Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про стягнення коштів на утримання (аліментів) повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30.08.1997 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 68. За час шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Згідно рішення Жовківського районного суду Львівської області: від 26.11.2018 року шлюб між ними розірвано.Оскільки відповідач добровільно свого батьківського обов`язку по утриманню дітей не виконував, вона звернулась до суду за захистом прав дітей та рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 24.01.2019 року ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дітей по 2000 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Стверджує, що на даний час син [PERSON] досяг повноліття, тому стягнення аліментів на його користь припинено. Однак він є курсантом 1-го курсу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного , що підтверджується довідкою виданою Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 19.06.2019 року № 6804. Оскільки син не працює, а продовжує навчання, потреба в його забезпеченні не припинилась. Позивач вказує, що відповідач коштів на утримання сина не надає, а їй одній важко утримувати двох дітей, оскільки витрати після вступу сина на навчання зросли в декілька разів. А тому просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на її, [PERSON] , користь аліментів на утримання повнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно з наступною індексацією згідно з чинним законодавством України, починаючи з 26.09.2019 року до досягнення сином 23 років. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні підтримала в повному обсязі з підстав, які зазначені у позовній заяві, просить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та пояснив, що на даний момент не має можливості надавати матеріальну допомогу та сплачувати кошти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Крім того подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що не заперечував би проти надання коштів на утримання сина на час його навчання, якщо б стан його здоров`я та матеріальне становище дозволяло б надавати такі кошти, а син би потребував їх за станом свого здоров`я чи матеріального становища. Відповідач вказав, що він хворіє і тому часто перебуває на стаціонарному лікуванні, де на придбання ліків потребує значних грошових коштів. Враховуючи його стан здоров`я, він не може працювати фізично, а тому не має жодних коштів, фактично він сам перебуває на утриманні своєї матері, яка є пенсіонером і з якою він проживає. Звертає увагу, що син Олександр перебуває на військовій службі і є курсантом 1-го курсу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного і, як вбачається з довідки № 6804 від 19.06.2019 року, яка видана Національною академією сухопутних військ, забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі (гуртожитку), грошовим забезпеченням. А тому вважає, що стан здоров`я і матеріальне становище сина краще за його. Як наслідок просить у задоволенні позову відмовити. На даний відзив позивачем подано на адресу суду відповідь, з якої вбачається, що позивач вважає, що відповідач не звертає уваги на покладені на нього обов`язки як батька, а лише вказує на неможливість їх виконання. Вважає, що відповідач не надав достатньо доказів, які б підтверджували неможливість надавати матеріальну допомогу. Звертає увагу, що з представлених медичних документів не вбачається, що відповідач є непрацездатним, таким, що потребує постійного лікування у стаціонарному відділенні. Також зазначає, що за час спільного життя із [PERSON] він не мав постійної роботи з офіційним працевлаштуванням, весь свій дохід отримував від фізичної праці та роботи за кордоном. Вказує, що відповідач останню заборгованість по аліментах почав виплачувати тоді, коли його як боржника не випустили за межі України. Щодо матеріального становища сина, то стверджує, що стипендія сина становить 680,00 грн. щомісячно. Такий розмір стипендії не забезпечує повністю його потреби, оскільки виникає необхідність в засобах особистої гігієни, спортивного одягу, змінного взуття та військового одягу. В той же час додатковий дохід син отримувати не може, оскільки весь час перебуває на навчанні. А тому настоює на заявлених позовних вимогах та просить такі задовольнити. Заслухавши думку позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 2 ст. 81 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З копії рішення Жовківського районного суду Львівської області від 26.11.2018 року у справі № 444/2372/18, провадження № 2/444/1101/2018 вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було укладено 30.08.1997 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 68, однак шлюб даним рішенням розірваний. Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 27.12.2018 року (аркуш справи № 7). У даному шлюбі в сторін народилося двоє спільних дітей, в тому числі син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовківського районного управління юстиції Львівської області. Батьком дитини є [PERSON] , тобто відповідач у справі, матір`ю- [PERSON] , тобто позивач у справі (аркуш справи № 10). Копією рішення Жовківського районного суду Львівської області від 24.01.2019 року у справі № 444/2371/18, провадження № 2/444/249/2019 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів ствержується, що судом було ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, а саме доньки, [PERSON] , [INFO] ,сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно, а всього 4000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви, тобто з 07.08.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Дане рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 26.02.2019 року (аркуш справи № 5-6). Суд враховує, що [PERSON] , син сторін, перебуває на військовій службі, являється курсантом 1-го курсу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою, проживанням в казармі (гуртожитку), грошовим забезпеченням у визначених керівними документами розмірах, що підтверджується довідкою № 6804 від 19.06.2019 року, яка видана Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. З довідки № 9670 від 13.12.2019 року, яка видана Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного , крім наведеного вище, вбачається, що [PERSON] зарахований наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені Петра Сагайдачного № 64-КС від 21.07.2018 року, термін навчання становить 4 (чотири) роки, до червня 2022 року. Форма навчання- денна. Згідно ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Положеннями ст. 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо. Обов`язком батьків, зокрема, відповідача є надання посильної матеріальної допомоги своїй дитині для отримання освіти, що в подальшому дозволить їй забезпечити своє життя матеріально. Ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів судом враховується не тільки заробітна плата платника аліментів, але й інші види доходів, перелік яких наведений у постанові КМ України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Серед таких доходів, зокрема, основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до неї, премії та винагороди, допомога по безробіттю, пенсія, стипендія, доходи від підприємницької діяльності тощо. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач [PERSON] є непрацездатним, зокрема, ним не подано жодного доказу про те, що він є особою з інвалідністю. Так, суд враховує подані відповідачем медичні документи, а саме виписку терапевтичного відділу з карти стаціонарного хворого № 6403, витяг з історії хвороби стаціонарного хворого № 4791/1413, довідку кардіологічного центру КНП ЛОР "Львівського обласного клінічного лікувально-діагностичного кардіологічного ценьру". Однак дані документи є лише підтвердженням захворювання відповідача, однак не містять жодних даних про те, що він є повністю непрацездатним. Дані медичні документи суд розцінює як доказ, який дає підстави для зменшення розміру аліментів, який просить стягувати відповідача, однак не є підставою для повного звільнення відповідача від сплати аліментів. При вирішенні спору суд враховує обов`язок батьків утримувати свою дитину, вимоги ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" і роз`яснення, що містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за якими загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами, а також враховує на час винесення рішення по справі, що розмір мінімальної заробітної плати становить 4173,00 гривні. Враховуючи вік відповідача, відсутність ознак непрацездатності, суд приходить до висновку про можливість виконання ним обов`язків по утриманню дитини, яка навчається, що передбачено чинним законодавством. З положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, частин 7, 8 Сімейного кодексу України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, яка станом на день розгляду справи становить 4173,00 грн., обов`язок обох батьків на утримання дітей, роз`яснення, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", беручи до уваги інтереси дитини, зокрема, те, що він навчається, потребує коштів на забезпечення навчального процесу, зокрема, купівлі канцелярського обладнання, підручників, доїзд до місця навчання, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача необхідно стягувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 (одна тисяча триста) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 26.09.2019 року і до завершення [PERSON] навчання у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, а саме до червня 2022 року, але не довше ніж до досягнення ним 23 років, тобто до 30.10.2023 року. Такий розмір аліментів, на думку суду, має забезпечувати гармонійний розвиток дитини зі сторони її батька. В той же час суд вважає розмір аліментів, які просить стягувати позивач, а саме 3000,00 грн. необгрунтованим та таким, що буде значно обмежувати права відповідача, оскільки останній хворіє. Крім того позивачем не підтверджено жодними доказами, що заробіток, дохід відповідач дозволить йому сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Щодо тверджень відповідача про те, що матеріальне становище його сина краще ніж його самого, то такі також не підтверджені жодними доказами, зокрема відповідачем не подано довідки з податкових органів про його доходи. Крім того суд враховує, що дитина відповідача, крім утримуваного забезпечення від держави, потребує і інших благ, які не забезпечуються Національною академією сухопутних військ імені Петра Сагайдачного. Заявлений позивачем розмір стипендії, а саме 680,00 грн., суд вважає недостатнім для забезпечення належного рівня інтересів [PERSON] , а тому отримувана ним стипендія та його забезпечення за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі, не є підставою для звільнення відповідача [PERSON] від грошового утримання свого сина, який продовжує навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Суд вважає, що саме 1300,00 грн. є тим розміром аліментів, який буде достатнім для утримання дитина, яка продовжує навчання, та який, водночас, не буде обмежувати прав на нормальний рівень життя відповідача та його сім`ї. Даний розмір аліментів є балансом між інтересами дитини та його батька, відповідача у справі. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: partial