Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та уточнивши позовні вимоги просила: - Стягнути з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страховка компанія "ІНГО Україна" на користь [PERSON] страхове відшкодування у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. - Стягнути з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страховка компанія "ІНГО Україна" на користь [PERSON] пеню в сумі 33 983,55 грн. - Стягнути з приватного акціонерного товариства "Акціонерна страховка компанія "ІНГО Україна" на користь [PERSON] індекс інфляції в сумі 7 689,16 грн. - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 66 861,15 грн. - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 036 800,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 29.07.2012 року [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по проїзній частині вул. Урицького в м. Києві, внаслідок порушення правил дорожнього руху допустив зіткнення із автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON], тобто чоловік позивача, отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких [INFO] року помер в Київській міській клінічній лікарні №17. Посилається, що 19.01.2015 року Солом'янським районним судом м. Києва було проголошено вирок у кримінальній справі №1-760/27/2015, відповідно до якого [PERSON] визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. Позивач зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «АСК «Інго Україна» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8141894, а тому виходячи з ліміту відповідальності страховика за полісом страхування в розмірі 100000,00 грн. з ПрАТ «АСК «Інго Україна» на користь позивача має бути стягнуто 100000,00 грн. страхового відшкодування за шкоду заподіяну життю і здоров»ю, 33983,55 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 06.11.2015 року по 15.09.2016 року та 7689,16 грн. збитки від інфляції за той самий період. Також, позивач вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню понесені витрати на поминальні обіди в розмірі 60850,00 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 6011,15 грн., яка не покривається лімітом відповідальності страховика, а всього 66861,15 грн. Крім того, позивач посилається, що внаслідок смерті її чоловіка, вона зазнала моральних страждань, а тому просила стягнути у відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 036 800,00 грн., що визначена Висновком експерта за №5826/13-32 від 18.12.2013 року та становить 324 мінімальних заробітних плат . Враховуючи ліміт відповідальності страховика, позивач просила стягнути з відповідача-2 моральної шкоди у рахунок сплати страхового відшкодування в розмірі 5000,00 грн., а решту суму з відповідача- 1 , як винної особи в ДТП. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі. [PERSON], як третя особа звернувся до суду з самостійним позовом до [PERSON], ПрАТ «АСК «Інго Україна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, штрафних санкцій та уточнивши позовні вимоги просив: - Стягнути з ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50 000 ,00 грн. - Стягнути з ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" на користь [PERSON] пеню у розмірі 28 827 , 39 грн. - Стягнути з ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" на користь [PERSON] збитки від інфляції у розмірі 3 606 , 24 грн. - Стягнути з ПрАТ "АСК "ІНГО Україна" на користь [PERSON] три відсотка річних у розмірі 1 943 , 84 грн. - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 59 049, 89 грн. - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що [PERSON] є власником пошкодженого автомобіля [NUMBER], а тому враховуючи, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «АСК «Інго Україна» на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8141894 та враховуючи висновок №55 судової автотоварознавчої експертизи з якого вбачається, що ринкова вартість автомобіля склала 109049,89 грн., останній просив стягнути з ПрАТ «АСК «Інго Україна» на свою користь страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика в розмірі 50000,00 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 28827,39 грн. за період з 01.06.2015 року по 15.09.2016 року, збитків від інфляції в розмірі 3606,24 грн. та 3% річних у розмірі 1 943, 84 грн. за період з 01.06.2015 року по 15.09.2016 року. Крім того, [PERSON], враховуючи вимоги ст.1194 ЦК України та ліміт відповідальності страховика за матеріальну шкоду в розмірі 50000,00 грн., просив стягнути з [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 59049,89 грн. Також [PERSON] просив стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., яка полягає в душевних стражданнях у зв'язку зі знищенням його автомобіля. Враховуючи вищевикладене, третя особа [PERSON] просив свій позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 30.10.2015 року позов третьої особи було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник позов [PERSON] та позов третьої особи [PERSON] підтримали та просили суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представники проти задоволення позову [PERSON] заперечували частково. Зазначили, що позивач не довела необхідності та обґрунтованості придбання ряду лікарських засобів на суму 12022,62 грн., необґрунтованими є також витрати на транспорт, труну та вінки в розмірі 58820,00 грн. та на поминальні обіди в розмірі 96250,00 грн., а тому в цій частині позову просили відмовити в повному обсязі. Зазначили, що єдиними доведеними та обґрунтованими витратами є надгробок в сумі 28480,00 грн. Крім того зазначили, що розмір моральної шкоди визначений позивачем є завищений та не підтверджений належними доказами по справі. Зазначили, що [PERSON] не має постійного місця роботи та заробляє на життя періодичними заробітками, а тому з урахуванням матеріального становища відповідача-1 просили постановити рішення про стягнення моральної шкоди частково. При цьому, посилалися також на те, що відповідачем-1 було частково відшкодовано моральну шкоду у розмірі 34500 ,00 грн., а тому просили врахувати дану суму у рахунок відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] та його представники просили позов [PERSON] задовольнити частково. Що стосується позову третьої особи [PERSON], то [PERSON] та його представники просили відмовити в задоволенні даного позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначили, що відповідно до страхового Полісу № АВ/8141894 цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована на сума 50 000,00 гривень, що перевищує різницю між ринковою вартістю транспортного засобу до настання дорожньо-транспортної пригоди та вартістю транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, тобто вартість залишків автомобіля, а отже покриває збитки. Крім того вважають, що перерахунок вартості втраченого майна відповідно до росту курсу долару США по відношенню до української гривні є безпідставним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства. Окрім того посилалися, що третьою особою не надано доказів в підтвердження спричинення моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] та його представники просили відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «АСК «Інго Україна» в судовому засіданні проти задоволення позову [PERSON] заперечував, посилаючись на те, що остання звернулася до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування 06.04.2016 року, тоді як ДТП сталося 29.07.2012 року, тобто з пропуском, як річного, так і трирічного строку встановленого законодавством, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. Що стосується позову третьої особи [PERSON], то представник відповідача ПрАТ «АСК «Інго Україна» визнавав позов в частині стягнення зі страхової компанії суми страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн., що передбачено лімітом страхового відшкодування, згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/8141894. В іншій частині позову [PERSON] просив відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що страховик має право прийняти рішення про виплату страхового відшкодування на підставі заяви на виплату страхового відшкодування (визнання вимог заявника) або на підставі рішення суду (якщо справа розглядається в суді), а оскільки справа розглядається в суді, страховик позбавлений можливості приймати рішення про виплату страхового відшкодування внаслідок такого спору. За таких обставин вважає, що підстав для стягнення з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» штрафних санкцій немає, так як на даний момент ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» не порушувало права та інтереси третьої особи з самостійними вимогами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.07.2012 року [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по проїзній частині вул. Урицького в м. Києві, внаслідок порушення правил дорожнього руху допустив зіткнення із автомобілем [NUMBER], яким керував [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких [INFO] року помер в Київській міській клінічній лікарні №17 (т.1 а.с.4-5). Померлий [PERSON] був чоловіком позивача [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про одруження (т.1 а.с.3). Вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 19.01.2015 року, який набрав чинності, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років 6 місяці позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 3 роки. Звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, на підставі п «є» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2014 році», т.я. на день набрання чинності цим законом має матір, яка досягла 74 річного віку, і яка не має інших працездатних дітей. Цивільний позов [PERSON] та [PERSON] задоволено частково (т.1 а.с.14-20). Відповідно до ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28.05.2015 року в частині вирішення цивільних позовів [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» вирок суду скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції в порядку цивільного судочинства (т.1 а.с.21-23). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 19.01.2015 року, який набрав чинності встановлено вину [PERSON], а тому дані обставини не підлягають доказуванню у даній справі. Як встановлено в суді та не заперечувалося сторонами по справі, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER] - [PERSON] була застрахована в ПрАТ «АСК «Інго Україна» з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну життю і здоров'ю у розмірі 100000 грн., за шкоду заподіяну майну у розмірі 50000,00 грн. (т.3 а.с.5). Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 08.01.2012 року, тобто чинній на момент ДТП) визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана, зокрема, з лікуванням потерпілого та із смертю потерпілого. Відповідно до п. 24.1 ст. 24 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 08.01.2012 року), у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів. Згідно ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно п. 27.1 ст. 27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 08.01.2012 року), право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Пунктом 27.5 ст. 27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 08.01.2012 року) передбачено, що витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати. [PERSON] в своїй позовній заяві просила стягнути з ПрАТ «АСК «Інго Україна» витрати на лікування та витрати на поховання [PERSON], в межах ліміту відповідальності страховика. В довідці Київської міської клінічної лікарні № 17 від 04.12.2015 року № 864, визначено перелік медикаментів, витратних матеріалів та досліджень за власний рахунок хворого [PERSON].(т.2 а.с.120-121). З наданих на огляд суду оригіналів фіскальних чеків та накладних, копії яких містяться в матеріалах справи у сукупності з наявними матеріалами медичної документації щодо лікування [PERSON] вбачається, що [PERSON] понесла витрати на лікування свого чоловіка [PERSON] в розмірі 12031,07 грн., а тому дані витрати узгоджуються з вимогами ст. 24 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 08.01.2012 року), як такі, що підлягають відшкодуванню [PERSON] (т.1 а.с.37-53). В той же час, відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Так, позивачем на підтвердження понесених витрат на поховання було надано документи, зокрема додаток №1 до договору - замовлення №12.7047.3 від 03.08.2012 року про організацію та проведення поховання на суму 572,54 грн. (т.1 а.с.44). Разом з тим, у вищезазначеному додатку до договору-замовлення замовником надання послуг виступає [PERSON], про що свідчить підпис в даному додатку, а отже послуги з організації та проведення поховання в зв'язку з похованням [PERSON] позивачу не надавались, відповідно витрати понесені були не позивачем, а іншою особою, що свідчить про недоведеність вимог про відшкодування позивачу витрат у розмірі 572,54 грн. Також, позивач на підтвердження витрат на поховання надала рахунок-фактуру №168/р від 03.08.2012 року ТОВ «Екватортрнаслайн» та відповідні квитанції, які свідчать про оплату даного рахунку (т.1 а.с.45-47). Проте, у вищезазначеному рахунку зазначені послуги, які не відносяться до процесу поховання [PERSON], а відносяться до вшанування пам'яті [PERSON], зокрема мікроавтобуси 8 годин кількістю 9 (шт.) вартістю 23 400,00 грн., вінки жалобні квіткові кількістю 12 штук вартістю 10 020,00 грн., організатор процесу вартістю 3 800,00 грн. Враховуючи вимоги ст. 2 ЗУ «Про поховання та похоронну справу», вищезазначені витрати не відносяться до процесу поховання померлого і відповідно не відшкодовуються страховиком згідно п. 27.5. ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також, позивач в якості витрат на спорудження пам'ятника надала рахунок-фактуру № 1054 від 07.08.2012 року, накладну №1054 від 25.09.2012 року ПП «Вега - Комплекс» та відповідні квитанції, які свідчать про оплату даного рахунку, згідно яких вартість пам'ятника та огорожі, а також їх установка становить 28 480,00 грн. (т.1 а.с.48-50). Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) роз'яснено, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості. З листа №60 від 18.01.2016 року СКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» Ритуальної служби КМДА вбачається, що відповідно до РСТ УССР 1584-86, які діяли у 2012 році до стандартних комплектів намогильних споруд належать споруди, загальна площа поверхні яких не перевищує 3.5 м2 (з урахуванням видимої і невидимої поверхні). Вартість 1 м2 обробленої поверхні пам'ятника з природного каменя, який реалізується через торговельну мережу ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» (комунальне підприємство) станом на 2012 рік становила 1 452,00 грн. з ПДВ. Таким чином, гранична вартість стандартних пам'ятників (комплектів намогильних споруд) у м. Києва станом на 2012 рік складала 5 082,00 грн., так як 1 452,00 х 3,5м2 = 5082,00 грн., а тому саме дана сума може бути покладена на відповідача ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Не зважаючи на те, що позивачем було сплачено 28 480,00 грн. на виготовлення пам'ятника та огорожі, а також їх установку, сам факт придбання за ці кошти намогильної споруди не є підставою для відшкодування таких витрат страховиком, який не є безпосереднім учасником ДТП та не є заподіювачем шкоди повної вартості, оскільки, як зазначалось вище, витрати на виготовлення пам'ятників і огорож підлягають відшкодуванню не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Отже, з урахуванням положень законодавства позивачу можуть бути відшкодовані наступні витрати, які вона понесла внаслідок поховання: згідно рахунку-фактури №168/Ритуальна від 03.08.2012 року: автобус ритуальний 1 шт. 2 600,00 грн., обрядова панахида 2 150 грн., труна дерев'яна 16 850,00 грн.; згідно рахунку-фактури №1054 від 07.08.2012 року: витрати на спорудження стандартного комплекту намогильних споруд (пам'ятник) вартістю 5 082,00 грн. згідно листа №60 від 18.01.2016 року СКП «Спецкомбінат ПКПО»; огорожа 8 800,00 грн. Таким чином, обґрунтована загальна сума витрат на поховання [PERSON] складає 35 482,00 грн., витрат на лікування 12031,07 грн., а всього 47513, 07 грн. та покривається лімітом відповідальності страховика ПрАТ «АСК «ІНГО Україна». Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам, дітям, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно п. 22.3 ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 08.01.2012 року), потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України ( 435-15 ). Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України ( 435-15 ). При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю становить 100 000,00 грн., а отже максимальний можливий розмір відшкодування відповідачем ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» моральної шкоди складає 5000,00 грн. (5% ліміту відповідальності страховика). Таким чином, стягнення з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., також узгоджуються з ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом з тим, відповідно до п. 35.1 ст. 35 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 08.01.2012 року), для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Тобто, підставою виконання зобов'язання страховиком (сплата страхового відшкодування) є саме звернення потерпілого з заявою про виплату страхового відшкодування у порядку визначеного вказаним вище Законом. Згідно п.п. 36.2. ст.36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 08.01.2012 року), страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування лише 06.04.2016 року, тобто на момент звернення з позовом до суду, був відсутній факт звернення позивача до страховика (т.2 а.с.204-208). Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п.п. 37.1., 37.1.4. ст.37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 08.01.2012 року), підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Як вже зазначалося вище, позивач звернулася до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» з заявою про виплату страхового відшкодування лише 06.04.2016 року, тоді як ДТП сталась 29.07.2012 року. Доказів того, що позивач звернулася до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування в межах строків визначених ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 08.01.2012 року), матеріали цивільної справи, як і матеріали страхової справи не містять. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач звернулась з заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача-2 з пропуском встановленого законом строку, а тому твердження відповідача-2 про відсутність підстав для стягнення страхового відшкодування, суд вважає обґрунтованим. Відповідно до п. 36.1. ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 08.01.2012 року), страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: partial