Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує у позовній заяві на те, що 25.11.2010 між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти, при цьому сторонами договору були узгоджені всі істотні умови у тому числі щодо своєчасності та періодичності погашення кредиту, про що відповідач надав свою згоду шляхом підписання заяви разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою. Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "Приват Банк". 17.07.2009 проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Публічне акціонерного товариство комерційний банк «ПриватБанк» свої зобов'язання за вказаним Договором та угодою виконав в повному обсязі виготовивши картку на яку було перераховано узгоджену умовами договору суму кредиту. Проте, [PERSON] в порушення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, не вніс своєчасно кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками та іншими витратами за Договором, таким чином, станом на 31 березня 2016 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 11428,24 грн, яка складається з наступного: 172,28 грн - заборгованості за кредитом; 6935,57 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3300,00 грн заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пунктк 8,6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн\~штраф (фіксована частина) та 520,54 грн\~штраф (процентна складова).\~\~Ураховуючи наведене, просили суд стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 25 листопада 2010 року в сумі 11 428,24 гривень та судові витрати. В судове засідання представник\~позивача\~ ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, однак надіслав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач\~\~[PERSON] також не з'явився в судове засідання, надіславши заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, просив зменшити розмір пені за кредитним зобовязанням перед ПрАТ КБ «ПриватБанк» до 50 грн у зв'язку з тим, що на час виникнення заборгованості перед ПрАТ КБ «ПриватБанк» він непрацював. В 2013 році одружився та в 2014 році народилася дитина [PERSON], всі ці обставини і є істотними для зменшення розміру пені по простроченим кредитним зобовязанням, просив застосувати положення ч.3\~ст.551 ЦК України.\~ В іншій частині позовні вимоги визнав.\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 25 листопада 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н. Сторонами договору було узгоджено, що Договір складається із Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Частиною 1\~ст.634 ЦК України, передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що [PERSON] шляхом\~\~проставленням підпису у заяві надав згоду на реальне настання правових наслідків обумовлених Умовами надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 1.1.7.12Умов та Правил надання банківських послуг, сторонами договору було узгоджено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Судом з'ясовано, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов?язання за Договором та Умовами виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник [PERSON] зобов'язався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, [PERSON] взяв на себе обов'язок у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороду Банку. В п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, сторонами було узгоджено, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Зважаючи на те, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, станом на 25 листопада 2010 року за відповідачем по укладеному кредитному договору рахується заборгованість на загальну суму 11428,24 грн, яка складається з наступного: 172,28 грн - заборгованості за кредитом; 6935,57 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 3300,00 грн заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пунктк 8,6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн\~штраф (фіксована частина) та 520,54 грн\~штраф (процентна складова). Як слідує зі змісту ст.526,\~527 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В\~ст. 599 ЦК України\~зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги доведені належними та допустимими доказами, а тому за неналежне виконання взятих на себе зобовязань за Кредитним договором відповідач за нормами чинного законодавства має нести відповідальність. Однак, частина 3\~статті 551 ЦК України, дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду за наявності інших обставин, що мають істотне значення.\~ЦК\~не містить переліку таких обставин. Це питання вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Судова практика виходить з того, що в якості обставин, які беруться до уваги у випадку зменшення неустойки, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть учать у зобов'язанні, не лише майнові, але і інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням сторони. В підтвердження важкого матеріального становища відповідачем надано суду для долучення до матеріалів справи наступні докази: копію трудової книжки, згідно записів якої видно, що 22.10.2014 [PERSON] був звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України; копії свідоцтва про шлюб та народження, з яких вбачається, що 02.06.2013 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], а 25.02.2014 у подружжя народилася донька [PERSON] Також судом враховується, що нарахована пеня у розмірі 3300 грн, що значно перевищує розмір збитків, а саме суму заборгованості по кредиту\~172,28 грн. Ураховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що сімя на даний час перебуває у вкрай важкому матеріальному становищі, а від витрат сімї залежить здоровя та повноцінне життя малолітньої дитини, відповідач не працює, нарахована пеня значно перевищує розмір збитків, тобто існують обставини, що мають істотне значення, відтак дозволять суду зменшити розмір неустойки за рішенням суду до можливо мінімального розміру, яку суд визначає в сумі 500 гривень. Правова позиція з вирішення питання щодо зменшення розміру неустойки має місце у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача до відповідачів про стягнення кредитної заборгованості ґрунтуються на вимогах закону, однак, з урахуванням встановлених обставин конкретної справи підлягають до часткового задоволення. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат, а тому присуджує із відповідачів в дохід держави судові витрати пропорційно до задоволеної суми позовних вимог, решту судових витрат у слід компенсувати за рахунок держави в порядку визначеному Кабінету Міністрів України, оскільки позивач при зверненні до суду із даним позовом був звільнений від їх сплати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial