Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

05 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 грудня 2015 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя не склалося за різності характерів та поглядів на сім`ю та життя, внаслідок чого виникали сварки та непорозуміння. Спільне проживання припинили шість місяців тому, проживають окремо. Вважає, що збереження сім`ї неможливе за формального її існування, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач в поданій заяві просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зазначивши, що з відповідачем не підтримують шлюбних відносин з грудня 2020 року, натепер проживають окремо, дитина проживає з нею; після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище " [PERSON] " та не стягувати з відповідача судові витрати (вх. № 2915/21-вх 11.05.2021). Відповідач також у своїй заяві позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу визнав, просив справу слухати в його відсутність (вх. № 2916/21-вх 11.05.2021). Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 29 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис № 1842); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 29 грудня 2015 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с. 3). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві на підставі актового запису № 34 від 06 січня 2016 року (а.с. 4). З грудня 2020 року шлюбні відносини між подружжям припинені за різності характерів та поглядів на сім`ю та життя, внаслідок чого виникали сварки та непорозуміння. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , відповідач зареєстрований та проживає в [ADDRESS] ; дитина проживає разом з позивачем, чого не заперечувалося сторонами. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України позивач має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". На прохання позивача суд не стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved