Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 17.09.2014 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсними договорів позики та іпотеки та просили визнати недійсними з моменту укладення договір позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] 20.06.2013 року, та договір іпотеки, укладений між [PERSON] та [PERSON] 20.06.2013 року, встановити факт повернення [PERSON] . [PERSON] грошових коштів за договором позики в сумі 601530,80 грн, зобов`язати відповідачку повернути надлишково отримані від позивача грошові кошти в сумі 57490,80 грн, мотивуючи вимоги тим, що укладені договори не відповідають вимогам діючого на час укладення законодавства. 31.10.2014 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із заявою про доповнення позовних вимог та просили визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON] 02.09.2014 року, мотивуючи тим, що укладений договір порушує майнові права майнового поручителя та власника предмету іпотеки. 17.02.2015 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із заявою про уточнення позовних вимог та остаточно просили визнати недійсним договір позики, укладений 20.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., зареєстрований в реєстрі за № 1054; визнати недійсним договір іпотеки, укладений 20.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., зареєстрований в реєстрі за № 1058; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 02.09.2021 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4406. Свої вимоги мотивували тим, що в травні-червні 2013 року у [PERSON] виникла потреба у запозиченні грошових коштів у розмірі, еквівалентному 65000 доларів США. Відповідач [PERSON] запропонував привабливі умови кредитування та з останнім було домовлено про передачу [PERSON] необхідної суми на два роки зі сплатою процентів щомісяця у розмірі, еквівалентному 2000 доларів США. З метою огляду нерухомого майна для укладення договору іпотеки у забезпечення кредитних відносин [PERSON] особисто приїздив у м. Ізмаїл. 20.06.2013 року при укладенні договору в нотаріальній конторі приватного нотаріуса Ткаченко І.В. [PERSON] висунув додаткові вимоги, згідно яким кредитодавцем за договором мала бути [PERSON] , кредитний договір на суму, еквіваленту 65000 доларів США, замінювався договором позики на один рік, за яким [PERSON] отримував суму, еквівалентну 89110 доларам США (65000 - позика; 2000х12 місяців=24000 - проценти; 110 - послуги нотаріуса) із зобов`язанням повертати щомісяця суму, еквівалентну 2010 доларів США. Необхідність підписання договору позики в такому вигляді [PERSON] пояснив мінімізацією втрат від оподаткування. До листопада 2013 року жодних непорозумінь щодо виконання договору не виникало, щомісяця [PERSON] передавав грошові кошти в сумі 2010 доларів США співробітникам [PERSON] в офісі останнього у м. Одеса, натомість отримував розписки від [PERSON] . Однак у листопаді 2013 року через сімейні труднощі не повернув своєчасно кошти та був змушений сплатити штраф у розмірі 1000 доларів США. З лютого 2014 року після повідомлення [PERSON] про те, що угода на другий рік продовжуватися не буде, [PERSON] повернув запозичені кошти у загальному розмірі 504132,20 грн. З червня 2014 року [PERSON] почав ухилятися від контактів з [PERSON] для остаточного розрахунку. Протягом літа 2014 року [PERSON] не вийшов на зв`язок, а в середині вересня 2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки від 02.09.2014 року, згідно якому борг [PERSON] складає 2130210,30 грн, а після реалізації предмета іпотеки залишився близько 1000000 грн. Правовими підставами визнання договору позики є ст. 235, 1054 ЦК України, оскільки укладений договір позики є удаваним правочином, яким сторони приховали укладення кредитного договору, проте [PERSON] не є банком або іншою фінансовою установою, яка має право на видачу кредитів. Правовими підставами визнання іпотечного договору недійсним є ст. 548 ЦК України та ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», згідно яким недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню, недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Правовою підставою визнання недійсним договору купівлі-продажу є ст. 216 ЦК України, згідно якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, та всупереч п. 2.7, 2.8 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України реалізація предмету іпотеки була здійснена без належного повідомлення іпотекодавця. Рух справи Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.09.2014 року відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 21). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.09.2014 року у задоволенні заяви [PERSON] , [PERSON] про забезпечення позову відмовлено (т. 1 а.с. 20). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2014 року задоволено заяву [PERSON] , [PERSON] про забезпечення позову від 26.09.2014 року (т. 1 а.с. 30). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.12.2014 року ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2014 року скасовано (т. 1 а.с. 120). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.10.2014 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про відвід судді Бурнусуса О.О. (т. 1 а.с. 54). 31.10.2014 року надійшла заява [PERSON] , [PERSON] про доповнення позовних вимог (т. 1 а.с. 64). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2014 року прийнято до провадження судді Швець В.М. (т. 1 а.с. 75). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2014 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову (т. 1 а.с. 76). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.03.2015 року ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2014 року змінено (апеляційні матеріали). 26.11.2014 року надійшли заперечення [PERSON] на позовну заяву (т. 1 а.с. 90). 26.11.2014 року надійшли заперечення [PERSON] на позовну заяву (а.с. 112). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.01.2015 року справу призначено до розгляду (т. 1 а.с. 132). 17.02.2015 року надійшла заява [PERSON] , [PERSON] про уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 144). 23.03.2015 року надійшли заперечення представника відповідачів на уточнену позовну заяву (т. 1 а.с 168). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.06.2015 року призначено комплексну судову почеркознавчу експертизу за клопотанням представника позивачів, провадження у справі зупинено (т. 2 а.с. 6). 15.03.2016 року надійшов висновок судово-почеркознавчої експертизи від 29.02.2016 року (т. 2 а.с. 10). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.04.2016 року відновлено провадження у справі (т. 2 а.с. 21). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.06.2016 року призначено повторну судову почеркознавчу експертизу за клопотанням відповідачів, провадження у справі зупинено (т. 2 а.с. 60). 05.10.2016 року надійшло повідомлення про неможливість надання висновку (т. 2 а.с. 69). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.11.2016 року відновлення провадження у справі (т. 2 а.с. 72). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.02.2017 року призначено повторну судову почеркознавчу експертизу за клопотанням відповідачів, зупинено провадження у справ (т. 2 а.с. 107). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.05.2017 року відновлено провадження у справі за заявою представника відповідачів (т. 2 а.с. 125). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.06.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів про відвід експертам та призначення додаткової експертизи відмовлено, провадження у справі зупинено (т. 2 а.с. 149). 06.07.2017 року надійшло повідомлення про неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи від 19.06.2017 року (т. 2 а.с. 156). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.07.2017 року провадження у справі відновлено (т. 2 а.с. 159). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.11.2017 року за позивачів залучено до участі у справі в якості ІІІ осіб без самостійних вимог на стороні відповідачів приватних нотаріусів Одеського міського нотаріального округу Ластівку В.М., [PERSON] , [PERSON] , витребувано від нотаріусів нотаріально засвідчену заяву [PERSON] від 18.07.2014 року, матеріали нотаріальних справ щодо посвідчення договору позики та іпотечного договору від 20.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 02.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с. 181). 20.12.2017 року від приватного нотаріуса Ткаченко І.В. на виконання ухвали суду надійшли засвідчені копії матеріалів запитуваних нотаріальних справ (т. 2 а.с. 192-275). 26.12.2017 року від приватного нотаріуса Чужовської Н.Ю. надійшли засвідчені копії матеріалів запитуваної нотаріальної справи (т. 3 а.с. 10-72). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.05.2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування від приватного нотаріуса Ластівки В.М. оригіналу повідомлення про вручення поштового відправлення від 26.07.2014 року (т. 3 а.с. 128). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.12.2018 року призначено судову почеркознавчу експертизу за клопотанням представника позивачів (т. 3 а.с.160). 19.12.2019 року надійшов висновок судово-почеркознавчої експертизи від 28.11.2019 року (т. 3 а.с. 185). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.12.2019 року відновлено провадження у справі (т. 3 а.с. 191). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18.03.2020 року справу прийнято до свого провадження суддею Смокіною Г.І. в загальному позовному провадженні (т. 3 а.с. 197). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.08.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті (т. 3 а.с. 238). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.09.2020 року розгляд справи відкладено (т. 4 а.с. 18). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2020 року визнано обов`язковою явку третіх осіб без самостійних вимог - приватних нотаріусів [PERSON] та [PERSON] (т. 4 а.с. 54). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.12.2020 року витребувано у приватного нотаріуса Ткаченко І.В. матеріали нотаріальної справи щодо оформлення свідоцтва від 28.08.2014 року (т. 4 а.с. 146). 11.01.2021 року надійшла відповідь приватного нотаріуса Ткаченко І.В. про неможливість надати матеріали нотаріальної справи щодо оформлення свідоцтва від 28.08.2014 року у зв`язку зі знищенням (т. 4 а.с. 162, 189). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Ткаченко І.В. письмові докази знищення нотаріальної справи (т. 4 а.с. 186). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.04.2021 року викликано відповідачів у судове засідання для дачі особистих пояснень (т. 4 а.с. 268). 21.04.2021 року від приватного нотаріуса Ткаченко І.В. надійшли матеріали на виконання ухвали суду від 11.12.2020 року про витребування доказів (т. 4 а.с. 270-277). Аргументи учасників справи У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги в редакції від 17.02.2015 року в повному обсязі та додатково пояснив, що фактично стороною оспорюваного договору позики є [PERSON] , який надав кошти [PERSON] в сумі, еквівалентній 65000 доларів США, договір передбачав щомісячну сплату відсотків та повернення суми позики в останній місяць дії договору. Сума заборгованості не є безспірною з огляду на текст заяв [PERSON] та пояснення відповідачів. Дії відповідачів від початку направлені на позбавлення позивачів права власності на іпотечне майно, про що свідчать, зокрема, розписка від 20.06.2013 року про отримання [PERSON] на відповідальне зберігання оригіналів правовстановлюючих документів та технічної документації на предмет іпотеки та заява [PERSON] від 27.12.2013 року про сплату пені за невиконання умов договору. Предмет іпотеки був реалізований без попереднього повідомлення позивачів. З огляду на ухилення відповідачів від участі у проведенні експертиз, призначених за їх клопотанням, просив встановити факт повернення коштів [PERSON] згідно розписок за період з лютого по травень 2014 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в редакції від 17.02.2015 року в повному обсязі та додатково пояснив, що про отримання коштів попередньо домовлявся із [PERSON] . Кошти у розмірі, еквівалентному 65000 доларів США, [PERSON] передав у окремій кімнаті нотаріуса після підписання договору, при цьому [PERSON] присутньою не була. Кошти повертались [PERSON] або довіреним особам в його офісі в м. Одеса, натомість передавались розписки [PERSON] про отримання коштів. Усі документи на предмет іпотеки зберігались у [PERSON] . Станом на травень 2014 року повернув відповідачу майже всю суму позики, а з червня 2014 року [PERSON] став ухилятися від контактів, що стало перешкодою для узгодження остаточної суми боргу та повного розрахунку. [PERSON] бачив лише під час укладення договору у нотаріуса та в м. Ізмаїлі під час огляду нею предмета іпотеки. Заяви [PERSON] про необхідність погасити заборгованість не отримував. Штраф за невиконання умов договору не сплачував. Представник відповідачів в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі з тих підстав, що позовні вимоги не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами, оспорювані договори укладені згідно із вимогами чинного законодавства. Стягнення на предмет іпотеки було звернене на підставі умов договору іпотеки та у відповідності до вимог закону у зв`язку з невиконанням в повному обсязі умов договору позики. Позивачі про наявність заборгованості та майбутній продаж майна повідомлялись належним чином. Факт повернення [PERSON] коштів за період з лютого по травень 2014 року не визнала та просила розписки, складені від імені [PERSON] у вказаний період, визнати неналежними, недопустимими та недостовірними доказами. Вважає, що розмір заборгованості не є предметом доказування у справі. Правове значення для справи має лише факт невиконання позивачем умов договору позики в повному обсязі. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити та скасувати заходи забезпечення позову. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі та пояснила, що влітку 2013 року уклала два договори, за договором позики передала [PERSON] свої особисті кошти у визначеній у договорі сумі на строк один рік. З [PERSON] має дружні стосунки та останній був присутнім під час укладення договорів позики та іпотеки, допомагав їй. Гроші передавались у нотаріуса, до чи після підписання договору, не пам`ятає. Позивач повертав кошти особисто їй, одночасно з передачею коштів нею видавались розписки, обставини повернення коштів точно не пам`ятає. Визнає розписки, складені нею за період з червня 2013 по січень 2014 року. З приводу невиконання договору направляла листи позивачам, дзвонила [PERSON] . Продала приміщення [PERSON] , оскільки останній виявив бажання придбати, а вона мала потребу у грошах. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що був присутнім при укладенні договорів між позивачами та [PERSON] , допомагав їй, приїздив разом з нею до м. Ізмаїла для огляду нерухомості. Кошти належали [PERSON] та передавались нею у окремому приміщенні нотаріуса, при цьому були присутні він, [PERSON] та [PERSON] , до чи після підписання договору, не пам`ятає, хто ще був присутнім при укладенні договорів, точно не пам`ятає. Гроші від [PERSON] йому не передавались та при поверненні коштів він присутній не був. Щодо розписки про отримання правовстановлюючих документів на предмет іпотеки не пам`ятає. Про проблеми з повернення боргу знав від [PERSON] . У судовому засіданні приватний нотаріус Ластівка В.М. пояснила, що відповідно до ст. 84 ЗУ «Про нотаріат» передавала заяви [PERSON] позивачам, зміст заяв нею не перевірявся, а лише засвідчувалась справжність підпису, заяви передавались за відповідною адресою, справжність підпису на зворотному повідомленні не перевіряє та це не входить до її обов`язків, сам факт отримання зворотного повідомлення є свідченням отримання заяви адресатом. З [PERSON] не знайома, [PERSON] не знає. У судовому засіданні приватний нотаріус Ткаченко І.В. пояснила, що посвідчувала оспорювані договори позики та іпотеки, під час укладення договорів були присутні [PERSON] , [PERSON] , його дружина та [PERSON] , [PERSON] не знає. Проект договору готувала вона, сторони вносили свої корективи. Кошти у її присутності не передавались, умови договорів були зачитані нею вголос, після чого договори були підписані сторонами. Заяву [PERSON] боржнику [PERSON] передавала поштою зі зворотним повідомленням, яку останній отримав, при цьому нею лише перевірялась законність та засвідчувалась справжність підпису, суми не перевірялись. У зв`язку зі спливом строку зберігання матеріали відповідної нотаріальної справи було знищено. Фактичні обставини справи, встановлені судом 20.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., зареєстрований в реєстрі за № 1054 (далі-Договір позики) (т. 2 а.с. 193-194). Згідно п. 1 Договору позики позикодавецьпередав, а позичальникприйняв у власність грошові кошти у розмірі 723 573 (сімсот двадцять три тисячі п`ятсот сімдесят три) гривні 20(двадцять) копійок, що еквівалентно, 89 110 (вісімдесят дев`ять тисяч сто десять) доларів США, за встановленим сторонами курсом (із розрахунку 8 (вісім) гривень 12 (дванадцять) копійок за 1 (один) долар США). Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю в строк та на умовах, передбачених цим Договором позику у вищезазначеному розмірі, у строк не пізніше двадцятого червня дві тисячі чотирнадцятого року у порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2 Договору позики позика передана позикодавцем позичальнику до підписання цього договору сторонами готівкою в національній валюті України - гривні в повному обсязі. Підписання цього Договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній в п. 1 цього Договору. Підписаний позичальником Договір є доказом передачі позики від позикодавця до позичальника. Згідно п. 3 Договору позики за цим Договором нарахування та сплата відсотків за користування позикою не здійснюється, позика є безоплатною (безвідсотковою) та цей договір не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності сторонами договору. Відповідно до п. 4 Договору позики сторони домовилися, що позичальник повертає грошові кошти у сумі вказаній в п. 1 цього Договору в повному обсязі у термін до двадцятого червня дві тисячі чотирнадцятого року. Відповідно до п. 4.2 Договору позики повернення позики здійснюється щомісячно до 20 числа кожного поточного місяця, починаючи з дати укладення цього Договору по 20 травня 2014 року. Сума щомісячного платежу становить суму у національній валюті України, еквівалентну 2 010 (дві тисячі десять) доларів США станом на дату повернення кожного щомісячного платежу. Сума у розмірі 67 000 (шістдесят сім тисяч) доларів США, за встановленим сторонами курсом станом на дату повернення такого платежу, підлягає поверненню до двадцятого червня дві тисячі чотирнадцятого року. Згідно п. 4.3 Договору позики факт повного розрахунку підтверджується нотаріально посвідченим договором щодо повернення позики у повному обсязі та/або шляхом повернення представником позикодавця свого примірника договору позики позичальнику.Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцю грошей готівкою у розмірі, встановленому у п. 1 цього Договору. Згідно п. 11 Договору позикисторони свідчать, що: вони не приховують обставин, які мають істотне значення для цього договору: внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб; договір не укладається під впливом тяжкої для них обставини; вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними: укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Відповідно п. 13 Договору позики сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються позики. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення. Відповідно до п. 17 Договору позики сторони домовилися, що документом, який підтверджуватиме позичальником зобов`язання та безспірність заборгованості, буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові у порядку, передбаченому ст. 84 Закону України «Про нотаріат». Згідно п. 21 Договору позики сторони договору свідчать, що зі змістом документу ознайомлені, однаково розуміють значення і умови цього правочину та правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також те, що цей правочин не носить характер фіктивного та удаваного і не є зловмисним, що підтверджують своїми особистими підписами на договорі. 20.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., зареєстрований в реєстрі за № 1059 (далі-Договір іпотеки) (т. 2 а.с. 207-211). Згідно п. 1.1 Договору іпотеки іпотека за цим Договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодателем кожного і всіх його зобов`язань за Договором позики у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Договорі позики, з усіма змінами і доповненнями до нього. Згідно п. 5.1.1 Договору іпотеки у випадках та в порядку, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України, іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки. Відповідно до п. 6.1 Договору іпотеки зобов`язання, що забезпечене предметом іпотеки вважається виконаним у повному обсязі якщо іпотекодавцем/боржником фактично повернуті грошові кошти у повному обсязі, відповідно до умов основного зобов`язання. Відповідно до п. 6.2 Договору іпотеки іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання. Згідно п. 6.3 Договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: 1) за рішенням суду; 2) на підставі виконавчого напису нотаріуса; 3) шляхом позасудового врегулювання відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 6.5 Договору іпотеки у разі порушення умов договору, з якого виникло основне зобов`язання, та/або умов цього Договору іпотекодержатель надсилає особі, яка порушила свої обов`язки, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору та/або чинного законодавства України. Згідно п. 6.6 Договору іпотеки у випадку часткового виконання основного зобов`язання іпотека зберігається в початковому обсязі. У будь-який час до реалізації предмета іпотеки звернення стягнення на нього може бути зупинено шляхом виконання основного зобов`язання у повному обсязі. Відповідно до п. 6.7 Договору іпотеки застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки або шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі. У відповідності до п. 6.7.1 Договору іпотеки сторони домовилися, що вказане у даному Договорі застереження про забезпечення вимог іпотекодержателя є підставою для позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 6.7.2 Договору іпотеки у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, задоволення вимог іпотекодержателя можливе шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі, на піддставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно п. 7.5 Договору іпотеки будь-які повідомлення, що направляються сторонами одна одній у зв`язку з цим Договором, повинні бути викладені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін. 18.07.2014 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ластівки В.М. про передачу [PERSON] заяви про порушення [PERSON] строків повернення позики згідно Договору позики, пропозицію повернути суму в розмірі 609606 грн, що в еквіваленті становить 75040 доларів США, у тридцятиденний строк з дня отримання повідомлення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вищевказаних вимог (т. 3 а.с. 110). 18.07.2014 року заява [PERSON] направлена на адресу [PERSON] (т. 3 а.с. 109) та 26.07.2014 року отримана [PERSON] згідно повідомлення про вручення поштового відправлення (т. 3 а.с. 116). 28.08.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. видано [PERSON] свідоцтво про передачу [PERSON] її заяви щодо необхідності погашення заборгованості у розмірі 609606 грн та наміру звернути стягнення на предмет іпотеки, зареєстроване у реєстрі за № 2589 (т. 3 а.с. 32). Згідно вказаного свідоцтва заява [PERSON] була передана поштовим зв`язком та отримана адресатом 27.06.2014 року. 01.09.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ластівкою В.М. видано [PERSON] свідоцтво про передачу [PERSON] її заяви від 18.07.2014 року, зареєстроване в реєстрі за № 1249 (т. 3 а.с. 118). Згідно вказаного свідоцтва заява [PERSON] була передана шляхом надсилання [PERSON] реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про вручення поштового відправлення, яке вручено адресату 26.07.2014 року. 02.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 4406 (далі-Договір купівлі-продажу) (т. 3 а.с. 11-14). Згідно п. 1.4 Договору купівлі-продажу право реалізації нежитлових приміщень, які є предметом іпотечного договору, виникає із застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зазначеного в п. 6 іпотечного договору, шляхом застосування процедури продажу, яка встановлена ст. 38 Закону України «Про іпотеку», а саме продажу нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , надано [PERSON] від свого імені іншій особі - покупцю. Позиція суду Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ст. 76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вислухавши позивача [PERSON] , представника позивачки [PERSON] , відповідачів [PERSON] , [PERSON] , представника відповідачів, приватних нотаріусів Ткаченко І.В., Ластівку В.М., перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Щодо вимог про визнання договору позики недійсним Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України (тут і надалі станом на час виникнення спірних правовідносин), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 626, частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (стаття 235 ЦК України ). У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними роз`яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-1026цс16 зроблено висновок, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 23.03.2020 року у справі № 195/553/18. Отже, воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, а оскільки відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме. За таких обставин, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників. Позивачі в обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що між сторонами насправді був укладений кредитний договір, за умовами якого [PERSON] фактично передано суму в еквіваленті 65000 доларів США із зобов`язанням сплачувати відсотки щомісячно в сумі 2000 доларів США. Гроші в зазначеній сумі передано [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не є банком чи фінансовою установою, які мають право на видачу кредитів, отже удаваний договір суперечить вимогам закону. Однак позивачами належним чином не обґрунтовано та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення договору кредиту між [PERSON] та [PERSON] та що дії сторін були направлені на досягнення інших правових наслідків та між ними виникли інші права та обов`язки, ніж ті, що обумовлені укладеним договором. Так, згідно п. 2 Договору позики позика передана позикодавцем позичальнику до підписання цього договору сторонами готівкою в національній валюті України - гривні в повному обсязі. Підписання цього Договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця грошових коштів в сумі, визначеній в п. 1 цього Договору. Підписаний позичальником Договір є доказом передачі позики від позикодавця до позичальника. Згідно п. 11 Договору позикисторони свідчать, що: вони не приховують обставин, які мають істотне значення для цього договору: внаслідок укладення цього договору не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб; договір не укладається під впливом тяжкої для них обставини; вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними: укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. У п. 21 Договору позики сторони засвідчили, що зі змістом документу ознайомлені, однаково розуміють значення і умови цього правочину та правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також те, що цей правочин не носить характер фіктивного та удаваного і не є зловмисним, що підтверджено їх особистими підписами на договорі. Спірний договір позики був підписаний його сторонами, на час його підписання ними було досягнуто згоди з усіх істотних його умов, на час укладання договору сторони володіли необхідним обсягом цивільної дієздатності, волевиявлення учасників договору було вільним та відповідало їхній внутрішній волі. Підписавши договір, сторони погодились з усіма його умовами. Доводи позивачів про те, що між сторонами насправді існували інші домовленості, ніж ті, що вказані у договорі, суперечать п. 13 Договору позики, згідно якому сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються позики. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення. Таким чином, під час розгляду справи позивачами не спростовано у встановленому законом порядку презумпцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), не виконано встановленого процесуальним законом обов`язку доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. За вказаних обставин, позовна вимога про визнання договору позики недійсним не підлягає задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Щодо вимог про визнання договору іпотеки недійсним Частиною 2 статті 548 ЦК України передбачено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (станом на час укладення), іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання. Позивачі обґрунтували вимогу про визнання договору іпотеки недійсним тим, що є недійсним договір позики, який забезпечувався іпотекою. Встановивши, що підстави для задоволення вимоги про визнання договору позики недійсним відсутні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки недійним. Щодо вимог про визнання договору купівлі-продажу Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (станом