Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

У березні 2018 року до суду надійшла дана позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк», яка згодом була уточнена та остаточно в обґрунтування позову зазначено, що 21.01.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір №б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 1600,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. 17.03.2017 року [PERSON] помер. Спадкоємцями, які звернулися із заявою про прийняття спадщини є відповідачі по справі. Позивач зазначає, що відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов'язання померлого позичальника. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором №б/н від 21.01.2014 року становить 27810,79грн. Вказану суму разом із витратами по сплаті судового збору позивач просить стягнути з відповідачів. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON]В, яка діє на підставі довіреності, до судового засідання не зявилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позову задовольнити. Додатково на адресу суду надходила відповідь на відзив, в якій зазначено, що банком надані докази, що підтверджують факт укладення кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобовязань, позичальником було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. В якості первинного документа надано виписку по рахунку. Позовна давність не пропущена, оскільки перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки. Щодо посилань на ЗУ «Про захист прав споживача», банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання кредитного договору. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, в задоволенні позовних вимог просила відмовити. У відзиві на позов наголосила на тому, що до позову не додано жодного первинного бухгалтерського документу, який би підтверджував факт надання кредитних коштів. Також пропущена позовна давність по стягненню кредитних коштів. Представник відповідачки [PERSON]- [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позов не визнав, оскільки у справі відсутній договір кредиту, а також докази отримання кредитних коштів. Вважав доцільним застосувати строки позовної давності, а також звертав увагу суду, що спадщину ніхто не приймав після померлого. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала щодо сплачувати разом із [PERSON] тіло кредиту у розмірі 1550 грн. Спадщину після померлого ще не отримувала. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Встановлено, що 21.01.2014 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 1600,00грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Підписавши 21.01.2014 року анкету-заяву, [PERSON] дав свою згоду на те, що заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими він ознайомлений. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії І-НО №984313, виданого Виконкомом Сартанської селищної ради Кальміуського району м.Маріуполя Донецької області, актовий запис №26, [PERSON] помер 17.03.2017 року. Відповідно до копії реєстру згрупованих поштових відправлень- рекомендованих листів Претензій кредитора до ДНК від 30.04.2017 року, ПАТ КБ «Приватбанк» направлено до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори претензію кредитора відносно спадкоємців [PERSON] Як вбачається з відповіді Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори від 05.05.2017 року, в справах нотаріальної контори міститься спадкова справа №198/2017 до майна померлого [PERSON] З заявою про прийняття спадщини звернулась сестра померлого [PERSON] Згідно копії реєстру згрупованих поштових відправлень- рекомендованих листів Претензій до спадкоємців 25.07.2017 року, ПАТ КБ «Приватбанк» було направлено лист-претензію до відповідачки [PERSON]К, в якому зазначено, що станом на дату смерті заборгованість позичальника складає 27810,79грн. Проте, належного підтвердження про отримання відповідачами даної претензії до суду не надано. Також, згідно відповіді Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори від 29.08.2018 року із заявою про прийняття спадщини до майна померлого [PERSON] звернулась і сестра [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям не видано. У відзиві відповідачка [PERSON] посилається на те, що до матеріалів справи не додані первинні бухгалтерські документи, з вказаним твердженням погодитись не можна враховуючи наступне. За приписами п.п.3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст.41 Закону України "Про Національний банк України" та ч.ч.1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566(зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 чинної на час виникнення правовідносин Постанови №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. Положення № 254,особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п. 5.6 зазначеного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписка з особового рахунку клієнта, яка була додана позивачем до матеріалів справи, є регістром аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Так, згідно розрахунку заборгованості, наданого до суду, за договором №б/н від 21.01.2014 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], станом на дату його смерті,\~ заборгованість становить 27810,79грн., яка складається з: - 1597,37грн.- заборгованість за наданим кредитом; - 24668,16грн. -\~ заборгованість за відсотками; - 1545,26грн.- нарахована комісія та пеня. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.3 ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Згідно ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Оскільки позичальник (боржник) помер, то відповідати перед ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст.1281-1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Також, згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Таким чином, позивач зобов'язаний довести, що відповідачі прийняли спадщину, наявність спадкового майна та його вартість. Як вже було встановлено спадщину прийняли сестри померлого [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Отже, порушуючи питання про стягнення із спадкоємців заборгованості за кредитом, позивач в порушення вимог ст.1282 ЦК України будь-яких обґрунтувань та доказів щодо наявності та вартості спадкового майна не надає. Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в постанові від 06.06.2018 року по цивільній справі №533/370/16-ц. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На адресу суду надходило клопотання про витребування відомостей з метою виявлення спадкового майна та його вартості, однак вказане клопотання не відповідало вимогам Цивільно-процесуального кодексу України, в тому числі статті 84. Так, по-перше клопотання було не підписано та в ньому не зазначені заходи, вчинені для отримання доказів самостійно, у звязку з чим клопотання залишено без розгляду. Жодних інших заяв або клопотань з метою встановлення наявності спадкового майна та його вартості зі сторони позивача не заявлялось. Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності та вартості майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Відсутність відомостей щодо наявності та вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги. Враховуючи викладене, у зв'язку з недоведеністю позивачем позовних вимог у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Привабанк». Що стосується клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до Глави 19 ЦК України, під позовною давністю слід розуміти строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За змістом ч.1 ст.261 ЦК України\~ позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Як вбачається із розяснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведені позовні вимоги,\~ в задоволенні позову слід відмовити саме з підстав його недоведеності. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України, а саме, сплачений позивачем судовий збір відносить за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed