Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Амерікан Інвест» про захист прав споживача та застосування наслідків нікчемності правочину, в якому просив стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 19800грн. сплачені за Договором №200238 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 18.08.2016 року, укладеним між ним та відповідачем. Свій позов обґрунтував тим, що він випадково через Інтернет побачив оголошення про продаж легкових автомобілів у розстрочку на вигідних умовах. Зокрема, в оголошенні йшла мова про кредитування при купівлі автомобілів тільки на підставі паспорту та ідентифікаційного коду без першого внеску зі сплатою вартості автомобіля протягом 7 років. Зокрема, в оголошенні було вказано «Авто в розстрочку БЕЗ ПЕРШОГО ВНЕСКУ. Нові та БУ авто в кредит. КУПІВЛІЯ - ПРОДАЖ АВТО. ПРОКАТ АВТО, ПРОКАТ АВТОМОБІЛІВ. КРЕДИТ ГОТІВКОЮ.тел. 067 732 30 27 Термін виплати до 7-ми років з правом дострокового погашення без прихованих додаткових %. Мінімальний пакет документів. Працюємо з юридичними і фізичними особами. Машина на заводській гарантії. Доставимо по Україні безкоштовно, допоможемо оформити документи. 4 кроки для придбання автомобіля у розстрочку: 1. Проконсультуватися з фахівцем і отримати комерційну пропозицію. 2. Оформити заявку та надати пакет документів (згідно встановленого переліку). 3. Підписати договір 4. Отримати автомобіль. Місце Розташування: Чернівці. ПРАЦЮЄМО ПО ВСІЙ УКРАЇНІ». Вказаний текст оголошення від імені відповідача було поширено в соціальній мережі «Вконтакте» в групі під назвою «Авто в кредит. Авто з розстрочкою. Кредит готівкою», що підтверджується скріншотом першої сторінки цієї групи. Той факт, що вказана група є додатком до власного сайту відповідача в мережі інтернет під назвою «AVTO CENTR». Позивач зв'язався з менеджером фірми «AVTO CENTR», щоб обговорити питання придбання автомобіля. Вони домовились про придбання автомобіля на тих умовах, що після сплати першого внеску в розмірі 19800 грн., хоча в оголошенні ні про який перший внесок, мови не йшло, позивач отримає автомобіль, а іншу суму буде сплачувати в розстрочку, причому без сплати процентів, оскільки мова не іде про банківський кредит. 18 серпня 2016 року [PERSON] та ТОВ «Американ Інвест» було укладено договір № 200238 про надання інформаційно-консультаційних послуг відповідно до якого відповідач зобов'язувався надати консультаційні послуги, пов'язані із купівлею автомобіля. Відразу ж після підписання цього договору було підписано акт приймання-передачі інформаційно-консультаційних послуг, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняв інформаційно-консультаційні послуги на суму 19800 грн., які були оплачені цього ж дня до підписання вказаного акту. Цього ж дня було підписано попередній договір № 200238 відповідно до якого сторони зобов'язались в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежів, марка автомобіля - ДЕО Ланос 15, чорний 2016 р.в. за суму 198 тис.грн. Разом з тим, до підписання вказаних документів представник ТОВ «Американ Інвест» гарантувала після сплати 19800 грн. передати автомобіль ДЕО Ланос 15, чорний. 2016 р.в. зі сплаюю в розстрочку суми інших платежів. Тому підписуючи вказані документи, які він навіть не зміг прочитати, вважав, що укладає вже договір купівлі- продажу автомобіля, а сума в розмірі 19800 грн. сплачується в рахунок вартості автомобіля. Вже після укладення договорів та акту приймання-передачі з відповідачем, позивач зрозумів, що його ошукали, адже ніяких консультаційних послуг не надавали, крім укладення двох договорів, а автомобіль передано не було, причому ніякого автомобіля навіть не було в наявності. Враховуючи, що [PERSON] було обмануто відповідачем, шляхом обману відповідач заволодів його грошовими коштами в сумі 19800 грн., він вимушений звернутися в суд з даним позовом. Позивач та представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності в судове засідання не з`явились, однак надали на адресу суду заяву, в яких заявлені раніше вимоги підтримують повністю, просять розглянути праву в їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про слухання справи у його відсутність не подавав, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи. Відповідно до ухвали суду від 20.02.2017 року позивачем було дано оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» №52(5921) від 18.03.2017 року. Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не надіслав. Суд відповідно до положень ст. 224 ЦПК України вважає можливим ухвалити в справі заочне рішення за наявними в матеріалах справи доказами, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши позов та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Аналогічна норма права закріплена і в ст.3 ЦПК України. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005року у справі «Смірнова проти України»). Судом встановлено, що 18.08.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Амерікан Інвест» було укладено договір №200238 про надання інформаційно-консультаційних послуг.(а.с.6,7). Відповідно до даного договору п.1.1 Виконавець, тобто відповідач по справі, зобов'язується надати замовнику, позивачу по справі, послуги: з надання усних або письмових рекомендацій по належному виконанню зобов'язань за договором; консультації з питань своєчасного погашення заборгованості; допомогу в укладенні договору купівлі-продажу. Відповідно до п.2.2 Договору Замовник зобов'язаний оплатити послуги виконавця в розмірі та у терміни, передбачені договором. Пунктом 4.1 зазначено, що вартість послуг за даним договором становить 19800грн. Одразу після підписання даного договору між сторонами було укладено акт прийому-передачі інформаційно-консультаційних послуг, відповідно до якого відповідач передав, а позивач прийняв інформаційно-консультаційні послуги на суму 19800грн. та оплатив цього ж дня. В подальшому між сторонами був укладений попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №200238 від 18.08.2016 року, відповідно до якого сторони зобов'язались в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу транспортного засобу з розстроченням платежів, марка автомобіля ДЕО Ланос 15, чорного кольору 2016 рік випуску за суму 198000грн.(а.с.8-10). Разом з тим, до підписання вказаних документів представник ТОВ «Американ Інвест» гарантувала [PERSON] після сплати 19800 грн. передати автомобіль ДЕО Ланос 15, чорного кольору, 2016 року випуску зі сплатою в розстрочку суми інших платежів. Вже після укладення договорів та акту приймання-передачі з відповідачем, позивач зрозумів, що його ошукали, адже ніяких консультаційних послуг надано не було, крім укладення двох договорів, Відносини між споживачами товарів, робіт та послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Дані правовідносини врегульовані нормами ЦК України стосовно договору та виконання зобов'язань, що виникли між сторонами, Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В своїй позовній заяві позивач просить визнати недійсним укладені договори, оскільки вони були підписані шляхом обману, та повернення грошових коштів в сумі 19800грн. Обгрунтування незаконності вказаних договорів зводиться до наступного. Як передбачено ст.203 ЦК України загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину є: 1) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2) Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3) Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4) Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5) Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6 ) Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Підставами недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третью, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина 3ст.215 ЦК України). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованіеть та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману: 3) відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару; 4)...з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Дослідивши надані суду докази, встановлено, що відповідач займається нечесною підприємницькою практикою, оскільки позивача, як споживача, було введено в оману, що підтверджується тим, що автомобіль позивачу не було представлено, сам розрахунок за автомобіль [PERSON] не був пояснений, перший внесок, який нібито мав йти врахунок погашення за автомобіль, був сплочений позивачем за інформаціно-консультативні послуги. Крім того, відповідач ввів позивача в оману і у питанні характеру, атрибутів та прав продавця, адже на своєму офіційному сайті видом діяльності відповідач вказує продаж автомобілів. Але за даними реєстру підприємств та організацій України основним видом діяльності вказано надання інших інформаційних послуг, додатковими видами вказано надання інших некомерційних послуг, рекламні агентства, дослідження кон'юнктури ринку та виявлення громадської думки. Тобто, здійснення діяльності щодо торгівлі автомобілями відповідач не має права. Відповідно до ч, 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Разом з тим, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. А вищевказаними положеннями ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, при цьому правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки позивач при укладені Договору являвся фізичною особою і мав намір придбати продукцію (роботу) для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, то, відповідно до п.22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ, він є споживачем, при цьому, відповідно до п. 2 ст.627 Цивільного кодексу України, до правовідносин за Договором з участю фізичної особи - споживача застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно з ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність ( дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Таким чином, вказаний Закон встановив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності. До нечесної підприємницької діяльності відноситься і діяльність у межах договору від 18.08.2016 року, укладеного між відповідачем, як виконавцем послуг, та позивачем, як замовником, оскільки надана позивачу інформація у рамках інформаційно-консультаційних послуг щодо умов придбання товару (автомобіля), мала не тільки нечіткий, а й неправдивий характер, який вплинув на свідомий вибір позивача та призвів до укладення ним договору на невигідних для нього умовах. Наведене вище, підтверджує доводи позивача про те, що відповідач при укладенні спірного Договору діяв недобросовісно так як позивачу була надана недостовірна, неправдива інформація щодо умов цього Договору та його правових наслідків. Згідно з ч.1, 2 п.3 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише розсудом виконавця. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності. Згідно з ст. 15 зазначеного Закону України, під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Відповідно до ч. ч. 5, 6, 8 ст. 18 цього Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли визнання положення недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача. Згідно з ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Також ч.1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, і вразі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оскільки судом визнано недійсними спірний попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу №200238 від 18.08.2016 року та Договір №200238 від 18.08.2016 року про надання інформаційно-консультаційних послуг, які було укладено між сторонами, то сплачений [PERSON] одноразовий платіж за цією угодою в сумі 19800 грн. підлягає поверненню, а тому ці кошти необхідно стягнути з відповідача на його користь. Відповідно до ч.1ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позов на користь позивача задовольняється в повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов`язані з розглядом справи, що понесені позивачем: 551,20 грн. судового збору, на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved