Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку, повязаного з виробництвом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 25.02.1988 року по 28.04.2016 рік працював у ПАТ «Запорізький металургійний. 06.07.2011 року ним та іншими працівниками, згідно з графіком ремонту і технічного обслуговування устаткування в цехах комбінату, виконувалися роботи з ремонту рольганга №10 стану «Слябинг-1150». Під час цього трапився нещасний випадок, в результаті якого він з висоти трьох метрів впав на рольганг і отримав каліцтво. Висновком МСЕК від 02.02.2012 року серія АВ №008643 йому була встановлена стійка втрата працездатності 60% та 3 група інвалідності. За результатами останнього висновку МСЕК від 12.03.2015 року серія АБ №0028473, в результаті нещасного випадку, повязаного з виробництвом, йому було встановлено 30 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності. Через отримання трудового каліцтва він зазнає значних моральних страждань, порушився його нормальний образ життя, не може влаштуватися на повноцінну роботу з причин інвалідності та протипоказань, порушені його нормальні життєві звязки, позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, продовжувати звичний для себе спосіб життя. У звязку з цим, він постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, емоційних спалахів, поганому сні, на фоні сильних переживань внаслідок відсутності можливості на повноцінне, здорове життя.Просив суд стягнути із ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на його користь моральну шкоду в сумі 60000 гривень. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Пояснення суду в обґрунтування позовних вимог надала аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вважала за можливе їх задовольнити в сумі 10000 гривень, в обґрунтування своєї позиції надала пояснення аналогічні тим, що викладені у письмовій заяві (а.с.48). Наголошувала на тому, що нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, стався в тому числі з вини позивача. Також просила суд врахувати, що при повторному огляді МСЕК втрата працездатності вже становила 30%, що свідчить про часткове відновлення [PERSON] здоровя та можливість працювати при змінах умов праці, а також те, що після отриманої травми [PERSON] продовжував трудову діяльність на комбінаті, що підтверджується записами у трудовій книжці, а його подальше звільнення обумовлено угодою сторін. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], [INFO], перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 25.02.1988 року по 28.04.2016 року, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6-7). Як вбачається з акту №7 від 09.07.2011 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, 06.07.2011 року о 10-10 годині у ВАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (ВАТ «Запоріжсталь») стався нещасний випадок, потерпілим від якого є [PERSON], [INFO], який, перебуваючи на посаді стропальника, виконуючи за завданням роботи з ремонту рольгангу №10 «Слябінг-1150», впав з висоти близько 3 метрів на рольганг. Встановлено причини нещасного випадку, серед яких основна організаційна: невиконання посадових обовязків майстром з ремонту механообладнання [PERSON], супутня організаційна: невиконання вимог інструкції з охорони праці працівниками [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.11-13). Відповідно до акту розслідування нещасного випадку від 06.07.2011 року, нещасний випадок із [PERSON] стався під час виконання ним трудових обовязків, вважається повязаним із виробництвом, складено акт форми Н-1. Встановлено причини нещасного випадку, серед яких основна організаційна: невиконання посадових обовязків майстром з ремонту механообладнання [PERSON], супутня організаційна: невиконання вимог інструкції з охорони праці працівниками [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-10). Відповідно до протоколу №1/03 від 19.03.2012 року засідання комісії з охорони праці ВАТ «Запоріжсталь», розмір одноразової допомоги [PERSON] у звязку з нещасним випадком на виробництві, що стався 06.07.2011 року, зменшено на 0,5% за порушенням ним вимог нормативно-правових документів з охорони праці (а.с.55). Згідно з результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії (довідка від 02.02.2012 року серії АВ №008643) [PERSON] була встановлена стійка втрата професійної працездатності 60% та 3 третя група інвалідності з причин трудового каліцтва. Даний факт відповідачем визнається та не оспорюється. За результатами повторного огляду МСЕК (довідка від 12.03.2015 року серії АБ №0028473) [PERSON] було встановлено 30% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності з причин трудового каліцтва (а.с.16). Згідно із виписним епікризом ИБ 11054 [PERSON] встановлено клінічний діагноз : сочетальна спинальна травма; компресійний осколковий перелом L1,2 хребців, перелом дуги L2; стеноз спинномозкового каналу на рівні L1, забій конусних відділів спинного мозку легкого ступеню, больовий синдром; перелом першої пясної кістки зліва; забій грудної клітини; травматичний шок першого ступеня (а.с.19). Відповідно до виписного епікризу ИБ 18054 [PERSON], який поступив до відділення нейрохірургії 08.11.2011 року, встановлено клінічний діагноз: сочетальна спинальна травма; консолідований компресійний осколковий перелом L1,2 хребців, перелом дуги L2, посттравматичний арахноміеліт, больовий синдром, легкий нижній парапарез ступеню (а.с.18). Відповідно до вступного епікризу за 2012 рік, [PERSON] перебуває під диспансерним спостереженням з 2011 року з діагнозом: консолідований компресійний перелом L1,2 хребців (а.с.21). Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда №268 від 12.03.2015 року [PERSON] потребує відновної терапії, медичного спостереження, санітарно-курортного лікування (а.с.22-26). Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача, де під час виконання ним трудових обовязків 06.07.2011 року трапився нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, і він отримав травму. У звязку з трудовим каліцтвом, за висновком МСЕК від 02.02.2012 [PERSON] встановлено третю групу інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності, при повторному огляді МСЕК 12.03.2015 року [PERSON] встановлено 30% втрати працездатності та 3 групу інвалідності, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється відповідачем. У відповідності до п.14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві НПАОП 0.00-6.02-04, затверджений постановою КМУ від 25.08.2004 року №1112 (у редакції постанови №739 від 17.07.2009 року) визнаються повязаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися з працівниками від час виконання трудових обовязків. Отже, твердження відповідача щодо відсутності вини підприємства при настанні нещасного випадку спростовується вищевказаною нормою, оскільки складено акт нещасного випадку (форми Н-1), тобто саме повязаного з виробництвом. Відповідно до ст.43 Конституції України\~ кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст.9 Закону України "Про охорону праці"\~відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до\~ Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Оскільки на час звернення позивача до суду\~ Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності"\~ не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.\~ст.1167,\~ 1168 ЦК України. Згідно\~ст.23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов'язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров'я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров'я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров'я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому. У п.4.1\~рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004\~про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Згідно з п.13\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до\~ст. 237- 1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004р. зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення». Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов'язків на підприємстві відповідача, через настання нещасного випадку, отримав травму, в результаті чого, з причини трудового каліцтва, йому встановлено третю групу інвалідності із втратою професійної працездатності первинно ступенем 60%, повторно 30%, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв'язку з порушенням життєвих зв'язків, постійним фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком каліцтва, яке викликає моральні страждання із-за неможливості виконувати певний фізичний труд, він позбавлений в повній мірі реалізації свого права на труд, заробляти достатні гроші для утримання родини, все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно\~ ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до роз'яснень п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість завданих ушкоджень здоров'ю позивача, ступінь втрати його професійної працездатності, який первинно складав 60%, подальше поліпшення його здоров'я, оскільки при повторному огляду МСЕК втрата професійної працездатності встановлена 30%, встановлення у звязку з каліцтвом 3 групи інвалідності, а також те, що наявність невиконання [PERSON] інструкції з охорони праці не відноситься до основних причин нещасного випадку, що стався, відповідно до акту розслідування нещасного випадку та акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом. Виходячи з принципів розумності й справедливості,\~ з врахуванням конституційної значимості здоровя, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоровя, ступінь втрати професійної працездатності, повязані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 25000 гривень. В іншій частині позовні вимоги не знайшли свого підтвердження і тому задоволенню не підлягають. Згідно з ч.1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнений від сплати судового збору. Частина 3\~статті 88 ЦПК України, передбачає, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов заявлено на суму 60000,00грн., а судом задоволено його частково на суму 25000,00грн., то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави становить 574,21 грн.

Outcome: partial