Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Трансмаг" про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року, середньої заробітної плати, починаючи з дня звільнення\~27.02.2015 по день фактичного розрахунку, моральної шкоди у розмірі 5000 грн., посилаючись на те, що вона працювала на підприємстві з 06 вересня 2005 року на посаді бухгалтера та була звільнена з роботи за угодою сторін з 27.02.2015. Станом на момент звільнення заборгованість по заробітній платі складала 12 000 грн., які своєчасно виплачено не було і через що позивач зазнала моральних страждань, у звязку з чим звернулася до суду. Заочним рішення суду від 06.10.2015 позовні вимоги [PERSON] задоволено, стягнуто з ТОВ «Трансмаг» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 12000,00 (дванадцять тисяч) гривень, середню заробітну плату, починаючи з дня звільнення\~27.02.2015 по день фактичного розрахунку, моральну шкоду. Ухвалою від 10.12.2015 зазначене заочне рішення суду від 06.10.2015 про стягнення заборгованості скасовано, та призначено розгляд справи на 22.12.2015. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судові засідання призначені на 22.12.2015, 18.01.2016 та 02.02.2016 не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно працювала у ТОВ "Трансмаг" з 06 вересня 2005 року (наказ № 9к від 01.09.2005 ) бухгалтером та звільнена за угодою сторін з 27 лютого 2015 року (наказ № 5к від 27.02.2015), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією трудової книжки (а.с. 8). На день звільнення позивача ТОВ "Трансмаг" не провело повний розрахунок по виплаті заборгованості по заробітній платі. Ухвалою суду від 02 лютого 2016 року позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за затримку при звільненні залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Відповідно до наданої довідки ТОВ «Трансмаг» заборгованість перед позивачем складає 11\~522,87 грн., яка міститься в матеріалах справи та яку позивач визнає. Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ч. 1\~ст. 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У відповідності до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п. 9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року\~із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5000 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. Згідно із ч. 3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial