Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать працівникові при звільненні та стягнення моральної шкоди. У подальшому позивач збільшив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь: 15777,13 грн. - заборгованості по заробітній платі; 4739,35 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 лютого по 23 березня 2015 року та 8000 грн. - моральної шкоди . В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до наказу №13-к від 02 лютого 2015 року його було звільнено із посади слюсара-ремотника 5 розряду цеху вантажно-розвантажувальних робіт ПАТ"Жидачівський ЦПК" на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, однак на день звільнення йому відповідно до вимог ст.116 КЗпП України, не було виплачено всіх сум, що належать до виплати від підприємства. Окрім того, йому було завдано вказавними діями підприємства моральну шкоду. Представник відповідача за довіреністю Хуткий А.Я. уточнені позовні вимоги позивача від 23.03.2015 року визнав частково, а саме визнав позовні вимоги позивача щодо стягнення 15777,13 грн. - заборгованості по заробітній платі та 4739,35 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 лютого по 23 березня 2015 року. В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди просив відмовити, посилаючись на те, що будь-яких доказів на підтвердження моральної шкоди суду не надано. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі встановив наступне. Згідно із наказом №13-к від 02 лютого 2015 року [PERSON] було звільнено із посади слюсара-ремотника 5 розряду цеху вантажно-розвантажувальних робіт ПАТ "Жидачівський ЦПК" на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (а.с.6). На день звільнення та на день постановлення рішення судом позивачу не було виплачено відповідачем належні йому при звільненні кошти. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються. Згідно із довідки №137 від 20.02.2015 року, яка видана ПАТ "Жидачівський ЦПК" заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати становить 15 777,13 грн.(а.с.19), а відповідно до довідки №138 від 20.02.2015 року середньомісячна заробітна плата позивача на момент звільненя складала 2843,62 грн.. Розрахунком, поданим позивачем, встановлено, що розмір середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать йому при звільненні на момент постановлення рішення становить 4739,35 грн.(а.с.34), що не оспорюється сторонами. Статтею 116 КзпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КзпП України, у випадку невиплати з вини власника належних звільненому працівнику сум у терміни, передбачені ст.116 КзпП України, підприємство зобов'язане виплатити працівнику його середній заробіток за увесь час затримки розрахунку. Ст.115 КЗпП України передбачені строки виплати заробітної плати, а ст.116 КзпП України - строк виплати сум, що виплачуються при звільненні. Виключень з цих правил КзпП не встановлено. Згідно роз'яснень, наданих судам у п.20 постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 №100. У зв'язку з чим позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з відповідача ПАТ "Жидачівський ЦПК" на його користь підлягають задоволенню і відповідно стягненню підлягає: 15777,13 грн. - заборгованості по заробітній платі та 4739,35 грн. - середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 лютого по 23 березня 2015 року Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги слід задовольнити частково. Порушення конституційного права особи (ст.43 Конституції України) на працю, яке включає в себе право на отримання заробітної плати, поза розумним сумнівом завдає особі моральних страждань. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Ураховуючи те, що внаслідок невиплати позивачу заробітної плати, останній зазнав моральних страждань, поскільки змушений був позичати гроші для забезпечення виконання договірних зобов"язань, що стверджено долученими документами, та були відсутні кошти на придбання медикаментів для виконання лікарських призначень дитині, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди та з урахуванням принципів розумності та справедливості суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Згідно із ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 243,60 грн. в частині позовних вимог про стягнення заборгованості з заробітної плати і середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать працівникові при звільненні та в розмірі 243,6 грн. в частині позову про стягнення моральної шкоди, оскільки позивач при поданні позовної заяви був звільнений від його сплати.

Outcome: partial