Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст вимог заявника. Стислий виклад позиції заявника та думки заінтересованих осіб. 21.09.2020 до Шполянського районного суду надійшов вказаний позов, в якому позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Свій позов позивач мотивує тим, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дочки не приймає. Крім того, зловживаючи своїми правами як батька, створював перешкоди при отриманні дозволу, щодо виїзду дитини на відпочинок за кордон. У зв`язку з вище викладеним, виключно в інтересах дитини, позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судове засідання представник позивача з`явилась, вказала, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить позов задовольнити. Зазначила, що відповідач являється працездатною особою, на утриманні інших утриманців не має однак ніде не працює не утримує свою дитину та не займається її вихованням. Відповідач у судове засідання з`явився, проти позовних вимог заперечував та повідомив, що причин для позбавлення батьківських прав немає. Відповідач до суду подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що після розірвання шлюбу позивачка безпідставно забороняє відповідачу бачитися з донькою. Тому просить відмовити у позовних вимогах. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Шполянської міської ради ОТГ Кучерява В.М. у судове засідання з`явилася, у задоволенні позову просила відмовити у зв`язку з безпідставністю. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомили, що вони жодного разу не бачили, щоб [PERSON] приходив до своєї дитини, гуляв з нею на вулиці. В судовому засіданні свідок [PERSON] (мати позивачки) повідомила, що [PERSON] не здійснює утримання та не займається вихованням своєї дитини. Не приходить до неї, не гуляє з нею. Перешкод у спілкуванні з дитиною йому ніхто не чинить. Позивач та вона не зверталися до відповідача з проханням поглядіти дитину, оскільки не виникало такої необхідності. Одного разу відповідач приїзжав до дитини на її день народження ( вересень 2020) та подарував їй подарунок. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 06.10.2020 було відкрито підготовче провадження у справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 16.02.2021 було призначено справу до судового розгляду. 2. Мотивувальна частина: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 29.01.2019, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8-10). За відомостями довідки виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу №73 «Мальвіна» Черкаської міської ради від 26.08.2020 за №19, [PERSON] відвідує зазначений дошкільний навчальний заклад з 09 грудня 2019 року. Вихованням дитини займається мати, яка відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті дитини і групи, батько протягом навчального року не брав участі у вихованні дитини (а.с.11). Згідно характеристики виданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу №73 «Мальвіна» Черкаської міської ради від 26.08.2020 за №20, [PERSON] виховується в неповній сім`ї. Вихованням дитини займається мати, батько участі у вихованні дитини не бере. Мати добре піклується про дівчинку, вчасно займається оздоровленням, фізичний розвиток відповідає віковим особливостям (а.с.12-13). Відповідно до характеристики наданої [PERSON] головою вуличного комітету [PERSON] від 27.08.2020, позивачка проживає разом з донькою та батьками. Займається підприємницькою діяльністю, вся сім`я достатньо забезпечена. Приділяє максимум уваги своїй доньці, займається її вихованням, дитина забезпечена всім необхідним, виховується в нормальних умовах (а.с.14). Згідно характеристики виданої виконкомом Водянської сільської ради на жителя [ADDRESS], [PERSON] , останній зареєстрований та проживає у [ADDRESS] має доньку, яка з ним не проживає. Постійного місця роботи немає. В сім`ї і побуті веде себе задовільно. Скарг від жителів села не надходило (а.с.15). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах виданого Шполянським районним відділом державної виконавчої служби від 27.08.2020 за №10921, [PERSON] станом на 01.08.2020 повинно бути сплачено 36582,97 грн. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження за вказаний період боржником сплачено 3015,08 грн. Заборгованість по аліментах, станом на 01.08.2020 становить 33567,89 грн (а.с.16-17). Згідно розрахунку заборгованості по аліментах виданого Шполянським районним відділом державної виконавчої служби від 02.12.2020 за №13000, [PERSON] станом на 01.12.2020 має заборгованість по аліментах 39652,39 грн (а.с.54). Відповідно повідомлення Шполянського районного відділу державної виконавчої служби від 16.12.2020 за № 13130, [PERSON] для виїзду за кордон на відпочинок була надана довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів за вих. №5692 від 02.03.2020 (а.с.85). Згідно письмових підтверджень наданих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за весь період за місцем проживання [PERSON] , жодного разу не бачили [PERSON] , який би відвідував дитину (а.с.87, 88, 89, 90, 91). Відповідно до відповіді на адвокатський запит наданого КНП «Шполянський центр первинної медико-санітарної допомоги Шполянської міської ради ОТГ» від 29.12.2020 №879, на прийом до лікаря [PERSON] супроводжувала мама або бабуся по маминій лінії. Батько [PERSON] на прийомі з дитиною не був, станом доньки не цікавився (а.с.115). Згідно характеристики наданої на [PERSON] від 15.12.2020 сусідами [PERSON] , [PERSON] , відповідач доброзичливий, відповідальний, добрий до людей, алкогольні напої не вживає, громадський порядок не порушує. Не забуває про свою доньку, розповідає, що вона красива, розумна. [PERSON] хоче її бачити та з нею спілкуватися (а.с.125). Відповідно до характеристики наданої на [PERSON] від 16.12.2020 сусідами [PERSON] , [PERSON] , останні можуть оцінити відповідача тільки з позитивної сторони. Трудолюбивий, доброзичливий, відзивчивий, не конфліктний. При розмові часто згадує доньку, за якою сумує і хоче з нею бачитися (а.с.126). Згідно висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] наданий комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ, комісія вважає недоцільним позбавляти батьківських прав [PERSON] (а.с.148). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 15 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). 06 травня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/2025/19 задовольнив касаційну скаргу, дійшовши висновку, що факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав, подання апеляційної скарги свідчать про інтерес батька до дитини. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини заперечує проти позбавлення батьківських прав, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Доводи позивачки як на підставу для позбавлення батьківських прав про те, що відповідач не спілкується з дитиною, не допомагає, не цікавиться її життям, суд не вважає достовірними, оскільки судом не встановлено винної поведінки відповідача: він бажає спілкуватися з дитиною, що підтверджується його особистими поясненнями в судовому засіданні. Беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про подальше ухилення її від виховання дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав суду не було надано. Крім того, рішенням №520 від 21.12.2020 затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . З пояснень відповідача [PERSON] вбачається, що він цікавиться життям та вихованням своєї доньки, йому не байдужа доля дитини та він має намір приймати безпосередню участь у її вихованні. Через заборону позивачки бачитися з дитиною, відповідач позбавлений можливості часто бачитися з донькою, проте він любить її та бажає приймати активну участь у житті доньки, розвитку та утриманні. Відповідач зазначав, що приходив до дитини на день народження та приносив їй подарунок. Дану обставину також підтверджувала свідок [PERSON] та не заперечувалась позивачкою. Суд враховуючи поведінку батька, його відношення до дитини та беручи до уваги інтереси дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків приходить до висновку, що [PERSON] не втратив цікавість до своєї доньки. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і суд у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням їх характеру, особи батька чи матері, а також інших конкретних обставин справи, може задовольнити позов про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості батька, матері та їх поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed