Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

у лютому 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Техмолпром" про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, зобов'язання нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, стягненні моральної шкоди, вказуючи, що 18 вересня 2012 р. він працював на даному підприємстві спочатку укладальником-пакувальником третього розряду, потім машиністом закупорювальних машин (молочне виробництво) четвертого розряду 18 січня 2016 року був звільнений за згодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, але на день звільнення залишилась заборгованість по заробітній платі з жовтня 2015 року по день звільнення. Також при звільнені позивачу не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 15 днів 2015 року та 9 днів 2016 року. Окрім вказаного позивачу спричинена моральна шкода в сумі 1000 грн., так як за відсутності заробітної плати сім'я позивача була поставлена в скрутне фінансове становище, тому просить стягти з ТОВ "Техмолпром" на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 1 жовтня 2015 року по день винесення рішення по даній справі, моральну шкоду в сумі 1000 грн., витрати пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 1000 грн. та зобов'язати ТОВ "Техмолпром": нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частки заробітної плати у зв'язку з порушення строків її виплати відповідно до індексу зростання споживчих цін. Ухвалою суду від 19 травня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог щодо зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за втрату частини заробітної плати в зв'язку із порушення строків її виплати відповідно до індексу зростання споживчих цін у зв'язку з відмовою позивача в цій частині позову закрито. [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що заборгованість по заробітній платі йому виплачена. Просив стягти з ТОВ "Техмолпром" на його користь моральну шкоду в сумі 1000 грн., пояснивши, що ця сума покриє відсотки по кредиту, який він змушений був узяти. Також пояснив, що адвокат не надав розрахунку своїх послуг, так як він ніяких коштів йому не сплачував, домовившись з адвокатом, що його послуги він оплатить після отримання коштів за рішенням суду. Позивач також підтримав позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 18 січня 2016 року по 29 лютого 2016 року. Представник відповідача Гнида Ф.А. в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що заборгованість по заробітній платі позивачу сплачена. В день звільнення 18 січня 2016 року позивач не працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу і після звільнення жодного разу до підприємства про виплату заробітної плати не звертався. Після отримання позову, товариство сплатило заборгованість по заробітній платі, тому підстав для задоволення позову в цій частині не вбачає. Моральну шкоду вважає необґрунтованою та недоведеною. Оскільки позивач коштів за послуги адвоката не сплачував і розрахунку таких послуг немає, тому відсутні і підстави для задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] з 18 вересня 2012 року ТОВ "Техмолпром" прийнято укладальником-пакувальником третього розряду, з 1 листопада 2012 року переведено машиністом закупорювальних машин (молочне виробництво) четвертого розряду. 18 січня 2016 року [PERSON] звільнений з ТОВ "Техмолпром" за згодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України. Згідно довідок ТОВ "Техмолпром" заборгованість по заробітній платі [PERSON] з 1 листопада 2015 року по 18 січня 2016 року складає 12450,99 грн., станом на 29 лютого 2016 року заборгованість погашена повністю. З табелю обліку робочого часу [PERSON] за січень 2016 року вбачається, що 18 січня 2016 року в день звільнення позивач не працював. Суд встановив, що між сторонами існували трудові правовідносини. Заборгованість по заробітній платі позивачу виплачена в повному обсязі, тому підстав для задоволення позову в цій частині суд не вбачає. Суд також вважає, що підлягають частковому задоволенню вимоги [PERSON] щодо зобов'язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Так, судом встановлено, що позивач у день звільнення не працював, доказів про те, що він звертався до товариства з вимогою про виплату заробітної плати відповідно до ст. 60 ЦПК України не надано. Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, судом встановлено, що позивач у день звільнення не працював, вимога про розрахунок була пред'явлена позивачем шляхом подання позову, копія якого отримана відповідачем 9 лютого 2016 року. Доказів того, що позивач звертався до відповідача з вимогою про розрахунок раніше або про наявність спору про розмір належних до виплати сум сторонами відповідно до ст. 60 ЦПК України не надано, отже відповідач повинен був провести повний розрахунок з позивачем 20 лютого 2016 року. Однак ця вимога закону не була дотримана, а повний розрахунок відбувся лише 29 лютого 2016 року. За наведених обставин, розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що товариство слід зобов'язати нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 20 лютого до 29 лютого 2016 року. Також суд встановив, що [PERSON] була спричинена моральна шкода у зв'язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні, оскільки він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, тому що відчував нестачу коштів на щоденні потреби, в зв'язку з чим відчував моральні страждання. Однак беручи до уваги характер та обставини заподіяння моральної шкоди, наслідки порушення прав позивача, характер та тривалість моральних страждань, суд враховує вимоги розумності і справедливості, та вважає, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, так як заявлена сума не знайшла свого підтвердження. Розглядаючи позов в частині відшкодування витрат на правову допомогу суд виходить з того, що позивач не сплачував коштів за надані послуги адвокату, що слідує з його пояснень у судовому засіданні. Окрім цього, адвокат не надав розрахунку витрат на правову допомогу. Відповідно п.48 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Суд також вважає, що з відповідача на користь держави слід стягти судовий збір.

Outcome: partial