Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, зазначаючи про те, що 14 грудня 2016 року між ним та [PERSON] укладено попередній договір, за умовами якого вони домовилися в строк до 14 квітня 2017 року укласти основний договір купівлі-продажу належних відповідачці нежитлових приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №110) в літ.А, загальною площею 158,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], на виконання якого позивач передав [PERSON] аванс в рахунок суми за основним договором в розмірі 650000,00 грн. Оскільки у встановлений попереднім договором купівлі-продажу строк основний договір з вини відповідачки укладений не був, просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь переданий ним аванс в рахунок суми за основним договором в розмірі 650000,00 грн., а також передбачений п.5.3 попереднього договору штраф у розмірі 100% авансу за невиконання відповідачкою зобов'язань за попереднім договором. В ході розгляду справи позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, що 24.01.2018 року [PERSON] повернула йому переданий ним на виконання умов попереднього договору аванс у розмірі 650000,00 грн., а також сплатила грошові кошти у розмірі 400000,00 грн. в рахунок часткового відшкодування передбаченого п.5.3 попереднього договору штрафу за невиконання умов договору, у зв'язку з чим просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти у розмірі 250000,00 грн. в рахунок невиплаченої частини штрафу за невиконання зобов'язань, індекс інфляції за час прострочки виконання грошового зобов'язання по поверненню авансу та штрафу за період з 18.04.2017 року по 23.01.2018 року у розмірі 54470,00 грн., а також три відсотки річних у розмірі 15012,33 грн. Крім того, посилаючись на те, що сторони попереднього договору погодили всі його істотні умови, зокрема предмет та ціну, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору, шляхом передачі позивачем грошових коштів в рахунок належних за основним договором платежів, однак [PERSON] з особистих причин ухилилася від його нотаріального посвідчення, позивач просив суд визнати попередній договір купівлі-продажу нежитлових приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №110) в літ.А, загальною площею 158,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], укладений 14 грудня 2016 року між ним та [PERSON] дійсним. 04.10.2017 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON], державного реєстратора Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], ТОВ «Кредитні ініціативи» про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відшкодування збитків. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.01.2014 року вона на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ТОВ «Ілан» та посвідченого 28.01.2014 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Литвиненко І.А. та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №70, набула право власності на нежитлові приміщення з №1 по №12 (групи приміщень №110) в літ. А, загальною площею 158,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS].29.12.2016 року на підставі рішень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію іпотеки та заборону відчуження нерухомого майна. Крім того, 24.02.2017 року на підставі рішення державного реєстратора ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Тарнавської С.В. право власності на вищезазначене нерухоме майно зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи». Оскільки як на час набуття нею права власності на вказане нерухоме майно, так і на час набуття ТОВ «Ілан» права власності на вказане нерухоме майно, воно ні в іпотеці, ні під забороною відчуження не перебувало, право власності на спірний об'єкт нерухомості зареєстрований за [PERSON] на підставі чинного та ніким не оспореного договору купівлі-продажу, а тому рішення про внесення записів про реєстрацію іпотеки від 29.12.2016 року, а також заборону відчуження нерухомого майна від 29.12.2016 року після набуття [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема, положеннями п.7 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».З огляду на те, що рішення про внесення записів про реєстрацію іпотеки, а також заборону відчуження нерухомого майна є незаконними, то незаконним є і рішення про державну реєстрацію права власності на спірні нежитлові приміщення за ТОВ «Кредитні ініціативи», що кореспондується з положеннями п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Посилаючись на незаконне позбавлення права власності, [PERSON] просила суд скасувати незаконні рішення державних реєстраторів щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію іпотеки, заборони відчуження нерухомого майна, а також реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи». Крім того, оскільки в строк до 14 квітня 2017 року основний договір через неправомірні дії державних реєстраторів по внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно оскаржуваних записів укладений не був, у [PERSON] виник обов'язок повернути аванс, одержаний в якості оплати за попереднім договором у рахунок суми за основним договором, а також додатково сплатити на користь покупця за попереднім договором штраф у розмірі 100% авансу, а всього 1300000,00 грн., які є збитками у розумінні вимог ст.22 ЦК України та які вона просила стягнути солідарно з винних осіб, а саме державного реєстратора ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Тарнавської С.В. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON].Також, оскільки після скасування оскаржуваних записів державних реєстраторів перешкоди в укладенні основного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень будуть відсутні, просила суд зобов'язати [PERSON] укласти договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна на умовах, визначених попереднім договором. В ході розгляду справи позивач за зустрічним позовом неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила суд скасувати рішення державних реєстраторів щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про реєстрацію іпотеки, заборони відчуження нерухомого майна, а також реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи», стягнути солідарно з ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] на користь [PERSON] 1369482,33 грн. в рахунок завданих збитків внаслідок прийняття неправомірних рішень, а також зобов'язати [PERSON] укласти договір купівлі-продажу нежитлових приміщень на умовах, визначених попереднім договором від 14.12.2016 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.01.2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача за зустрічним позовом ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень». В судове засідання представник [PERSON], представник [PERSON] та представник ТОВ «Кредитні ініціативи», повідомлені належним чином про час та місце слухання справи, не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання представник ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», а також державний реєстратор ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON]. повідомлені належним чином про час та місце слухання справи, не з'явилися, про причини неявки не повідомили. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 14 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу вказаних нежитлових приміщень, згідно умов якого сторони домовились не пізніше 14 квітня 2017 року укласти основний договір. На виконання зобов'язань за попереднім договором [PERSON] передав [PERSON] аванс в розмірі 650000,00 грн. в рахунок суми за основним договором, про що свідчить розписка про отримання коштів, посвідчена підписом [PERSON] Пунктом 5.3 попереднього договору визначено, що в разі відмови продавця від укладення основного договору до 14 квітня 2017 року на нього покладається обов'язок повернути покупцеві аванс та додатково сплатити штраф у розмірі сто відсотків авансу протягом 3 днів з дати, визначеної для підписання основного договору. В ході розгляду справи 24.01.2018 року [PERSON] повернула [PERSON] переданий ним на виконання умов попереднього договору аванс у розмірі 650000,00 грн., а також сплатила грошові кошти у розмірі 400000,00 грн. в рахунок часткового відшкодування штрафу за невиконання умов договору, а саме неукладення в строк до 14 квітня 2017 року основного договору. Вказане підтверджуються розпискою, посвідченою підписом [PERSON], про отримання грошових коштів. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Частиною 2 ст. 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Факт погодження сторонами попереднього договору усіх його істотних умов підтверджується самим договором підписаним позивачем та відповідачем, в якому погоджено, зокрема, предмет: нежитлові приміщення з №1 по №12 (групи приміщень №110) в літ.А, загальною площею 158,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], та ціну, яка підлягає визначенню на підставі експертно-грошової оцінки, але не менше 2000000,00 грн. (двох мільйонів гривень). Про факт часткового виконання попереднього договору свідчать наявні в матеріалах справи розписки: зокрема, розписка [PERSON] про отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 650000,00 грн. в якості авансу в рахунок належних за основним договором платежів, а також розписка, посвідчена підписом [PERSON], про виплату йому авансу у розмірі 650000,00 грн., а також грошових коштів у розмірі 400000,00 грн. в рахунок часткового відшкодування передбаченого п.5.3 попереднього договору штрафу за невиконання умов договору. Факт ухилення продавця від нотаріального посвідчення попереднього договору не заперечується самою [PERSON], а саме в поданій до суду заяву про збільшення позовних вимог вона фактично визнала той факт, що не вважала за доцільне посвідчувати попередній договір нотаріально, у зв'язку з досягнення повної згоди сторонами щодо всіх його істотних умов, та у зв'язку із небажанням витрачати значні грошові кошти, необхідні для оплати послуг нотаріуса. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав, визначених ст..220 ЦК України, для визнання попереднього договору купівлі-продажу нежитлових приміщень дійсним, зважаючи на те, що сторони було погоджено всі істотні умови цього договору і відбулося його виконання, однак [PERSON] з особистих причин ухилилася від його нотаріального посвідчення. Відповідно до положень ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у договорі встановлений строк його виконання зобов'язання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань. У випадку неналежного виконання зобов'язання для винної особи можуть наступити правові наслідки визначені ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Оскільки основний договір купівлі-продажу об'єкта нерухомості у встановлений попереднім договором строк укладено не було та до теперішнього часу залишаються частково невиконані взяті [PERSON] на себе зобов'язання щодо сплати штрафу, а саме, за нею рахується заборгованість у розмірі 250000,00 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] невиплаченої суми штрафу, що передбачено положеннями п.5.3 попереднього договору та узгоджуються з зазначеними вище нормами чинного законодавства. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що грошові кошти у розмірі 650000,00 грн. передані [PERSON] [PERSON] в якості авансу в рахунок належних за основним договором платежів в строк до 17.04.2017 року включно повернуті останньою у зв'язку з невиконанням умов попереднього договору не були, в той час як були повернуті лише 24.01.2018 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість первісного позову в частині наявності підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] нарахованого індексу інфляції за час прострочки виконання грошового зобов'язання за період з 18.04.2017 року по 23.01.2018 року у розмірі 54470,00 грн., та трьох відсотків річних за вказаний період у розмірі 15012,33 грн. Правильність нарахування індексу інфляції та трьох відсотків річних підтверджується відповідним розрахунком. Звертаючись до суду із зустрічними позовними вимогами, [PERSON] в їх обґрунтування зазначила, що у визначений попереднім договором строк основний договір купівлі-продажу укладений не був, оскільки на підставі незаконних рішень державних реєстраторів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про державну реєстрацію іпотеки та заборону відчуження спірного нерухомого майна, а також про державну реєстрацію права власності на вищезазначене нерухоме майно за ТОВ «Кредитні ініціативи». Дослідивши обставини, на які посилається [PERSON] в обґрунтування зустрічного позову, суд приходить до висновку про наявність підстав для його часткового задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27.02.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] та [PERSON] за кредитними договорами №1348/07Т та №1347/07Т від 26.12.2007 року,між ПАТ«Акціонерно-комерційний промислово-інвестиційний банк», як іпотекодержателем, та ПП "Рекламно-інформаційне агентство "Гольфстрим", як іпотекодавцем, укладено договір іпотеки №239/08-1347/07-1348/07В, згідно умов якого іпотекодавцем передано в іпотеку банку нежитлові приміщення з №1 по №12 (групи приміщень №110) в літ.А, загальною площею 158,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Донецької області від 06.03.2008 року, яке набуло законної сили. 17.12.2012 року ПАТ «Акціонерно-комерційний промислово-інвестиційний банк» на підставі договору відступлення права вимоги відступив право вимоги за вищезазначеними кредитними та іпотечним договорами на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». 23.09.2013 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексні номери 6130320 та 6129404 внесено записи про припинення обтяження нерухомого майна - нежитлових приміщень з №1 по №12 (групи приміщень №110) в літ.А, загальною площею 158,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], іпотекою та забороною відчуження. В якості підстави припинення зазначено рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 22.02.2010 року. Вказане підтверджується копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 09.09.2013 року в ході виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 11.05.2012 року про стягнення з ПП "Рекламно-інформаційне агентство "Гольфстрим" на користь ТОВ «Даліса», правонаступником прав та обов'язків якого є ТОВ «Ілан», 6960000,00 грн., між стягувачем та боржником укладено мирову угоду, затверджену ухвалою Калінінського районного суду м.Донецька від 07.11.2013 року, згідно умов якої ПП "Рекламно-інформаційне агентство "Гольфстрим" в рахунок часткового погашення боргу за рішенням суду передало у власність ТОВ «Ілан» нежитлові приміщення з №1 по №12 (групи приміщень №110) в літ.А, загальною площею 158,6 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 16.01.2014 року, яке набуло законної сили, у задоволенні позовних вимог арбітражного керуючого Галунець Д.Г. - розпорядника майна ПП «РІА «Гольфстрим» до відділу державної виконавчої служби Калінінського РУЮ м. Донецька, відділу державної виконавчої служби Пролетарського РУЮ м. Донецька, ПП «РІА «Гольфстрим», ТОВ «Ілан» про визнання незаконними дій державного виконавця, визнання незаконними мирових угод, визнання передачі майна незаконною та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено. 28.01.2014 року між [PERSON], як покупцем, та ТОВ «Ілан», як продавцем, укладено та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Литвиненко І.А., договір купівлі-продажу спірного об'єкта нерухомості та 06.02.2014 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №10681290здійснено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за позивачкою, запис №4579319 від 06.02.2014 року. 29.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію іпотеки та заборону відчуження спірного нерухомого майна, індексний номер 33277846 та 33276246. Крім того, 24.02.2017 року на підставі рішення державного реєстратора ДП «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Тарнавської С.В., індексний номер 34026515, право власності на нежитлові приміщення по [ADDRESS] зареєстровано за ТОВ «Кредитні ініціативи». Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Пунктом третім частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов'язано державного реєстратора встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Частиною 4 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені підстави відмови в державній реєстрації прав та обтяжень, зокрема, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Пунктом 7 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем (змінено власника нежитлових приміщень). Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України, встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Оскільки обтяження спірного нерухомого майна іпотекою та забороною відчуження за ТОВ «Кредитні ініціативи» припинено на підставі рішення Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 22.02.2010 року, з огляду на те, що на час набуття [PERSON] права власності на нежитлові приміщення вони обтяжені іпотекою не були та під забороною відчуження не перебували, право власності за позивачкою було зареєстровано відповідно до вимог діючого законодавства на підставі чинного та ніким не оспореного договору купівлі-продажу, а тому рішення про внесення записів про реєстрацію іпотеки від 29.12.2016 року, а також заборони відчуження нерухомого майна від 29.12.2016 року після набуття [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про наявність підстав, визначених п.7 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для скасування вказаних рішень державних реєстраторів та вилучення вказаних записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на незаконність рішень державних реєстраторів про реєстрацію іпотеки, а також заборони відчуження нерухомого майна, то незаконним є і рішення про державну реєстрацію права власності на спірні нежитлові приміщення за ТОВ «Кредитні ініціативи», у зв'язку з чим наявні підстави, визначені п.5 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для його скасування та вилучення відповідного запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, суд вважає обґрунтованими твердження [PERSON] про те, що внаслідок прийняття незаконних рішень державних реєстраторів вона понесла збитки в розумінні ст.22 ЦК України. Для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між винними діями та наслідками, що настали. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ст.27 Закону України «Про нотаріат» шкода, заподіяна особі внаслідок незаконних дій або недбалості приватного нотаріуса, відшкодовується в повному розмірі. Відповідно до частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Оскільки в результаті незаконних дій відповідачів щодо внесення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про іпотеку, заборону відчуження та реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Кредитні ініціативи» [PERSON] була позбавлена можливості виконати умови попереднього договору, в результаті чого в неї виник обов'язок по поверненню авансу, сплаті штрафу у розмірі сто відсотків авансу, а також по сплаті індексу інфляції у розмірі 54470,00 грн., та трьох відсотків річних у розмірі 15012,33 грн., а всього у розмірі 1369482,33 грн. (650000,00 грн. + 650000,00 грн. + 54470,00 грн. + 15 012,33 грн.), які є збитками в розумінні ст.22 ЦК України, а тому підлягають стягненню солідарно з винних осіб, а саме з Державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] на користь [PERSON] Разом з тим, такими, що не узгоджуються з положеннями чинного законодавства, є вимоги про зобов'язання [PERSON] укласти основний договір купівлі-продажу нежитлових приміщень на умовах, визначених попереднім договором від 14.12.2016 року, з огляду на наступне. Згідно положень ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Відповідно до ч.3 ст.635ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-22цс14 припинення зобов'язання з попереднього договору внаслідок неукладення основного договору протягом встановленого попереднім договором строку унеможливлює спонукання до укладення основного договору в судовому порядку, виконання обов'язку в натурі чи виникнення основного договірного зобов'язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно. Оскільки примусове виконання зобов'язання в натурі суперечить вимогам статті 635 ЦК України про правові наслідки порушення зобов'язання за попереднім договором і положенням статті 321 ЦК України про непорушність права власності, суд вважає, що підстави для задоволення зустрічних позовних вимог у вказаній частині відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: partial