Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, зазначивши наступне. 16.11.2012 року о 21.05 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], виїжджаючи з дворового проїзду будинку №11 по бул. Центральний у м. Запоріжжя, рухаючись заднім ходом, допустив зіткнення з автомобілем Фольксваген д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який належить позивачу [PERSON], чим порушив п.10.2, п.10.3 ПДР, внаслідок ДТП автомобілі було пошкоджено, пасажир автомобіля Фольксваген гр. [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Постановою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2012 року по справі №3/0808/2188/2012, [PERSON] притягнуто до адміністративного стягнення у вигляді штрафу, яку постановою Апеляційного суду Запорізької області від 03 січня 2013 р. по цій справі - залишено без змін. Згідно звіту про оцінку колесного транспортного засобу Фольксваген Гольф р.н. [NUMBER] № 3843/1, складеному 22.02.2013 року, вартість матеріальної шкоди, за умови доцільності відновлення пошкодженого КТС, становить 117 178,81 грн. У зв'язку з перерахуванням 28.03.2013 року АТ „СК „АХА Страхування" на ім'я позивача суми страхового відшкодування відповідно до Страхового полісу № АВ/6741789 від 23.03.2012 року у розмірі 49 000,00 грн., розмір невідшкодованих матеріальних збитків, витрачених на відновлювальний ремонт автомобіля, становить 68 178,81 грн. (117 178,81 грн.- 49 000,00грн.). Також, зазначив, що внаслідок ДТП позивачем понесені інші витрати, а саме: вартість послуг експерта-оцінщика у розмірі 150,00 грн.; вартість транспортування автомобіля з місця ДТП у розмірі 600,00 грн, а разом 759,00 грн. Внаслідок ДТП, йому також нанесено значну моральну шкоду, яка полягає в тому, що на протязі кількох тижнів після ДТП він почував себе дуже схвильовано, у зв'язку з відчуттям того, що його син, який був за кермом, міг постраждати внаслідок неправомірних дій відповідача. Для позивача це було емоційним шоком. Декілька днів після ДТП він не міг нормально спати, оскільки дана пригода викликала у нього сильні душевні страждання. Його син, довгий час не з ким не бажав спілкуватися, втратив інтерес до звичайного активного життя, погано спав. Все це відобразилося на його навчанні та відносинах у сім'ї. Крім того, додаткові душевні страждання виникли у зв'язку з пошкодженням його майна. Робота позивача пов'язана з великою кількістю пересувань по місту та області. Залишившись без автомобілю, це вкрай негативно відобразилося на результатах його роботи, оскільки він перестав своєчасно виконувати домовленості, які було заплановані раніше. Щоб утримувати свою сім'ю, йому прийшлося використовувати автомобіль своїх друзів. У зв'язку з чим, моральну шкоду позивач оцінює у 25 000,00 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 68 178,81 грн., витрати понесені внаслідок ДТП у розмірі 750,00 грн., моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн. та судові витрати. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просить задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просить відмовити у повному обсязі, оскільки вважає, що позивачем не доведено суму витрат фактично витрачених на відновлення пошкодженого автомобіля, а також не доведено заявлену суму моральної шкоди. Щодо інших витрат, понесених внаслідок ДТП, вважає, що вони повинні відшкодовуватися страховою компанією. Заслухавши пояснення сторін, експерта, дослідивши матеріали справи, надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16.11.2012 року о 21.05 год. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], виїжджаючи з дворового проїзду будинку №11 по бул. Центральний у м. Запоріжжя, рухаючись заднім ходом, допустив зіткнення з автомобілем Фольксваген д.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який належить позивачу [PERSON], чим порушив п.10.2, п.10.3 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобілі було пошкоджено, пасажир автомобіля Фольксваген гр. [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Постановою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 грудня 2012 року по справі №3/0808/2188/2012, [PERSON] притягнуто до адміністративного стягнення у вигляді штрафу, яку постановою Апеляційного суду Запорізької області від 03 січня 2013 р. по цій справі - залишено без змін. У відповідності з ч.3,4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Зважаючи на вищезазначене, винним у вчиненні вказаної ДТП є відповідач [PERSON]. При зіткненні автомобіль Позивача отримав значні технічні ушкодження. Згідно звіту про оцінку колесного транспортного засобу Фольксваген Гольф р.н. [NUMBER] № 3843/1, складеного 22.02.2013 року ФОП [PERSON], вартість матеріальної шкоди, за умови доцільності поновлення пошкодженого КТС, становить 117 178,81 грн. (а.с.17-33), який суд бере до уваги. Крім того, у судовому засіданні було допитано експерта [PERSON], який складав вказаний звіт, та який пояснив, що висновок складений відповідно до вимог чинного законодавства та методики проведення експертиз. При цьому, судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу, яку було проведено 05.12.2014 р. УЕЦ „Експерт-сервіс авто", висновки якої не спростовують даних встановлених звітом від 22.02.2013 р. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у страховій компанії АТ „СК „АХА-Страхування". Згідно умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу ВАЗ 21013 д.н. А [NUMBER], страхова сума за шкоду причинену майну складає 50 000,00 грн., розмір франшизи - 1 000,00 грн. Згідно квитанції від 28.03.2013 року, АТ „СК „АХА Страхування" було сплачено позивачу, шляхом здійснення переказу за допомогою системи грошових переказів „Аваль-Експрес", страхову суму у розмірі 49 000,00 грн. У зв'язку з перерахуванням 28.03.2013 року АТ „СК „АХА Страхування" на ім'я позивача суми страхового відшкодування відповідно до Страхового полісу № АВ/6741789 від 23.03.2012 року у розмірі 49 000,00 грн., розмір невідшкодованих матеріальних збитків на відновлювальний ремонт автомобіля, становить 68 178,81 грн. (117 178,81 грн.- 49 000,00грн.). Власником автомобіля [NUMBER], є відповідач [PERSON] Як вбачається з пояснень позивача, на теперішній час вказаний автомобіль відремонтований. Відповідно до вимог п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч. 2 цієї статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до вимог ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» заподіяна особі шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 4 зазначеної Постанови під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела. З огляду на викладене, завдана позивачу матеріальна шкода відповідно до ст. 1187 ЦК України підлягає стягненню з відповідача, як володільця джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі, особою яка її заподіяла, якщо не докаже, що шкода заподіяна не з його вини. Крім того, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати для відновлення свого порушеного права, а саме: вартість проведення вищезазначеної експертизи, яка становить 150, 00 грн. (квитанція до прибуткового касового ордеру № 07 від 22.02.2013 р.); витрати на послуги евакуатора з перевезення автомобіля з місця ДТП, які складають 600,00 грн. (товарний чек ПП [PERSON] від 17.11.2012 р. та документи підтверджуючи його діяльність), а всього - 750,00 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню вартість відновлюваного ремонту у розмірі 68 178,81 грн. та завданих позивачу матеріальних збитків у розмірі 750,00 грн. Доводи представника відповідача про не доведення позивачем, належними та допустимими доказами, суми матеріального збитку на відновлення пошкодженого транспортного засобу є безпідставними, оскільки спростовуються вищевикладеним. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн., то суд приходить до наступного. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: · моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, - порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, · у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, · порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Так, відповідно до ч. 2 вказаної статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; · у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; · у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; · у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України передбачено вичерпний перелік того, в чому саме полягає моральна шкода. Згідно з п.п. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. В позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено у відповідності до положень ст. 137 ЦПК України, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди саме у розмірі 25 000,00 грн., суд знаходить такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу наявності у нього тих фізичних та душевних страждань, стану здоров'я свого та його сина, використання інших автомобілів для роботи, даних про місце роботи, і як результат - глибини тих моральних переживань та страждань, які він переніс та продовжує переносити в результаті неправомірних дій відповідача, які зазначені у позові. Однак, відповідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичний або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Таким чином, суд вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 5 000,00 грн., у зв'язку з тим, що позивачу було заподіяно матеріальну шкоду його майну, а саме автомобілю, внаслідок чого він зазнав душевних страждань. Крім того, на підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 739,29 грн.

Outcome: partial