Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного навчального закладу «Подільський центр професійно-технічної освіти» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 12.07.2012 р. по 14.04.2016 р. працював заступником директора з навчально-виробничої роботи ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти». 14.04.2016 р. наказом директора навчального закладу був протиправно з 30.05.2016 р. звільнений з посади в звязку зі скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, ст.27 закону України «Про державний бюджет на 2016 рік». Позивач вказує, що його звільнення було неправомірним оскільки його посада передбачена Типовими штатними нормативами професійно-технічних навчальних закладів затверджених наказом міністерства освіти і науки України від 06.12.2010 р.; його посада передбачена штатним розкладом навчального закладу; він мав переважне право на залишенні на роботі відповідно до п.13 ст.12 закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач просить суд винести рішення яким: поновити його на роботі заступника директора з навчально-виробничої роботи ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти»; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.04.2016 р. до дня поновлення на роботі. В суді позивач позов підтримав, просить його задоволити. Суду позивач пояснив, що відповідачем приймалося три накази про його звільнення, з останнім він ознайомився 31.05.2016 р. вийшовши з відпустки, розрахунок з ним проведено 31.05.2016 р., адміністрацією навчального закладу не було враховано його переважне право на залишення на роботі оскільки інші заступники з НВР були переведені в навчальний заклад по переводу, не враховано що він є учасником бойових дій; при скороченні йому запропонували роботу тільки після звільнення; не заперечив щодо довідку про заробітну плату за березень 2016 р., на момент звільнення в навчальному закладі були вільні інші рівнозначні посади; пропозицій про іншу роботу по телефону не отримував. Представник відповідача в суді позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні. Суду представник відповідача пояснив, що скорочення позивача було проведено згідно діючого законодавства, в навчальному закладі було скорочено дві посади заступників директора з навчально-виробничої роботи, з трьох одиниць залишилась одна на якій працює спеціаліст який має більшу кваліфікацію, за час роботи позивач притягувався до дисциплінарної відповідальності; позивачу пропонувалась інша робота в навчальному закладів однак він від неї відмовився, звільнення позивача було погоджено з профкомом. Свідок [PERSON] суду пояснив, що на громадський засадах виконує функції голови профкому навчального закладу, адміністрація зверталася з поданням про скорочення двох посад заступників директора з НВР яке профспілкою було погоджено, зараз на посаді заступника директора з НВР працює [PERSON], він вже 17 років виконує посадові обовязки заступника директора, на першому засіданні профком був, а потім вийшов з профспілки, в жовтні 2015 р. був наказ яким було попереджено позивача про невідповідність займаній посаді, в квітні також був наказ; по кваліфікаційним вимогам не відповідає посаді так як не має вищої технічної освіти, не має стажу виробничої роботи. Свідок [PERSON] суду пояснив, що до скорочення також працював на посаді заступника директора з НВР в навчальному закладі, про конкурс на посаду йому ніхто не повідомляв, про скорочення попереджений в письмовій формі однак дата попередження передувала даті наказу про скорочення; в ДНЗ перейшов в вересні 2015 р. по переводу як і [PERSON], дії адміністрації щодо скорочення не оскаржував. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює заступником директора з навчальної роботи в ДНЗ, після обєднання навчальних закладів було попереджено працівників про скорочення, з посад заступника директора з НВР в навчальному закладі було скорочено позивача та [PERSON], за період роботи до позивача застосовувалася догана. Свідок [PERSON] суду пояснив, що працює на посаді майстра з виробничого навчання, після обєднання навчального закладу не має потреби в трьох заступниках директора з НВР, за два роки роботи з позивачем не було взаєморозуміння в роботі так як був його підлеглим, мали місце конфлікти, позивач допускав помилки в складанні планів навчальної роботи; позивачу пропонувалась робота майстра з виробничого навчання однак він від неї відмовився про це казав директор на нараді. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює інспектором з кадрів в навчальному закладі, позивач в квітні-травні 2016 р. перебував у відпустці, позивачу дзвонила 15.04.2016 р. щоб він прийшов і ознайомився з наказом про відпустку і наступне звільнення, 30.05.2015 р. дзвонила повідомляла про наказ про звільнення однак позивач прийшов на наступний день 31.05.2016 р. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює бухгалтером в навчальному закладі, заробітна плата позивача за березень 2016 р. за 21 календарний день з врахуванням вимог постанови КМУ № 100 «Про середню заробітну плату» склала 4862,91 грн., позивач 31.03.2016 р. перебував на лікарняному, весь квітень 2016 р. його також не було на роботі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] був прийнятий на роботу в ДНЗ «Камянець-Подільський професійний будівельний ліцей» згідно наказу № 29-к від 11.07.2012 р. на посаду заступника директора з навчально-виробничої роботи, що підтверджується копією наказу(а.с.6). Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення(а.с.16). Згідно наказу міністерства освіти, науки, молоді та спорту України від 26.03.2013 р. № 375 «Про зміну типу Державного навчального закладу «Камянець-Подільський професійний будівельний ліцей»(а.с.41-42) було змінено тип ДНЗ «Камянець-Подільський професійний будівельний ліцей» на ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти». Наказом № 14 від 01.02.2016 р. ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» «Про скорочення штату працівників»(а.с.23) було внесено зміни в штатний розпис навчального закладу з 01.04.2016 р. із скороченням ряду штатних одиниць , в т.ч. двох штатних одиниць заступника директора з НВР із трьох наявних в навчальному закладі. 02.02.2016 р. на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації навчального закладу було надано згоду на скорочення запропонованих адміністрацією для скорочення посад, в т.ч. і двох штатних одиниць заступника директора з НВР, на засіданні був присутній позивач, що підтверджується копією протоколу № 15(а.с.31-32). 03.02.2016 р. директором навчального закладу був прийнятий наказ № 15 «Про попередження працівників щодо можливого скорочення»(а.с.24) з яким серед інших працівників був також ознайомлений позивач по справі, що підтверджується його підписом в Додатку № 1 до наказу в якому він письмово вказав, що скорочення відбувається з порушенням вимог чинного законодавства(а.с.25). 15.03.2016 р. позивачем було подано заяву голові профспілкової організації навчального закладу про вихід із членів профспілки(а.с90). 17.03.2016 р. на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації навчального закладу було надано згоду на скорочення серед інших працівників і позивача, що підтверджується копією протоколу № 16(а.с.26-27). На засіданні серед інших був присутній позивач. Наказом № 22к від 31.03.2016 р. «Про звільнення з роботи у звязку зі скороченням штату працівників» в п.1 було вирішено звільнити [PERSON] заступника директора з НВР 08.04.2016 р. у звязку із скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України(а.с.62). 31.03.2016 р. позивач захворів, згідно копії лікарняного листа, яка приєднана до матеріалів справи, перебував на лікарняному по 05.04.2016 р. включно. Наказом № 23 від 31.03.2016 р. «Про надання додаткової відпустки» позивачу була надана додаткова оплачувана відпустка як учаснику бойових дій з 01.04.2016 р. по 14.04.2016 р. терміном 14 календарних днів(а.с.149). Наказом № 29 від 14.04.2016 р. «Про надання щорічної основної відпустки [PERSON] з подальшим звільненням» заступнику директора з НВР [PERSON] було надано щорічну основну відпустку терміном 43 календарних дні з 15.04.2016 р. по 30.05.2016 р. та п.2 наказу було вирішено звільнити заступника директора з НВР [PERSON] 30.05.2016 р. у звязку із скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України(а.с.5). 30.05.2016 р. директором навчального закладу було прийнято наказ № 38-к «Про звільнення з роботи у звязку із скороченням штату працівників» яким було звільнено позивача з посади заступника директора з НВР 30.05.2016 р. у звязку із скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України(а.с.15). З наказом позивач був ознайомлений 31.05.2016 р. В цей же день з ним було проведено розрахунок. 31.05.2016 р., тобто після звільнення з роботи позивачу адміністрацією навчального закладу було запропоновано по переводу посада майстра виробничого навчання за професією «Слюсар з ремонту автомобілів; водій автотранспортних засобів кат. «С», машиніст крана автомобільного», що підтверджується копією письмової пропозиції за підписом інспектора з кадрів [PERSON] датованим 30.05.2016 р.(а.с.30) із зазначенням на них письмових заперечень позивача. Як встановлено судом крім позивача був скороченим з посади заступника директора з НВР також [PERSON], стаж роботи на посаді якого 5 років 9 місяців, що підтверджується довідкою відповідача № 564 від 07.09.2016 р.(а.с.36). Згідно зазначеної довідки на посаді заступника директора з НВР залишився [PERSON] який в навчальний заклад був прийнятий по переводу з 02.09.2015 р., що підтверджується копією наказу «Про прийняття на роботу по переводу № 39-к від 02.09.2015 р.(а.с.39). Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змінив організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Ст.43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.\~Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Ст.42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі N 6-2487цс15 від 23 березня 2016 року згідно із частиною першої статті 3 Закону України "Про відпустки" за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Аналіз норм у контексті колізії загальної (частини третьої статті 40 КЗпП України) та спеціальної (частини першої статті 3 Закону України "Про відпустки") норм дає підстави для висновку про те, що в разі звільнення працівника (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) та надання йому за його бажанням невикористаної відпустки (з наступним звільненням) датою звільнення є останній день відпустки. Відповідно до частини третьої статті 49 2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. На думку суду, вимоги позивача поновити його на роботі заступника директора з навчально-виробничої роботи ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» підлягають до задоволення оскільки відповідачем при скороченні позивача було порушено вимоги трудового законодавства, а саме: не запропоновано одночасно із попередженням про звільнення іншу роботу в навчальному закладі. При цьому суд враховує, що надана представником відповідача для приєднання до матеріалів справи копія Попередження позивача від 02.02.2016 р.(а.с.89) про скорочення яка містить пропозицію роботи на посаді викладача з погодинною оплатою праці є неправомірною оскільки містить посилання на наказ № 15 від 03.02.2016 р. «Про попередження працівників щодо можливого скорочення» свідчить, що воно є передчасне, а тому неправомірне, в звязку з чим до уваги судом не приймається. Копію акту від 30.05.2016 р.(а.с.75) суд також оцінює критично оскільки із його змісту вбачається, що пропозиція позивачу нібито була повідомлена по телефону, однак в судовому засіданні позивач це не підтвердив. Покази свідка [PERSON], що позивачу пропонувалася посада майстра з виробничого навчання належними доказами не підтверджені. Отриману позивачем пропозицію про роботу 31.05.2016 р. суд також до уваги не приймає оскільки вона була доведена до позивача після припинення трудових відносин тобто з порушенням вимог ст. 49 2 КЗпП України оскільки останній день відпустки 30.05.2016 р. був днем звільнення який вважається останнім днем перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем. Представником відповідача не було надано суду належних доказів підтверджуючих, що позивач притягувався до дисциплінарної відповідальності в звязку з чим він має меншу кваліфікацію ніж [PERSON] який залишився на посаді однак який в навчальний заклад був прийнятий по переводу з 02.09.2015 р., в той час як позивач в навчальному закладі працював на посаді заступника директора з НВР з 11.07.2012 р. Крім цього не враховано, що позивач є учасником бойових дій. Ч.2\~ст. 235 КзПП України\~встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Оскільки датою звільнння позивача було 30.05.3016 р., а тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу з а період з 31.05.2016 р. по 15.11.2016 р.(день винесення рішення судом), а не з 30.04.2016 р. по день винесення рішення судом як вказав позивач в позовній заяві, а тому позов підлягає частковому задоволенню. При визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача суд враховує «Порядок обчислення середньої заробітної плати» затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100\~(із змінами і доповненнями). Згідно абз.3 п.2 зазначеного положення при визначені розміру середньої заробітної плати суд враховує останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню. Відповідно до абз.2 п.4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Оскільки позивач в квітні 2016 р. перебував на лікарняному і у відпустці, а тому суд приймає до уваги його заробіток за березень 2016 р. Відповідно до довідки відповідача № 3456 від 15.11.2016 р. заробітна плата позивача в березні 2016 р. за 21 робочий день склала 4862,91 грн. Розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 231,57 грн.: (4862,91 грн. : 21 день = 231,57 грн. З врахуванням середньоденного заробітку розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за період з 31.05.2016 р. по 15.11.2016 р. складає 27093,69 грн. з яких підлягають до стягнення податок на доходи фізичних осіб та обовязкові платежі, а саме: 231,57 грн. х (1 робочий день(травень 2016 р.) + 20 робочих дні(червень 2016 р.) + 21 робочий день(липень 2016 р.) + 22 робочих дні (серпень 2016 р.) + 22 робочих днів(вересень 2016 р.) + 20 робочих дні(жовтень 2016 р.) + 11 робочих дні(листопад 2016 р. з 01.11.2016 р. по 15.11.2016 р.) = 231,57 грн. х 117 дні = 27093,69 грн. При визначені кількості робочих днів в 2016 р. суд приймає до уваги лист міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 р. № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік». При визначенні розміру середньої заробітної плати за один місяць яка підлягає до стягнення на користь позивача відповідно до положень\~ст..365 ЦПК України, суд приймає до уваги 21 робочий день, а тому розмір місячної заробітної плати складатиме 4862,97 грн.(231,57 грн. х 21 день = 4862,97 грн.), з яких підлягають до стягнення податок на доходи фізичних осіб та обовязкові платежі. На підставі викладеного,

Outcome: approved