідних документів, вирішення питань, пов»язаних з ДТП у правоохоронних органах, страховій компанії, суді. Суд не бере до уваги квитанцію, надану відповідачем, як підтвердження відшкодування моральної шкоди у сумі 500 грн., оскільки ці кошти з незрозумілих причин, направлені не позивачу, а на ім»я [PERSON] Відповідно до ч.1, п.3 ч.3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. До витрат пов»язаних із розглядом справи належать витрати сторін та їх представників, що пов»язані з явкою до суду. Ч.1 ст. 85 ЦПК України встановлено, що витрати, пов»язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла, несуть сторони. На підтвердження витрат пов»язаних із розглядом справи позивач надала два фіскальні чеки на придбання бензину: від 23.02.2015 року на суму 500 грн. 19 коп. , виданий у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, та від 25.02.2015 року на суму 495 грн. 69 коп., виданий в с. Українка Криничанського району Дніпропетровської області. Суд не відносить вказані суми до витрат позивача та його представника, пов»язаних із явкою до суду, з тих підстав, що позивач жодного разу до суду не з»являлася, а її представник проживає не в Дніпропетровській області , а в Золотоніському районі Черкаської області. Крім цього, у зазначені дати судові засідання у справі не відбувалися. Обґрунтування вказаних сум також відсутнє (який автомобіль використовувався, для якої мети, кілометраж, витрати палива). Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених судових витрат, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач документально підтвердила сплату судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.. Позов задоволено на 45,7% (10416.43: 22791.66х100), тому у відшкодування судових витрат позивача з відповідача стягується 111 грн. 33 коп. (243.60х45.7%=111.33)

Outcome: partial