Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

В серпні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що 08 травня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу вона придбала у відповідача житловий будинок [ADDRESS], з моменту придбання проживає за цією адресою. В зв'язку з продажем [PERSON], який не проживає в будинку з 01 лютого 2014 року, зобов'язався знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, проте зобов'язання не виконав, місце його знаходження [PERSON] не відоме. Водночас реєстрація відповідача в будинку створює позивачці незручності та перешкоди в користуванні власністю, оскільки [PERSON], будучи зареєстрованим, фактично втратив будь-які права (в тому числі житлові) щодо цього майна, за місцем його реєстрації надходить вся поштова кореспонденція для відповідача, в тому числі вимоги про сплату кредитних боргів, штрафів, що щоразу потребує відповідного реагування з боку позивачки. [PERSON] сплачує за [PERSON], як зареєстровану особу, комунальні послуги, крім цього така реєстрація в подальшому може призвести до ускладення продажу будинку. В зв'язку з цим позивачка просила визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй житловим будинком. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України про час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення в пресі, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з винесенням заочного рішення, оскільки позивачка проти цього не заперечула. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, оглянувши розрахункову книжку по оплаті послуг з вивезення твердих побутових відходів, суд прийшов до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 08 травня 2014 року на підставі нотраіально посвідченого договору купівлі-продажу, реєстр. №337 позивачка придбала у відповідача житловий будинок [ADDRESS], з моменту придбання проживає за цією адресою. В зв'язку з продажем [PERSON], який не проживає в будинку з 01 лютого 2014 року, зобов'язався знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою до 08 травня 2015 року. Тобто строк виконання вказаного зобов'язання на час розгляду справи не сплив. Проте реєстрація відповідача в будинку створює позивачці незручності, оскільки за місцем його реєстрації надходить поштова кореспонденція для відповідача, в тому числі вимоги про сплату кредитних боргів. Доводи [PERSON] щодо наявності інших незручностей, перешкод, не знайшли свого належного підтвердження, зокрема: - [PERSON] не претендує на будь-які права (в тому числі житлові) щодо належного позивачці будинку, а тому сам по собі факт його реєстрації без наслідків не може створити позивачці незручностей; - доводи про безпідставну оплату за відповідача вартості комунальних послуг спростовуються оглянутою в судовому засіданні розрахунковою книжкою по оплаті послуг з вивезення твердих побутових відходів з якої вбачається нарахування вартості цих послуг на одного споживача, тобто позивачку, інших доказів в цій частині не надано; - в матеріалах справи відсутні докази про те, що реєстрація відповідача в належному позивачці будинку в подальшому може призвести до ускладення продажу будинку, вказані доводи є лише припущенням. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 231 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз'яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316- 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. З вищевказаного вбачається, що попередній власник житла втрачає право на користування ним з моменту припинення права власності на майно незалежно від узгодження між попереднім та наступним власниками строку (терміну) його зняття з реєстраційного обліку (за винятком випадків, передбачених законом або договором). Оскільки поняття "визнання втрати права користування житлом" та "зняття особи з реєстраційного обліку" не є тотожними, а є причиною та наслідком у встановлених законом випадках, позивачкою не заявлено вимог до [PERSON] про його зняття з реєстраційного обліку, а тому вказане питання, як і оцінка узгодженого сторонами терміну зняття відповідача з обліку, зокрема дотримання цього терміну не є предметом судового розгляду, а підлягає оцінці компетентним органом під час вирішення вказаного питання. З врахуванням цих обставин позов в межах вимог [PERSON] є обгрунтованим та підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід також стягнути 663,60 грн. судових витрат.

Outcome: approved