Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за необлікований (донарахований) об`єм природного газу. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Позивачу на підставі постанови НКРЕКП №845 від 29.06.2017 видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах міста Кривого Рогу (крім житлового масиву Інгулець та Криворізького району Дніпропетровської області). Відповідач є споживачем природного газу за адресою: [ADDRESS] . Домоволодіння за зазначеною згідно до акту на відключення від 12.07.2017 опломбоване пломбою на вводі, у зв`язку із заборгованістю. 11.04.2019 за адресою відповідача, представниками ПАТ «Криворіжгаз» було складено акт про порушення №6587, відповідно до якого було встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року, а саме: несанкціоноване відновлення газопостачання споживачем. Порушення пломбувального матеріалу, пломбувальний матеріал розтягнуто. Акт про порушення підписано відповідачем та отримано другий примірник. Порушення усунене шляхом механічного від`єднання, про що складено відповідний акт. Позивачем було складено розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу та його вартості за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв відповідача за період з 11.10.2018 по 11.04.2019 на суму 6 600,43 грн. Боржнику в установленому порядку було направлено рахунок на оплату не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості, однак сплата боргу не здійснена. На момент подачі позовної заяви договір про реструктуризацію існуючого боргу не укладено. Таким чином, позивач просить суд задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 6 600,43 грн, 3% річних (з урахуванням положень ст. 625 ЦК України та судовий збір у сумі 1 921 грн. Представник позивача, відповідно до ч. 1 ст. 276 ЦПК України, подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, про що свідчить лист-повідомлення суду від 27.11.2019 за вих. №10, та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 21.01.2020, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзив на позовну заяву. У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому, згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, що регулюють питання виконання зобов`язань та Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Судом встановлено, що згідно постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 ПАТ «Криворіжгаз» наділене правом провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг та Криворізького району Дніпропетровської області (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в м. Кривий Ріг) в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні підприємства. В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015, зазначено, що оператор газорозподільної системи (далі Оператор ГРМ) це суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Отже, позивач є газорозподільним підприємством оператором газорозподільної системи в розумінні п.п. 3 п. 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, регулюються положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги"(далі - Закон). Статтею 12 Закону визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. (ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги") Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 зазначеного Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому, відсутність письмово оформленого договору не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц, від 18.03.2019 у справі №210/5796/16-ц та підтримана Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 25 липня 2019 року по справі № 916/2267/17. Більше того, Верховний суд в постанові №750/12850/16-ц зробив висновок, що питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами належить до предмета доказування у справі. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У позові позивач посилається на ту обставину, що відповідач, який мешкає за адресою: [ADDRESS] , є споживачем природного газу, на підтвердження чого надає інформацію про зареєстрованих осіб за вказаною адресою (а.с. 10-11). Проте, як убачається з відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 18.10.2019, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). Крім цього, згідно до акту про порушення №6587 від 11.04.2019, з пояснень [PERSON] , убачається що останній цілісність пломби не порушував, кран відкривали інші особи. (а.с. 14) Тобто, матеріали цивільної справи не містять жодних доказів, щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами (споживання природного газу) саме [PERSON] , як і не містять доказів, що домоволодіння за вказаною адресою належить відповідачу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ст. 13 ЦПК України) Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України) З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, внаслідок чого у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed