Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

покликаючись на непогодження відповідачем прийнятого 22 вересня 2015 року позивачем наказу про внесення змін в укладений договір, прокурор у поданій 19 жовтня 2016 року позовній заяві, вимоги по якій були уточнені у зв"язку з описками, просить внести зміни до договору оренди земельної ділянки, укладеного 07 квітня 2011 року між [PERSON] районною державною адміністрацією та [PERSON], зареєстрованого 12 травня 2011 року за №562468374000123, замінивши в тексті договору орендодавця на позивача, п.4.1 викласти в такій редакції: орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки /з врахуванням коефіцієнту індексації/, що становить 3 176 грн. 17 коп., судові витрати покласти на відповідача. Всіх учасників цивільного процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON] районної державної адміністрації та відповідач до суду не з"явилися. Прокурор та представник позивача не заперечують проти винесення по справі заочного рішення. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони позивача, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду. Прокурор та представник позивача у судовому засіданні підтримали позов повністю і по аналогічних мотивах. Пояснили, що встановлений у вказаному договорі розмір орендної плати не відповідає вимогам діючого законодавства, так як визначено нижче розміру, встановленого діючим законодавством України на даний час. Так невжиття заходів щодо перегляду розміру орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою призводить до щорічного недоотримання коштів місцевим бюджетом, чим порушуються інтереси держави. Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК України зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього Кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам судового розгляду, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом, 07 квітня 2011 року між [PERSON] районною державною адміністрацією Рівненської області та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, який у встановленому законом порядку зареєстрований ДЗК Рівненського району, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12 травня 2011 року за №562468374000123. В договорі передбачено, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в адміністративних межах Грушвицької сільської ради (землі запасу), загальною площею 3,23 га. Земельна ділянка передається в оренду для ведення фермерського господарства. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі у розмірі 2 відсотка від грошової оцінки землі, що становить 603,40 грн. за рік використання земельної ділянки і не може бути меншою за розмір земельного податку. Нормативно грошова оцінка землі, що передана в оренду [PERSON], загальною площею 3,23 га. яка знаходиться в адміністративних межах Грушвицької сільської ради Рівненського району Рівненської області становить 30 170 грн., що передбачено договором на час його укладання. Станом на 03 березня 2016 року вона становить 79 404 грн. 21 коп. 22 вересня 2015 року Головним Управлінням Держгеокадастру у Рівненській області прийнято наказ № 17-638/36-15-СГ "Про внесення змін до договору оренди землі". Враховуючи зазначене, необхідно внести зміни до п. 4.1 вказаного договору та викласти в такій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки, що становить 3 176,17 грн. в рік». На врегулювання вказаного питання відділом Держгеокадастру підготовлено та направлено лист повідомлення № 99-2114-99.0-597/2-16 від 17 березня 2016 року, яким повідомлено відповідача про зміну діючого законодавства в частині визначення розміру орендної плати за землю та пропоновано внести зміни до договорів оренди, проте відповідачем відповідних дій не було вчинено. Вказаний наказ на даний час не скасований, не змінений і ніким не оспорюється. Згідно ст.124 Конституції України та ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. За положенням ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, визначений законами України. Під такими способами розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Разом з тим особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», яким внесено зміни до ч.4 ст.122 ЗК України, котрою визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до п.1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів, затвердженого Указом Президента України № 445 від 08.04.2011 року, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності. Згідно Постанови КМУ «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» № 442 від 10.09.2014 року, Постанови КМУ № 5 від 14.01.2015 року «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» реорганізовано територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, шляхом приєднання до новоутворених територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру України). Розпорядженням КМ України № 294-р від 31.03.2015 року функції та повноваження Державного агентства земельних ресурсів передано Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру. Держгеокадастр у Рівненській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Рівненської області. Ч.1 ст.626, ст.ст.629, 651, 654 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. У разі недосягнення такої згоди спір вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ч.4 ст.4 Закону орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування. Згідно ч.1 ст.93 Земельного кодексу Україн право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом. Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, визначених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. За змістом ч.1 ст.15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Орендна плата відповідно до ст.21 цього Закону - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Ч.1 п.289.1 ст.289 ПК України і ч.1 ст.13 Закону України «Про оцінку земель передбачено, що для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності обовязково проводиться та використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, яка являє собою капіталізований рентний дохід (дохід, який можна отримати із землі як фактора виробництва залежно від якості та місця розташування земельної ділянки), визначений за встановленими та затвердженими нормативами (ст.1 Закону України «Про оцінку земель»). Виходячи з аналізу, зазначених вище норм закону, можна дійти висновку, що обов'язок зі сплати орендної плати є нормативно врегульованим і не може визначатися чи змінюватися та припинятися сторонами договору за власним волевиявленням. Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у Постанові від 11 травня 2016 року (справа № 6-824цс16), та в силу положень ст.ст.214, 360-7 ЦПК України він має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Відповідно до п.14.1.136 ст.14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Підставою для зміни орендної плати є зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації визначених законодавством. У зв'язку з прийняттям 02 грудня 2010 року Податкового кодексу України, який вступив в дію 01 січня 2011 року, Закон України "Про плату за землю" втратив чинність. П.27 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII, який набрав чинності 01.04.2015 року, п.п.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України викладено в такій редакції: «розмір орендної плати не може бути меншим 3 відсотків нормативної грошової оцінки». Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України" внесені зміни до ст.21 Закону України "Про оренду землі", а саме ч.2 викладено у наступній редакції: розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України, а частину четверту, п'яту і сьому виключено (цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України). Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28 грудня 2014 року, який набрав чинності 01.01.2015 року, п. 288.5 ст.288 ПК України викладено в новій редакції і підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюється у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом. Розмір орендної плати не може перевищувати: для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти, електричні підстанції, електричні мережі) - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; для інших земельних ділянок, наданих в оренду - 12 відсотків нормативної грошової оцінки. Тобто, законодавець визначив нижню та верхню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі. Отже, чинним законодавством передбачено можливість зміни умов договору оренди землі за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом. Оскільки сторонами в договорі оренди передбачено можливість збільшення розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. Законодавець не визначає обов»язку саме орендодавця ініціювати внесення змін до договору в частині приведення його у відповідність з вимогами чинного законодавства. Такий обов»язок є у обох сторін договору. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Таким чином, позов підставний і підлягає до задоволення. Оскільки відповідно до ч.4 ст.122 Земельного кодексу України починаючи з 1 січня 2013 року земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб передає центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, суд приходить до висновку, що після 01.01.2013 року особа, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, а не [PERSON] районна державна адміністрація, є розпорядником земель державної власності сільськогосподарського призначення, в межах визначених ЗК України, на території Рівненської області. Оскільки річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної чи комунальної власності є обов"язковим платежем, який підлягає перерахуванню до бюджету, і являється підставою для перегляду розміру орендної плати, тому з метою приведення вказаних договору оренди землі, в частині розміру орендної плати, у відповідність до вимог Податкового кодексу України, враховуючи відсутність добровільної згоди відповідача на внесення змін до договору оренди, вимоги прокурора про внесення змін до договору у судовому порядку підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що Держгеокадастром не вжито всіх можливих заходів, направлених на перегляд розміру орендної ставки за спірним договором, оскільки їм до розгляду справи в суді навіть не було відомо про тривале перебування відповідача за межами України, тому проведена робота є формальною та як наслідок не мала ніякого результату. У зв»язку із задоволенням позову згідно ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. З огляду на викладене,

Outcome: approved