на час виникнення спірних правовідносин), якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Відповідно до ст. 84 Закону України «Про нотаріат» (станом на час виникнення спірних правовідносин), нотаріус передає заяви громадян, підприємств, установ та організацій іншим громадянам, підприємствам, установам і організаціям, якщо вони не суперечать закону та не містять відомостей, що порочать честь і гідність людини. Заяви передаються поштою із зворотним повідомленням або особисто адресатам під розписку. Заяви можуть передаватися також з використанням технічних засобів. На прохання особи, що подала заяву, їй видається свідоцтво про передачу заяви. Згідно п. 2.7, 2.8 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (станом на час вчинення нотаріальних дій), якщо рішенням суду або договором про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, посвідчення таких договорів здійснюється за загальними правилами посвідчення договорів відчуження. Для посвідчення такого договору іпотекодержатель зобов`язаний за тридцять днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти такий договір. Іпотекодержатель має документально підтвердити нотаріусу, що він повідомив осіб, які мають зареєстровані в установленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Особи, які виявили бажання придбати предмет іпотеки (відмовитися від права купівлі), повинні в тридцятиденний строк з дня одержання повідомлення щодо наміру продажу письмово повідомити іпотекодержателя або нотаріуса про свій намір. Особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки в іпотекодержателя з дня отримання іпотекодержателем повідомлення про згоду на купівлю предмета іпотеки. Якщо в установлений строк відповідь на повідомлення від осіб, які мають право переважної купівлі предмета іпотеки, не надійшла, нотаріус вправі посвідчити договір купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій іншій особі на розсуд іпотекодержателя. В обґрунтування вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсним позивачі посилались на те, що недійсні договори не створюють юридичних наслідків, нерухоме майно відчужено без попереднього повідомлення позивачів про необхідність погасити борг та майбутній продаж майна, сума боргу не є безспірною. На підтвердження своїх вимог надали висновок експерта № 18-6317 судово-почеркознавчої експертизи від 28.11.2019 року (т. 3 а.с. 185), згідно якому рукописний запис « [PERSON] » у повідомленні про вручення поштового відправлення за №65888 1613678 з датою отримання 26 липня 2014 року, розміщений праворуч від друкованого запису «особисто за довіреністю», виконаний не самою [PERSON] , а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] у повідомленні про вручення поштового відправлення за №65888 1613678 з датою отримання 26 липня 2014 року, розміщений нижче друкованого запису «особисто за довіреністю», виконаний не самою [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до п. 99, 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270 (далі-Правила) (станом на час отримання повідомлення), рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто", внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" одержувач розписується та зазначає прізвище. Відповідні дані на бланку повідомлення про вручення також зазначаються про особу, уповноважену на одержання внутрішнього рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка", адресованого юридичній особі або фізичній особі за місцем роботи. Бланк повідомлення про вручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" повертається за зворотною адресою у першочерговому порядку. З наведених норм можна дійти висновку, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвище. Цей запис вносить працівник поштового зв`язку. Натомість для вручення поштового відправлення з позначкою "Вручити особисто" або "Судова повістка" на бланку повідомлення розписується та зазначає прізвище одержувач (а не працівник поштового зв`язку). Отже, зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення, яке містить прізвище одержувача, є врученим у відповідності до п. 99,106 Правил та є належним доказом отримання адресатом поштового відправлення (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 року № 639/4278/16-а, постанова Верховного Суду від 20.03.2019 року № 222/1402/16-а). Оспорюване повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] не містить позначки «Судова повістка» або «Вручити особисто», а тому особистого підпису та прізвища одержувача на бланку повідомлення про вручення поштового відправлення не вимагало. Таким чином, напис про одержання поштового відправлення позивачкою [PERSON] , в якому зазначене її прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, є переконливим доказом отримання нею відправлення. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків та таку презумпцію позивачами не спростовано. Висновок експерта від 28.11.2019 року лише підтверджує той факт, що прізвище та підпис на повідомленні вчинені не [PERSON] , а іншою особою, що не суперечить висновкам суду про вчинення напису прізвища позивачки та підпису працівником поштового зв`язку відповідно до п. 99,106 Правил. Доводи позивача [PERSON] про те, що він не отримував заяву [PERSON] про необхідність сплатити борг спростовуються наявним у матеріалах справи свідоцтвом, виданим 28.08.2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. (т. 3 а.с. 32), згідно якого 23.06.2014 року заява [PERSON] передана [PERSON] поштовим зв`язком та отримана адресатом 27 червня 2014 року. Вказане свідоцтво надійшло до суду 26.12.2017 року на виконання ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.11.2017 року. З вказаного часу позивач факту отримання заяви [PERSON] не заперечував, про неотримання поштового відправлення від приватного нотаріуса Ткаченко І.В. не заявляв та про вказану обставину заявив лише у судовому засіданні 30.11.2020 року. Згідно відповіді приватного нотаріуса Ткаченко І.В. від 25.02.2021 року на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2021 року про витребування матеріалів нотаріальної справи щодо оформлення свідоцтва від 28.08.2014 року (т. 4 а.с. 162, 189), у зв`язку зі спливом терміну зберігання документів (заяв, свідоцтв) про передачу заяв фізичних і юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам, який становить три роки, відповідну справу № 02-24 «Документи (заяви, свідоцтва) про передачу заяв фізичних і юридичних осіб іншим фізичним та юридичним особам» за 2014 рік знищено, що підтверджено актом № 2 від 21.02.2019 року (т. 4 а.с. 274). Аналізуючи наявні у справі докази, надавши оцінку поведінці сторін та добросовісності здійснення ними своїх процесуальних прав та обов`язків, з огляду на те, що позивач [PERSON] заявив про неотримання заяви [PERSON] та звернувся з клопотанням про витребування матеріалів нотаріальної справи щодо видачі свідоцтва від 28.08.2014 року лише наприкінці 2020 року (т. 4 а.с.141) після спливу строку її зберігання, суд дійшов висновку, що свідоцтво від 28.08.2014 року є належним доказом факту отримання [PERSON] 27.06.2014 року заяви [PERSON] про необхідність погасити заборгованість та вказаний факт позивачем належними та допустимими доказами не спростовано. Надані суду розписки про повернення коштів за договором позики за період з червня 2013 року по травень 2014 року (т. 1 а.с. 227-242) та висновок № 3554/02 судово-почеркознавчої експертизи від 29.02.2016 року (т. 2 а.с. 10) щодо належності підпису [PERSON] на відповідних розписках не є належними доказами у справі, оскільки стосуються розміру заборгованості за договором позики, що не є предметом доказування у справі. Правове значення для справи має належне/неналежне виконання договору позики від 20.06.2013 року. Так, відповідно до п. 6.1 Договору іпотеки зобов`язання, що забезпечене предметом іпотеки вважається виконаним у повному обсязі якщо іпотекодавцем/боржником фактично повернуті грошові кошти у повному обсязі, відповідно до умов основного зобов`язання. Відповідно до п. 6.2 Договору іпотеки іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця у разі невиконання чи неналежного виконання основного зобов`язання. Судом встановлено та позивачами не заперечувалось, що договір позики від 20.06.2013 року в повному обсязі не виконано. Згідно поясненням позивача [PERSON] договір не виконано з вини [PERSON] , який в червні 2014 року не виходив на зв`язок, що унеможливило узгодити остаточну суму заборгованості та сплатити відповідну суму боргу. Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 537 ЦК України, боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку. Таких дій позивачем [PERSON] вчинено не було. Крім того, раніше суд дійшов висновку про відсутність доказів того, що стороною оспорюваного договору позики є [PERSON] . Отримання на відповідальне зберігання [PERSON] оригіналів правовстановлюючих документів та технічної документації на предмет іпотеки згідно розписки від 20.06.2013 року (т. 1 а.с. 146) правового значення для справи не має, крім того, вказані документи передані відповідачу добровільно, без будь-якого примусу, що в судовому засіданні позивачем [PERSON] не заперечувалось. Згідно п. 17 Договору позики документом, який підтверджуватиме позичальником зобов`язання та безспірність заборгованості, буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові у порядку, передбаченому ст. 84 Закону України «Про нотаріат». Свідоцтво від 28.08.2014 року є належним доказом отримання [PERSON] заяви [PERSON] про необхідність погасити заборгованістьта підтверджує її безспірність відповідно до п. 17 Договору позики. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу від 02.09.2014 року вчинено у відповідності до умов договору іпотеки від 20.06.2013 року та з дотриманням вимог закону, а тому вимога про визнання оспорюваного договору недійсним задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed