Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

14 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: фізична особа-підприємець [PERSON], в якому просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] упущену ФОП [PERSON] вигоду у розмірі 117591,16 грн.(сто сімнадцять тисяч п'ятсот дев'яносто одна грн.16 коп.) по договору купівлі-продажу від 17.12.2012 р. та додатку до нього укладених останньою з ТОВ "Будівельна Компанія "Линкруст". Позовна заява мотивовано тим, що 04 грудня 2012 року завідуюча складом ТОВ "Облжилпостачторг" (м.Донецьк вул. Економічна, 19, ЄДРПОУ 03336232) [PERSON] взяла на зберігання товарно-матеріальні цінності на загальну суму 298813,10грн. від ФОП [PERSON], що підтверджується актом прийому-передачі матеріальних цінностей на відповідальне зберігання. Дані товарно-матеріальні цінності належать на праві власності ФОП [PERSON], що підтверджується актами прийому-передачі на відповідальне зберігання від 04.12.12р., договір поставки № 19/03-1 від 19.03.2012р., накладна № 1692 від 30.03.2012р., квитанція до прибуткового касового ордера №18 від 30.03.2012р. У лютому 2013 року ФОП [PERSON] відвідала даний склад, де виявила недостачу даних товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 296 467 грн. 90 коп., що підтверджується актом інвентаризації. З урахуванням вказаного, у лютому 2013 року ФОП [PERSON] звернулася до ТОВ "Облжилпостачторг" з вимогою повернути негайно вищевказані товарно-матеріальні ціннсоті або відшкодувати їх вартість, однак отримала відмову без будь-яких пояснень. За даним фактом відкрито кримінальне провадження СВ Київського РВ ДМУ ТУМВС України в Донецькій області за №12013050830000571 за ознаками злочину передбаченого ч.4 ст. 191 КК України за заявою ФОП [PERSON] 20.11.2013 року рішенням Київського районного суду м. Донецька, яке набрало законної сили, за результатами розгляду цивільної справи № 2/257/1559/13, встановлено, що 04 грудня 2012 року завідуюча складом ТОВ "Облжилпостачторг" (м.Донецьк вул. Економічна, 19, ЄДРГОУ 03336232) [PERSON] привласнила ввіреній їй ФОП [PERSON] товарно-матеріальні цінності на загальну суму 298 813,10 грн. Ухвалами слідчого судді Київського районного суду міста Донецька від 22.08.13 року та від 06.09.13 року, протоколом огляду місця події від 06.03.2013 року по даному кримінальному провадженню встановлено, що вищевказані товарно-матеріальні цінності незаконно утримує фізична особа [PERSON], при цьому видаючи даний товар за свій та зберігаючи його на склад товарства з обмеженою відповідальністю "Облжилпостачторг" (м.Донецьк вул. Економічна, 19). У зв'язку з вказаним та відсутністю у [PERSON] будь-яких документів, що підтверджують походження товару, зазначеними ухвалами накладено арешт на товарно-матеріальні цінності, що належать ФОП [PERSON], які незаконно утримує [PERSON] Доказами того, що саме [PERSON] та [PERSON] заволоділи протягом грудня 2012 - лютого 2013 років даними товарно-матеріальними ціностями та незаконно утримує їх по даний час є ухвала Київського районного суду м. Донецька від 22.08.13, що набрала законної сили (встановлює факт незаконного утримання ТМЦ з боку [PERSON], [PERSON], що належать ФОП [PERSON]); ухвала Київського районного суду м. Донецька від 06.09.13 року, що набрала законної сили (встановлює факт незаконного утримання товарно-матеріальних цінностей з боку [PERSON], що належать ФОП [PERSON]); ухвала Ворошиловського районного суду м. Донецька від 17.03.14, що набрала законної сили (встановлює факт незаконного утримання товарно-матеріальних цінностей з боку [PERSON], що належать ФОП [PERSON], за що прокурора Донецької області зобов'язано оголосити підозру [PERSON] у вчиненні даного злочину); ухвала Київського районного суду м. Донецька від 08.04.14 року, що набрала законної сили (встановлює факт незаконного утримання товарно-матеріальних цінностей з боку [PERSON], що належать ФОП [PERSON]); протокол огляду місця події від 06.03.13 (встановлює факт з фото таблицею наявності у [PERSON] товарно-матеріальних цінностей, вкрадених у ФОП [PERSON]); протокол допиту у якості свідка [PERSON], у якому він визнає, що у лютому 2013 року він як ФОП придбав товарно-матеріальні цінності на загальну суму 296 467,90 грн. та зберігає їх на складі ТОВ "Облжилпостачторг" (м.Донецьк вул. Економічна, 19) час та місце де було вкрадено ідентичні товарно-матеріальні цінності, у тому числі по вартості, що належать ФОП [PERSON]). Також [PERSON] у протоколі визнає факт відсутності документів які підтверджують його власність на дані товарно-матеріальні цінності, лист ДПІ у Калінінському районі м. Донецька від 14.04.14 та пояснення надані [PERSON] даному органу про те, що в період з 01.12.12 по 01.03.13 (період скоєння крадіжки у ФОП [PERSON]), що [PERSON] не покупав, не продавав, не зберігав будь-який товар; кримінальне провадження відносно [PERSON] за фактом невиконання останнім ухвали суду щодо надання документів, які підтверджують законність утримання останнім товарно-матеріальних цінностей, що належать ФОП [PERSON] Внаслідок вказаних протиправних дій [PERSON], [PERSON], що виразилися в незаконному заволодінні, утримані чужих речей було завдано матеріальну шкоду власниці даних товарно-матеріальних цінностей ФОП [PERSON] за наступних обставин. 