Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивачка в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулася до суду з позовом до Нересницької сільської ради, [PERSON] про визнання права власності на спадковий будинок, посилаючись на те, що [INFO] у віці 58 років померла її мати [PERSON], а [INFO] помер її батько [PERSON] у віці 70 років, які проживали в [ADDRESS] При житті її батько [PERSON] зробив на її доньку [PERSON] [INFO] заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Нересницької сільської ради за реєстром № 215 від 28.10.2008 року, яким заповів її доньці [PERSON] [INFO] все майно, яке належало йому на момент смерті. До спадкового майна належить житловий будинок та прибудови в [ADDRESS] Після смерті батька вона у встановлений законом строк звернулася з заявою до Тячівської державної нотаріальної контори, але вона не може вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування вказаного житлового будинку через відсутність правовстановлюючого документу, яким би посвідчувалось право власності [PERSON] на це майно. Вважає, що суд може визнати за її донькою право власності на вище зазначене нерухоме майно з наступних підстав. Її батько [PERSON] залишив на її доньку [PERSON] заповіт, нею було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок № 138 від 14 грудня 2016 року. Земельна ділянка площею 0,0783 га, на якій розташований спадковий будинок, належить їй [PERSON]. Окрім того нею було взято на себе всі витрати що до поховання померлого. Факт належності спадкового майна померлому [PERSON] підтверджується наступними документами: довідкою про коло спадкоємців, довідкою про належність будинку померлому, довідкою що заповіт №215 від 28.10.2008 р. складений [PERSON] залишається в силі, відмінений не був. До спадкового майна належить житловий будинок загальною площею 33,51 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0783 га, на якій розташоване спадкове майно, інвентаризаційна вартість якого становить 46331 гривень. Тому просить суд визнати за донькою [PERSON] право власності на спадковий житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у її відсутності. Представник відповідача Нересницької сільської ради в судове засідання не з'явився причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], згідно даних по господарській книзі Нересницької сільської ради № 2, особливий рахунок [NUMBER], є власником дворогосподарства [ADDRESS], що стверджується довідкою Нересницької сільської ради № 490 від 14.12.2016 р. [PERSON] [INFO] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 30.01.2006 р.. [PERSON] [INFO] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 06.04.2016 р.. При житті [PERSON] зробив на доньку позивача заповіт, яким заповів [PERSON] все своє майно, яке належало йому на момент смерті, який посвідчений секретарем виконкому Нересницької сільської ради за реєстром № 215 від 28.10.2008 року. Згідно до правової позиції, викладеної у Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 "Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування", вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2014 року N 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст. З вищевказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року") Як вбачається з технічного паспорту спадковий будинок побудований в 1958 році і право власності на нього в той час підтверджує: особливі рахунки в господарських книгах, довідки сільської ради про належність будинків конкретним власникам, про сплату податків на будівлю та обов'язкової їх страховки , що стверджується аб. 5 п.1.2. « Рекомендаций по вопросам удостовирения договоров об отчуждении жилого дома ( части дома ) либо квартири в доме жилищно- строительного коллектива индивидуальних застройщиков» від 22.12.1986 року, де зазначено, що «в сельской месности подтверджением приднадлежности дома могут служить соответствующие справки исполкомов поселков селького Совета. Аналогічні приписи наявні в абз. 4 п.62 « Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР » від 31 жовтня 1975 року та п. 45 « Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад народних депутатів » від 19 січня 1976 року. Таким чином, виходячи з вище наведених норм Законів, суд вважає, що [PERSON] на час своєї смерті був власником вище вказаного будинку та надвірних споруд під [ADDRESS] Згідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, інших осіб. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що слід визнати за [PERSON] [INFO], право власності на спадковий житловий будинок, який розташований за адресою [ADDRESS].

Outcome: approved