Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

22.08.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить стягнути з відповідача - Державного підприємства "Дослідне господарство імені О.В. Суворова" Національного наукового центру "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова" Національної академії аграрних наук України (далі - ДП "ДГ ім.О.В.СУВОРОВА" ННЦ "ІВІВ ім.В.Є.Таїрова") на його, позивача, користь грошову суму (матеріальну допомогу, що входить до структури заробітної плати) в розмірі 59052 гривні та судовий збір на користь держави в розмірі 768грн.40коп. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що з 1964 року до лютого 2017р. він працював у ДП "ДГ ім.О.В.СУВОРОВА" ННЦ "ІВІВ ім.В.Є.Таїрова", з яких на посаді директора - з 1988 року, тобто, 29 років - до того часу, як наказом ДП «ДГ ім.О.В.Суворова» №17 від 07.02.2017 року він, позивач, у віці 70 років був звільнений з займаної посади за згодою сторін на підставі ч.1ст.36 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію, проте не отримав усіх виплат, пов`язаних з цією подією - заробленої ним заробітної плати в повному обсязі, до складу якої входить і грошова допомога у зв`язку з виходом на пенсію. ДП «Дослідне господарство імені О. В. Суворова» засноване на основі державної власності, перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном. Тому з питання отримання грошової допомоги він, позивач звернувся листом до Національної академії аграрних наук України, за результатами розгляду якого отримано листа №10.2-03/589 від 19.12.2018 року на ім`я директора ДП «ДГ імені О.В. Суворова» ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова» Русанжика І.Г. , в якому Національна академія аграрних наук України зазначила, що згідно чинного законодавства України він, позивач, має право на отримання благодійної допомоги у грошовому виразі в розмірі 6 (шести) місячних окладів керівника господарства, які були чинними на момент звільнення [PERSON] , проте, станом на сьогодні, ця грошова допомога не виплачена, тому він, позивач, змушений звернутися до суду. У судовому засіданні Позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі, визнавши за ним право на отримання цієї допомоги, яку стягнути на його користь з відповідача, стверджуючи, що керівник відповідача мав розглянути це питання, і, в разі відсутності коштів, запланувати ці витрати на наступний рік, але досі питання не розглянув, та й не звернувся з відповідним листом за роз`ясненнями до владної структури, якій це державне підприємство підпорядковується. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, надавши відзив на позов, яким посилається на те, що можливість виплати грошової допомоги у розмірі не більш, ніж шість посадових окладів в разі виходу на пенсію керівникові підприємства дійсно передбачена Постановою Президії Національної академії аграрних наук №7/14 від 11 квітня 2018 року і Постановою Кабінету Міністрів України №859 від 19 травня 1999 року, але в даних постанові йдеться лише про можливість, а не обов`язок такої виплати, яка залежить від доходів підприємства. На думку відповідача, у листі Національної Академії №10.2-03/589 від 19 грудня 2018 року, на який посилається позивач, вказано, що відповідно до Постанови КМ України від 29.11.2006 №1673 «Про стан фінансово-бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів», благодійна допомога суб`єктів господарювання, державна частка у статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, становить сума витрат, у розмірі не більш, як 1% (один відсоток) обсягу чистого прибутку (за результатами попереднього звітного року). Крім того, представник відповідача у судовому засіданні, пояснивши, що давно знайома з позивачем і дуже його поважає, але за попередній рік підприємство (відповідач) мало самі лише збитки, тому, за таких умов надання благодійної та іншої допомоги підприємство не має можливості. Крім того, на думку керівництва відповідача, грошова допомога, яка передбачена вищезазначеними Постановами не є виплатою яка входить до структури заробітної плати, враховується для розрахунку вихідної допомоги при виході на пенсію відповідно до ст.44 КЗпП України. Вихідна допомога розраховується на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Позивач пояснив, що він є заслуженим працівником сільського господарства, до лютого 2017 року працював на посаді директора ДП - відповідача, за його керівництва це підприємство мало більш, ніж по два мільйони гривень прибутків, тобто, за період виконання ним, позивачем посадових обов`язків директора ДП «ДГ ім.О.В.Суворова» господарство демонструвало стійкі фінансові результати, приносило прибуток, жодного разу не допустило затримок виплати заробітної плати працівникам, він виходив на пенсію у 2017році, тому йому достеменно відомо, що за 2016 рік (попередній цій події) підприємство мало достатні прибутки (вісім мільйонів сто сімдесят одну тисячу гривень) для нарахування йому і виплати заробленої ним, позивачем, допомоги, яку лише він з усіх підприємств Академії наук не отримав. Раніше з цим питанням не звертався ані до підприємства, ані до суду, оскільки тяжко хворів на онкозахворювання і був зайнятий лікуванням. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, одноосібним засновником Державного підприємства «Дослідне господарство імені О.В.Суворова» є Національна академія аграрних наук, тобто, державне підприємство «Дослідне господарство імені О. В. Суворова» засноване на основі державної власності, перебуває у віданні Національної академії аграрних наук України, як органу управління державним майном. З питанням про отримання грошової допомоги він, позивач, звернувся листом до Національної академії аграрних наук України, за результатами розгляду якого було видано лист № 10.2-03/589 від 19.12.2018 року на ім`я Директора ДП «ДГ імені О.В. Суворова» ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова» Русанжика І . Г . , в якому Національна академія аграрних наук України зазначила, що враховуючи зазначене вище, а також стійкий фінансовий стан ДП «ДГ «імені О.В. Суворова», Академія просить розглянути згадане вище звернення та згідно чинного законодавства України надати благодійну допомогу [PERSON] у грошовому виразі в розмірі 6 (шести) місячних окладів керівника господарства, які були чинними на момент звільнення...". Проте, стверджує позивач, станом на сьогодні, грошова допомога в розмірі шести місячних окладів керівника ДП «ДГ ім. О.В. Суворова» йому не виплачена, тому він змушений звернутися до суду. Представник відповідача наполягав на відсутності у відповідача законодавчих та фінансових можливостей здійснити таку виплату. Вислухавши позивача, представника відповідача, вислухавши доводи сторін у судовому засіданні, розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно п.1ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, у зв`язку з чим, відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, що подане відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ст.ст.76,81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків, тощо. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: - згідно копії наказу за №133-к від 28.12.2015 року, позивач був призначений на посаду директора ДП «ДГ імені О.В. Суворова» ННЦ ( а.с.9); - згідно копії контракту від 28.12.2015 року, між позивачем та Національним науковим центром "Інститут виноградарства і виноробства ім.В.Є.Таїрова" в особі директора інституту Власова В.В. було укладено контракт щодо умов призначення позивача на посаду директора ДП «ДГ імені О.В. Суворова» ННЦ строком з 31.12.2015 року до 31.12.2016р. ( а.с.10-13); - згідно додаткової угоди №1 від 30.03.2016 року до контракту від 28.12.2015 року, сторони домовились про внесення змін до розділу з "Умови матеріального забезпечення керівника", а саме: п.3.1 визначає, що за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності (а.с.14); - згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] , позивач 12.05.1988 року був призначений на посаду директора совхозу ім.Суворова та звільнений 07.12.2017 року за згодою сторін (а.с. 15- 16); - з наданої суду копії листа НААН України №10-2-03/589 від 19.12.2018 року на звернення позивача до Національної академії аграрних наук України, вбачається, що було надано відповідь на ім`я Директора ДП «ДГ імені О.В. Суворова» ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова» Русанжика І .Г. , в якому Національна академія аграрних наук України зазначила, що "пунктом в) постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 р, № 1673 «Про стан фінансово - бюджетної дисципліни, заходи щодо посилення боротьби з корупцією та контролю за використанням державного майна і фінансових ресурсів» встановлено, що благодійна, спонсорська та інша допомога суб`єктів господарювання, державна частка у статутному фонді яких перевищує 50 відсотків, становить сума витрат в розмірі, що не перевищує один відсоток обсягу чистого прибутку (за результатами попереднього звітного року)...". Проте, в разі виникнення об`єктивної потреби у плануванні зазначених витрат понад визначені граничні розміри та/або за відсутності чистого прибутку, йдеться в тому ж листі, "...їх обсяг встановлюється за рішенням органу, уповноваженого управляти майном (корпоративними правами) суб`єкта господарювання, відповідно до поданого суб`єктом розрахунку таких витрат, за погодженням з органами, уповноваженими затверджувати фінансові плани. Враховуючи зазначене вище, а також стійкий фінансовий стан ДП «ДГ «імені О.В. Суворова», Академія просить розглянути згадане вище звернення та згідно чинного законодавства України надати благодійну допомогу [PERSON] у грошовому виразі в розмірі 6 (шести) місячних окладів керівника господарства, які були чинними на момент звільнення...". На твердження позивача, орган, уповноважений управляти майном (корпоративними правами) суб`єкта господарювання, та орган, уповноваженими затверджувати фінансові плани, - це безпосередньо держава, доля якої в уставному капіталі підприємства є 100 відсотків, - в особі Академії Наук України, - прямо зазначила, що йому, позивачу, підлягає виплаті ця допомога, яка й є складовою заробітної плати, але суду відповідачем не надано листа безпосереднього керівника відповідача щодо узгодження цього питання з вищестоящим керівництвом, тобто, оскільки виникла об`єктивної потреба з-за звернення позивача у плануванні витрат - виплаті зазначеної допомоги на користь позивача понад визначені граничні розміри та/або за відсутності чистого прибутку, керівництво відповідача не зверталося до органу, уповноваженого управляти майном, для ухвалення (чи відмови) рішення щодо встановлення обсягу таких витрат, тобто, керівник підприємства одноосібно, на власний розсуд і за власним бажанням, безпідставно, не вживаючи заходів щодо з`ясування цього питання, відмовив позивачу у виплаті належної йому допомоги при звільненні, що входить до обсягу заробітної плати, тим більш, що, як вбачається з цього ж листа, директору ДП "ДГ імені О.В. Суворова " ННЦ "Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова" Русанжику І. Г . було прямо і наполегливо рекомендовано розпорядником коштів - надати благодійну допомогу [PERSON] у грошовому виразі в розмірі 6 (шести) місячних окладів керівника ДП «ДГ ім. О.В. Суворова», які були чинними на момент звільнення [PERSON] , яка, станом на сьогодні, позивачу не виплачена і її виплата взагалі не розглядалася ( а.с.17); - постановою президії НААН України № 7 від 11.04.2018 року визначені умови і розміри оплати праці керівників державних підприємства дослідних господарства НААН у 2018 році ( а.с.18), згідно п.5 якої визначено, що керівнику підприємства виплачується допомога не більш, ніж шість посадових окладів при виході на пенсію, за умови достатніх прибутків; - позивач стверджує, що за його керівництва господарство мало достатньо високий рівень прибутків, що підтверджується копією аналізу господарсько-фінансової діяльності ДП «ДГ ім. О.В. Суворова" за 2016 рік, згідно якого господарство отримало прибуток в розмірі 8171000 грн. ( а.с.19-21); - також успішне господарювання господарства та керівництво ним позивача підтверджується наданими суду позивачем копіями (оригінали були надані для огляду) різні грамоти, якими неодноразово позивач бу нагороджений: розпорядження Верховної ради України № 1258 від 28.09.2005 року про нагородження [PERSON] Почесною грамотою Верховної ради України, посвідчення №6228 «Заслуженого працівника сільського господарства України», що присвоєне Указом Президента України № 23/2006 від 20.01.2006року; нагорода почесною відзнакою [NUMBER] від 26.10.2006 року; відповідно до рішення Президії Української академії аграрних наук №15 від 26.10.2006 року; почесна відзнака Голови Одеської обласної державної адміністрації «За вагомий внесок у розвиток агропромислового виробництва, високий професіоналізм, багаторічну сумлінну працю в сільському господарстві та з нагоди 60-річчя від дня народження » від 03.11.2006 року; дипломом переможця районного щорічного конкурсу «Людина року Болградщина» від 2011року, почесна грамота «За вагомий внесок у забезпеченні розвитку агропромислового виробництва, соціальної сфери на селі, сумлінну працю та високий професіоналізм» [NUMBER] від 17.11.2010 року Кабінету Міністрів України; подяка за [NUMBER] від 31.10.2012 року Кабінету Міністрів України; нагорода почесною відзнакою [NUMBER] від 19.08.2009 року; почесна відзнака [NUMBER] від 04.11.2011року Одеської обласної ради; почесна грамота ННЦ «Інститут виноградарства і виноробства ім. В.Є.Таїрова» НААН України «за вагомі трудові досягнення, багаторічну плідну працю, високий професіоналізм, вагомий особистий внесок у розвиток вітчизняного сільського господарства, зокрема галузі виноградарства та з нагод 70-річчя від дня народження » 2016рік, тощо (а.с.23-27); Відповідно до ч.1ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вираженні, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Ст.2 цього ж Закону визначено структуру заробітної плати, до складу якої входить: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже, грошова допомога у розмірі шести посадових окладів підпадає під поняття «інші заохочувальні та компенсаційні виплати» та входить до структури заробітної плати. Згідно до абз.3 ст.15 вказаного Закону, оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до абз.2 ст.4 Закону України «Про оплату праці», для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, джерелом коштів на оплату праці працівників є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел. Ч.1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. На підставі ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, враховуючи вищевикладене, на підставі наданих суду позивачем доказів, суд дійшов висновку щодо наявності обґрунтованих і законних підстав для задоволення позовних вимог судовим рішенням. Дійшовши висновку щодо задоволення позову, суд, на підставі ст.141 ЦПК України, має з відповідача на користь держави стягнути судовий збір в розмірі 768,40грн.

Outcome: approved