Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до підприємства обєднання громадян "Мукачівське учбово-виробниче підприємство № 1 Українського товариства сліпих" про визнання незаконним та скасування наказу № 35/К директора підприємства обєднання громадян "Мукачівське учбово-виробниче підприємство №1 Українського товариства сліпих" [PERSON] від 19.07.2017 про звільнення [PERSON], «чергової по гуртожитку» з займаної посади у звязку зі скороченням штату (п. ч.1 ст..40 КЗпП України) та поновлення її на роботі на підприємстві обєднання громадян "Мукачівське учбово-виробниче підприємство № 1 Українського товариства сліпих" на посаді рівнозначній чергового по гуртожитку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом директора підприємства обєднання громадян "Мукачівське учбово-виробниче підприємство № 1 Українського товариства сліпих" [PERSON] № 35/К від 19.07.2017 «Про звільнення [PERSON]» позивача було звільнено з посади «чергової по гуртожитку» у звязку з скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому вважає таке звільнення незаконним з огляду на те, що звільнення було проведено з грубим порушенням законодавства України про працю, яке регламентує підстави та процедуру звільнення працівників, оскільки при звільненні їй не було запропоновано іншої посади на підприємстві, не зважаючи на те, що при скороченні чисельності чи штату працівників, у звязку із змінами в організації виробництва і праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Також зазначає, що їй не було запропоновано всі вакантні посади, які були на підприємстві протягом двох місяців та на день звільнення. З огляду на зазначене просила суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності та винесення судом заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, а тому відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України суд, за згоди позивача, розглянув справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу директора підприємства обєднання громадян "Мукачівське учбово-виробниче підприємство № 1 Українського товариства сліпих" [PERSON] № 35/К від 19.07.2017 «Про звільнення [PERSON]» позивача було звільнено з посади «чергової по гуртожитку», гуртожиток по вул. Нова, № 6 з займаної посади у звязку з скороченням штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55). Відповідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Також у ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. При цьому судом встановлено наступне. 12.05.2017 року директором підприємства обєднання громадян "Мукачівське учбово-виробниче підприємство №1 Українського товариства сліпих"було [PERSON] було прийнято наказ №23/К «Про проведення організаційно-штатних заходів по скороченню чисельності і штату працівників» відповідно до п. 1 якого вирішено виключити з 19 липня 2017 року з штатного розпису наступних посад ПОГ «Мукачівське УВП № 1 УТОС»: завідувач бібліотеки 1 штатна одиниця, охоронець 4 штатні одиниці, прибиральник територій -2 штатні одиниці, черговий по гуртожитку 8 штатних одиниць, монтажник саніторано-технічного устаткування -1 штатна одиниця. Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно із частинами першою та третьою статті 49-2 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного суду України від 01 квітня 2015 року №6-40цс15 і згідно\~ст.360-7 ЦПК України\~є обовязковим для застосування. Окрім цього як встановлено судом у ПОГ «Мукачівське УВП № 1 УТОС» відбулися зміни в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників, зокрема, де працювала позивач. З врахуванням вищенаведеного та того, що суду не надано доказів того, що відповідачем були запропоновані позивачу всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом двохмісячного періоду з дня попередження про звільнення і які існували на день звільнення, а тому суд приходить до висновку, що при звільненні позивача відповідачем не дотримані вимоги ч. 3\~статті 49-2 КЗпП України, а тому позов підлягає до задоволення. На підстав ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн. в дохід держави. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

Outcome: approved