17.12.2012 року ФОП [PERSON] та ТОВ "Будівельна Компанія "Линкруст" уклали договір купівлі-продажу частини з вищевказаних товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 411569,06 грн. та уклали додаток до договору. Вказана вартість складалася з: собівартість товарно-матеріальних цінностей (ціна за якою їх закупала ФОП [PERSON] у первісного власника) склала 293977,90 грн., торгівельна надбавка до собівартості товарно-матеріальних цінностей (вигода, яку ФОП [PERSON] отримувала б від продажу даних ТМЦ ТОВ Будівельна Компанія "Линкруст") склала 117591,16 грн. Відповідно до п.п. 1.1., 2.1., 3.4. даного договору ПРОДАВЕЦЬ зобов'язується продати ПОКУПЦЮ Товар, а ПОКУПЕЦЬ зобов'язується прийняти й оплатити його на умовах даного Договору. ПРОДАВЕЦЬ зобов'язаний передати товар в строк до 01 березня 2013 року. Право власності на вказаний товар виникає у Покупця після підписання накладних або акту приймання-передачі з ПРОДАВЦЕМ. Згідно прибуткового касового ордеру №1 від 01.02.2013р. ФОП [PERSON] отримала за даним договором від ТОВ "Будівельна Компанія "Линкруст" 100 % оплати вищевказаної суми у розмірі 411569,06 грн. Однак обов'язок щодо передачі до ТОВ "Будівельна Компанія "Линкруст" даних товарно-матеріальних цінностей ФОП [PERSON] не виконала внаслідок незаконного заволодіння даними товарно-матеріальними цінностями з боку [PERSON] та [PERSON] з їх наступним протиправним утриманням. Внаслідок вказаного, зокрема не передачі товару у встановлений строк, ТОВ "Будівельна Компанія "Линкруст" розірвало вказаний договір з ФОП [PERSON] на підставі п.5.7. Окрім того, ТОВ "Будівельна Компанія "Линкруст" направила 14.03.13 письмову претензію до ФОП [PERSON] з вимогою повернути 411569,06 грн., у зв'язку з розірванням договору та з попередженням про можливість застосування штрафних санкцій. ФОП [PERSON] згідно договору була вимушена повернути ТОВ "Будівельна Компанія "Линкруст" 100 % отриманої нею суми у якості розрахунку за дані товарно-матеріальні цінності, що підтверджується видатковим касовим ордером від 15.03.13р. Викладене свідчить про те, що ФОП [PERSON] могла реально отримати вигоду від вказаного договору у розмірі 117591,16 грн., однак внаслідок протиправних дій [PERSON] вона її упустила. Таким чином, упущена вигода підлягає стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON] Право вимоги з [PERSON] та [PERSON] даної упущеної вигоди передано ФОП [PERSON] до [PERSON] згідно додаткової угоди від 12.05.14 до договору уступки права вимоги від 06 січня 2014 року. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі, надав суду пояснення, що відповідають змісту позову. Додатково пояснив суду, що відповідач, [PERSON], має нести відповідальність згідно ст.134 Кодексу законів про працю України. Відповідач, [PERSON], не з'явився в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно письмової заяви позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Надав суду заперечення проти позову, згідно змісту яких вказує, що вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач не доводить обов'язкових для доказування обставин. В підтвердження неправомірності дій (незаконного утримання товару ФОП [PERSON].) та вини [PERSON] Позивач надає ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Донецька від 22.08.2013 р. та 06.09.2013 p., протокол огляду місця події від 06.03.2013 р. (у кримінальному провадженні № 12013050830000571 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України), вважаючи їх належними доказами. Проте вказані документи не є доказами утримання відповідачем матеріалів ФОП [PERSON] і не встановлюють факти, що не потребують доказування. На цей час вироку, у якому були б встановлені преюдиційні факти стосовно незаконного утримання товару [PERSON], немає. Кримінальне провадження № 12013050830000571 було закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину. Відповідно, посилання [PERSON] на висновки ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Донецька від 22.08.2013 р. та 06.09.2013 p., якими встановлені обставини, які стосуються суті підозри, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки не мають преюдиційного значення та не є належними доказами. Що стосується наявності товарно-матеріальних цінностей на складі: в процесі здійснення своєї індивідуальної господарської діяльності (як ФОП) та в рамках виконання повноважень директора ПП "Плазма" [PERSON] неодноразово та систематично здійснювались закупівлі будівельних матеріалів (в т.ч. листа оцинкованого, профнастилу, бітуму, рубеліту, шиферу, промізолу та інші), що підтверджується відповідними договорами постачання та накладними. З метою зберігання товарів [PERSON] на підставі договору оренди № 37 від 05.02.2013 року орендував у ТОВ "Облжилпостачторг" офісне приміщення та одне зі складських приміщень, які розташовані за адресою: 83054, м. Донецьк, вул. Економічна, 19. І всі товари, які знаходились у приміщенні складу з моменту укладання договору оренди, або були власністю [PERSON], або власністю ПП "Плазма", і жодного відношення ні до позивача, ні до ФОП [PERSON] не мали. Позивач стверджує, що рішенням Київського районного суду м. Донецька від 20.11.2013 року по справі № 2/257/1559/13 встановлено, що 04 грудня 2012 року завідуюча складом ТОВ "Облжилпостачторг" (м. Донецьк, вул.. Економічна, 19 ЄДРПОУ 03336232) [PERSON] привласнила ввірені їй ФОП [PERSON] товарно-матеріальні цінності на загальну суму 298813,10 грн. Але якщо ознайомитися з текстом судового рішення, подібного факту судом не встановлювалось, тобто Позивач намагається ввести суд в оману, видаючи бажане за дійсне. Разом з тим, позивач не звертає увагу суду на ту обставину, що на підставі цього судового рішення матеріальна шкода у розмірі 296467 грн. 90 коп., яка визначена судом як збитки, була вже стягнута на користь [PERSON] з ТОВ "Облжилпостачторг". Крім того, цим судовим рішенням визнано дійсним договір зберігання, укладений у формі акта прийому-передачі матеріальних цінностей на відповідальне зберігання від 04.12.2012 року між зберігачем ТОВ "Облжилпостачторг" та поклажодавцем ФОП [PERSON] Тобто судом встановлено існування правовідносин щодо зберігання товару між конкретними суб'єктами. [PERSON] не має жодного відношення до взаємовідносин, які склалися між [PERSON] та ТОВ "Облжилпостачторг". Також відповідач зазначає, що передача зобов'язальних вимог первісного кредитора (ФОП [PERSON]) новому кредитору ([PERSON]) могла стосуватися лише прав, що витікають з договору зберігання між ФОП [PERSON] та ТОВ "Облжилпостачторг". При цьому, право вимоги могло би пред'являтися лише боржнику за цим правочином, тобто до ТОВ "Облжилпостачторг", а не до [PERSON] чи [PERSON], тому що між ними не існувало ніяких правовідносин з ФОП [PERSON] (відповідачі не є боржниками за договором зберігання). В запереченнях відповідач, [PERSON], просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на вищевикладена, а також зазначає, що він не утримує, як і не утримував ТМЦ ФОП [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу між нею та ТОВ "Будівельна компанія "Лінкруст", про що свідчить відсутність доказів, які б підтверджували його неправомірні дії, причинний зв'язок між його протиправною поведінкою та шкодою, вину. Відповідач, [PERSON], не з'явилась в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно письмової заяви позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Третя особа, фізична особа-підприємець [PERSON], не з'явилась в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно письмової заяви просила позов задовольнити, справу розглянути без її участі. З'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до договору уступки права вимоги від 06 січня 2014 року, додаткової угоди, додаткової угоди №2 від 12 травня 2014 року, які укладено між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON], первісний кредитор, фізична особа-підприємець [PERSON], відступає право вимоги витребування з незаконного володіння у [PERSON] майна на загальну суму 296467,90 грн., стягнення упущеної вигоди в розмірі 117591,16 грн. з [PERSON], [PERSON], а новий кредитор, [PERSON], набуває вказані права вимоги. Вказані договори укладені в письмовій формі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частинами 1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Стаття 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 614 ЦК України). Згідно статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Звертаючись до суду із позовом про стягнення збитків, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що незаконне утримання [PERSON], [PERSON] товару, що належить фізичній особі-підприємцю [PERSON], призвело до заподіяння збитків фізичній особі-підприємцю [PERSON] у зв'язку з неотримання доходу за договором купівлі-продажу, право вимоги яких вона відступила позивачу. Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Проте доводи, наведені позивачем, та докази, надані позивачем в підтвердження вказаних доводів, не вказують на наявність зобов'язань відповідачів, [PERSON] та [PERSON], перед фізичною особою-підприємцем [PERSON] та не підтверджують наявність елементів складу цивільного правопорушення, які зазначені вище. Таким чином, у суду відсутні правові підстави для застосування до відповідачів такої міри відповідальності як відшкодування збитків. Враховуючи вищенаведене, а також вимоги ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, згідно яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, які були роз'яснені судом позивачу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed