Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Представник позивача Харківської міської ради Прядко Л.В. звернулась до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , третя особа ПН ХМНО Клопотов С.Д., відповідно до якої просить скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок літ. «А-1» по [ADDRESS] за [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2076024163101, запис про право власності №36397865), судові витрати стягнути з відповідача на користь Харківської міської ради. Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача посилається на те, що Згідно деталізованої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Реєстр) щодо об`єкту нерухомого майна \~ \~ \~ \~(реєстраційний № 2076024163101) право власності на житловий будинок літ. «А-1», площею 50,1 кв.м. по [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] , однак у Харківській міській раді відсутня інформація про прийняття рішень щодо надання у власність або користування земельної ділянки по [ADDRESS] , земельна ділянка є комунальною. Згідно відомостей з Реєстру [PERSON] є першим власником цього житлового будинку, оскільки право набуто не за договором щодо його відчуження. Державна реєстрація прав проведена приватним нотаріусом ХМНО Клопотовим Станіславом Давидовичем 29.04.2020, підставою для чого слугували: технічний паспорт від 21.04.2020 № [NUMBER] , виданий ТОВ «Лемінггон»; довідка від 21.04.2020 № 3265987548, видана ТОВ «Лемінгтон». Інших документів для проведення державної реєстрації прав не надавалось. Підставою її набуття [PERSON] у Реєстрі визначено технічний паспорт та довідку від 21.04.2020, виготовлені Товариством з обмеженою відповідальністю «Лемінгтон». Інших документів серед підстав для набуття речових прав не визначено. Таким чином, на підставі лише двох документів: технічного паспорту та довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемінгтон» [PERSON] набув житловий будинок літ. «А-1» по [ADDRESS] . В Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України, інформація щодо прийняття до експлуатації вищевказаного житлового будинку відсутня. Будь-яка інформація щодо прийняття до експлуатації спірного об`єкту у міській раді відсутня. Реєстрація речових прав на спірний житловий будинок за вказаною адресою проведена приватним нотаріусом ХМНО Клопотовим Станіславом Давидовичем за відсутності документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно та відомостей про присвоєння такому об`єкту адреси. Таким чином, на думку позивача, реєстрація речових прав на спірний об`єкт є незаконною та протиправною. Державна реєстрація речових прав на зазначений об`єкт нерухомого майна порушує права міської ради як власника земельної ділянки, зачіпає її інтереси як органу, що здійснює державний архітектурно-будівельний контроль на території міста Харкова, та приймає до експлуатації закінчені будівництвом об`єкти, присвоює адреси об`єктам нерухомого майна. Вказує на те, що для державної реєстрації права власності на новозбудований або реконструйований об`єкт до державного реєстратора надається документ, що підтверджує прийняття такого об`єкту до експлуатації. Новозбудований об`єкт у відповідних випадках також передбачу попереднє присвоєння йому адреси у встановленому законодавством порядку. При цьому, у відповідача відсутній документ, що підтверджує прийняття спірного об`єкту до експлуатації, а реєстрація прав на нього проведена з порушенням вимог діючого законодавства. Відповідні дії забудовника прямо порушують законні права та інтереси міської ради, яка за наслідком забудови належної їй земельної ділянки позбавлена можливості використовувати її на власний розсуд, виконувати функції державного архітектурно-будівельного контролю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. 04.08.2020 представник позивача [PERSON] звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження стосовно об`єкта нерухомого майна житловий будинок літ «А-1», що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1812155563101; заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії (відчуження, дарування, продажу, застави та ін.) щодо житлового будинку літ «А-1» що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2076024163101, до закінчення розгляду даної справи по суті і набранням остаточним судовим рішенням у даній справі законної сили. Ухвалою суду від 04.08.2020 заяву\~представника позивача Харківської міської ради Прядко Людмили Валеріївни про забезпечення позову задоволено, накладено заборону відчуження житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 50,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. На виконання вказаних вимог, судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичних осіб відповідачів у справі та 10.08.2021 отримано відповідну довідку. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Ухвалою суду від 13.08.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам\~ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 13.08.2020 представник відповідача отримала 14.12.2020. 24.12.2020 представником відповідача адвокатом Жаровою-Тітарьовою Л.М. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні вимог Харківської міської ради повністю та покласти на позивача судові витрати. Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача вказує, що листом №40-12-2409 від 01.09.2011 року Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року Державна архітектурно-будівельна інспекція зазначила наступне. Відповідно до пункту 9 розділу V Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (3038-17 ) (далі - Закон) Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України прийнято наказ від 24.06.2011 № 91 (z0830-11), зареєстрований в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за №830/19568, який дає можливість за спрощеною процедурою прийняти в експлуатацію закінчені будівництвом індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, громадські будинки І та II категорій складності, збудовані до 31.12.2009 без дозволу на виконання будівельних робіт, заяви про прийняття в експлуатацію які подано до 31.12.2012, а також визначає механізм проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж. Згідно із пунктом 3.1 Порядку (z0830-11 ), затвердженого цим наказом, прийняття в експлуатацію об`єктів здійснюється безоплатно Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації (z 0830-11 ), яка складається за встановленою формою. Відповідно до переліку постанов, що втратили чинність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (553-2011-п ), постанова Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 №1035 (1035-2009-п ) втратила чинність. 05.08.1992 на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року №449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти. Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. При цьому, з даних технічного паспорту та довідки ТОВ ЛІМІНГТОН вбачається, що житловий будинок літ. А-1 по [ADDRESS] збудований у 1990 році, тобто, обов`язок введення в експлуатацію житлового будинку законодавством не встановлено, оскільки даний об`єкт не є новоствореним. Також посилається на те, що реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають. припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності, саме на яке посилається у позові Харківська міська рада. Відповідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Щодо документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси зазначено, що Порядок присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова, не регулює питання присвоєння поштової адреси індивідуальним (садибним) житловим будинкам, збудованим до 05 серпня 1992 року, а присвоєння поштової адреси індивідуальному (садибному) житловому будинку без наявності зареєстрованого права власності не передбачено. Тому Порядок присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова не розповсюджується на дані правовідносини, оскільки відповідно до ч.1 ст.58- 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. В даному випадку, належним доказом того, що об`єкту присвоєна поштова адреса є довідка про технічні характеристики об`єкта від 21.04.2020 №3265987548, видана ТОВ Лімінгтон. Також, у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності не зазначений кадастровий номер земельної ділянки, отже ніякого переходу права власності на земельну ділянку не відбулося, тому доводи Харківської міської ради щодо протиправного набуття права на земельну ділянку слід залишити без уваги, оскільки набуття права власності не відбулося. 31.12.2020 засобами поштового зв`язку до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача просить позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати з посиланням на таке. У позовній заяві Харківська міська рада наголошувала на тому, що згідно відомості Реєстру первісним власником спірного будинку літ. «А-1» по [ADDRESS] є [PERSON] , саме ця реєстрація права власності є незаконною, оскільки проведена без будь-яких законних підстав. Жодних визначених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у першого власника спірного об`єкту - [PERSON] - не було. Відповідно до даних технічного паспорту, рік будівництва житлового будинку за вказаною адресою вказано - 1990 рік. Статею 16 Земельного кодексу УРСР 1988 року унормовано порядок надання земельних ділянок у користування, відповідно до якої надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Таким чином, [PERSON] , якщо він є дійсним власником спірного будинку, повинен був би мати відповідне рішення місцевої ради про відведення земельної ділянки та для яких цілей така ділянка виділялась, тобто первинна документація на новостворений об`єкт нерухомого майна. Матеріали справи № 953/12108/20 жодних належних та допустимих доказів не містять про те, що земельна ділянка по [ADDRESS] надавалась у користування [PERSON] для будівництва житлового будинку. Таким чином [PERSON] , як перший власник майна, жодних правовстановлюючих документів на вказаний будинок не має, та в матеріалах справи відсутні докази про їх наявність. Отже, спірний житловий будинок лііт. «А-1» по [ADDRESS] побудовано без відповідного рішення відповідної ради. Технічний паспорт не є правовстановлюючим документом на нерухоме майно та не є тим документом, на підставі якого можливо встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно. Вказує, що підставою для скасування рішення державного реєстратора є фактичні обставини справи та відомості з Реєстру, а саме те, що воно прийнято на підставі документів, які не встановлюють факт набуття права власності на житловий будинок, а саме: довідка від 21.04.2020 № 3265987548 та технічний паспорт від 21.04.2020 № 3265987548, видані ТОВ «Лемінгтон» та без наявності документа, який би посвідчував речове право відповідача на земельну ділянку або присвоєння будинку адреси. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Відповідач не міг набути право власності на спірний об`єкт за вимогами ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 43 Порядку № 1127 в силу відсутності у нього речових прав на земельну ділянку під таким об`єктом. Пунктом 42 Порядку № 1127 встановлено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Відповідач не міг набути прав на спірний об`єкт відповідно до приписів п. 42 Порядку № 1127 в силу відсутності рішення про присвоєння такому об`єкту адреси. Законодавчі норми передбачають два альтернативні механізми набуття права власності за спрощеною процедурою державної реєстрації таких прав на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, за умовами вищенаведених норм державний реєстратор залежно від того, чи велись на території певної адміністративно-територіальної одиниці погосподарські книги на такі об`єкти нерухомого майна, має керуватися відповідним вищезазначеним законодавством та керуватися пунктом 42 або пунктом 43 Порядку № 1127. Відповідач, стверджуючи про те, що у державного реєстратора було достатньо підстав для проведення державної реєстрації його права власності на спірний будинок зазначає, що згідно з наданою довідкою ТОВ «Лемінгтон» у спірного будинку є адреса: [ADDRESS] та останнім надано копію технічного паспорту на цей будинок. Міська рада не погоджується з доводом відповідача про надання ним встановленого переліку документів на підставі яких, законодавство надає можливість здійснити державну реєстрацію, відповідач, жодним чином не пояснив ненадання державному реєстратору виписки з погосподарської книги. Також, присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси підтверджує виключно рішення органу місцевого самоврядування, а такого документа органу місцевого самоврядування (рішення або довідки) відповідачем надано не було державному реєстратору. Представник позивача звертаєувагу суду на те, що власником земельної ділянки є територіальна громада м. Харкова, що також не спростовується самим відповідачем. Стосовно земельної ділянки, за вимогами ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. За наслідком набуття права власності на спірний об`єкт, до набувача незалежно від волі власника такої ділянки переходить право на відповідну її частину. Протиправне набуття прав на нерухоме майно породжує протиправне набуття прав на землю, яку воно займає, що свідчить про порушення прав та законних інтересів Харківської міської ради як власника земельної ділянки під спірним об`єктом. 23.03.2021 представником відповідача подано письмові пояснення по справі, де вказує наступне. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою ного виникнення. Тобто, право власності вже існувало станом на 1990 рік у зв`язку з побудовою об`єкту, а його реєстрація у Державному реєстрі речових прав - тільки офіційне визнання державою. До 05.08.1992 не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, тому не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992, при набутті права власності на такі об`єкти. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 у індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Матеріалами справи підтверджується, і позивачем не спростовано того, що об`єкт нерухомого майна побудовано у 1990 році, а відповідачем, в свою чергу, надано доказ того, що об`єкт побудовано у 1990 році. Відповідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень №1127 від 25.12.2015 року, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Відповідачем надано державному реєстратору зазначені документи для проведення державної реєстрації. Отже, реєстрація здійснена у визначеному законодавством порядку. Порядок присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова, не регулює питання присвоєння поштової адреси індивідуальним (садибним) житловим будинкам, збудованим до 05 серпня 1992 року. Більш того, присвоєння поштової адреси індивідуальному (садибному) житловому будинку без наявності зареєстрованого права власності не передбачено. Отже, Порядок присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова не розповсюджується на дані правовідносини, оскільки відповідно до ч.І ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. В даному випадку, належним доказом того, що об`єкту присвоєна поштова адреса є довідка про технічні характеристики об`єкта від 21.04.2020 №3265987548. видана ТОВ Лімінгтон. В даному випадку не ставиться питання щодо порядку присвоєння поштової адреси, оскільки даний об`єкт нерухомого майна не є новоствореннм, а збудований у 1990 році. Також, житловий будинок не перебував у власності, користуванні іншої особи, оскільки з моменту побудови (1990 рік) та станом на сьогоднішній день житловий будинок перебуває у власності відповідача, ніякого переходу права не відбувалося, тому положення ч.1 ст.120 Земельного Кодексу України не дані правовідносини не розповсюджується. Земельній ділянці кадастровий номер не присвоєно, державну реєстрацію права власності щодо неї не здійснено, площа та межі не визначено, дані щодо неї в Державний земельний кадастр не внесено, отже земельна ділянка не може виступати як об`єкт цивільних прав в даному випадку, тому аргументи про порушення прав Харківської міської ради, як власника земельної ділянки, слід залишити без уваги як необгрунтовані. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила про її задоволення. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на обставини, викладені в письмових поясненнях по справі. Третя особа приватний нотаріус ХМНО Клопотов С.Д. у судове засідання не з`явився, до суду 23.02.2021 надійшла заява про розгляд справи без участі третьої особи, проти ухвалення рішення не заперечує. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до інформаційної довідки №214084162 від 26.06.2020, житловий будинок, літ. «А-1», загальною площею 50,1 кв.м., житловою площею 46,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2076024163101, на праві власності належить [PERSON] . Державна реєстрація права вланості проведена 29.04.2020 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клпоотовим С.Д. Підстави для державної реєстрації: технічний паспорт, серія та номер: 3265987548, виданий 21.04.2020, видавник: ТОВ «ЛІМІНГТОН»; Довідка, серія та номер: 3265987548, видана 21.04.2020, видавник: ТОВ «ЛІМІНГТОН». Відповідно до технічного паспорту набудинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , виготовлений станом на 21.04.2020 ТОВ «ЛІМІНГТОН, житловий будинок збудований в 1990 році (а.с. 17-19). 21.04.2020 ТОВ «ЛІМІНГТОН» було видано довідку №3265987548 про те, що 21.04.2020 було обстежено об`єкт нерухомого майна та проведено комплекс робіт за результатами чого встановлено, таке: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у [ADDRESS] , відповідає перелічиним у Довідці характеристикам (а.с.20). Звертаючись до суду з даним позовом Харківська міська рада посилалася, зокрама, на те, що відповідачем\~в порушення вимог п. 42 Порядку № 1127, не надано державному реєстратору документа, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Частиною 1\~статті 182 ЦК України передбачено, що\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України та обтяжень таких прав регулюються\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV. Так, відповідно до пункту першого частини першої\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п.1. ч.1 ст.4\~статті 10 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державній реєстрації прав підлягають \~право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва. Згідно ч.1 ст.5\~статті 10 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~у\~Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частиною першою\~статті 10 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Згідно з пунктом 1 частини третьої\~статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення (пункт другий частини третьої статті 10 Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з ч.1 ст.18\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником ; видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Як вказує представник відповідача, спірне нерухоме майно було побудовано до 05 серпня 1992 року, тому не підлягає проходженню процедури прийняття в експлуатацію, при цьому технічного паспорту достатньо для державної реєстрації права власності на будівлю. Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 затверджено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі - Порядок). Реєстрація вказаного новозбудованого об`єкту нерухомого майна проведена державним реєстратором на підставі п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Відповідно до п. 42 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна. У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені\~статтею 31\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до положень п.41 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами; У статті 37 цього Закону передбачені повноваження щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою. Так,\~ до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження:\~ підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту, повідомлення про прийняті рішення з таких питань адміністратора інформаційної системи Міністерства юстиції України, з питань найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ тощо - національного оператора поштового зв`язку, органу ведення Державного реєстру виборців; \~прийняття рішень про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів нерухомого майна у випадках та порядку, встановлених\~Законом України\~"Про регулювання містобудівної діяльності"; Рішенням Харківської міської ради №325/1 від 06 липня 2011 року затверджено Порядок присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території м. Харкова. Порядок про присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова (далі - Порядок) визначає на території Харкова єдині правила присвоєння адрес земельним ділянкам і нерозривно зв`язаним з ними будівлям і спорудам, встановлює єдині правила визначення адрес, їх склад і структуру. Дія даного Порядку поширюється на всі види адресної інформації (адреси) щодо об`єктів нерухомості всіх форм власності в місті Харкові. Відповідно до п.1.4-1.7 Порядку адреса об`єкту нерухомості після проведення процедури присвоєння або зміни повинна бути зареєстрована у Єдиному адресному реєстрі міста Харкова. Адреси присвоюються за заявами юридичних та фізичних осіб - власників об`єктів нерухомості (далі - заявники), відповідних органів місцевого самоврядування, а також органів державної виконавчої влади щодо об`єктів нерухомості державної власності. Присвоєння, зміна, анулювання адрес здійснюється на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради, крім адрес земельних ділянок. Проект рішення про присвоєння, зміну або анулювання адрес об`єктів нерухомості готує та виносить на розгляд виконавчого комітету Харківської міської ради управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради (далі - управління містобудування та архітектури) відповідно до Регламенту виконавчих органів Харківської міської ради. Разом з тим, матеріали справ не містять доказів того, що спірному об`єкту нерухомого майна була присвоєна адреса. Між тим, як зазначалось вище документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна (п.42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127). В ході розгляду справи правовстановлюючих документів на право власності або користування земельною ділянкою (для будівництва або реконструкції об`єктів), стосовно земельної ділянки [ADDRESS] надано не було. Виходячи з викладеного, підстави вважати, що державна реєстрація права приватної власності на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна №2076024163101 проведена відповідно до вимог діючого законодавства у суду відсутні. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Суд вважає, що Харківською міською радою визначено належний спосіб захисту прав та законних інтересів міської ради, що в даному випадку є скасуванням державної реєстрації прав, незаконно проведеної приватним нотаріусом ХМНО Клопотовим С.Д. за [PERSON] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. ст.12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.\~76\~, ч. 1,\~2\~ст.\~77, ч. 1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1, 2, 5\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених Харківською міською радою позовних вимог, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1293 від 02.07.2020 (а.с.8). Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги задовольняються судом в повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 2102 грн. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved