Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що за рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 липня 2005 року з відповідача [PERSON], в її користь, стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 70 гривень щомісяця, починаючи з 18 липня 2005 року до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для повного матеріального утримання дитини. З кожним роком дитина потребує більше витрат. Син знаходиться на її повному вихованні та утриманні, якої-небудь допомоги, крім сплати аліментів, відповідач на утримання сина не надає. Тому задоволення зростаючих зазначених потреб дитини повністю залежить від її доходів, яких їй фактично не вистачає для належного утримання дитини. Постійного місця роботи вона не має. Відповідач має постійне місце роботи, отримує регулярний дохід, є особою молодого віку, хронічними та важкими захворюваннями не хворіє, а тому взмозі надавати сину допомогу більшу, ніж встановлена попереднім рішенням суду. Тому просила суд винести рішення, яким стягувати, щомісячно з відповідача, аліменти на утримання сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини, з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Позивачка, [PERSON], в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. На задоволенні позову наполягає. Відповідач, [PERSON], повторно, в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини своєї неяввки суд не повідомляв. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON], перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Рахівського районного суду від 18 червня 2007 року між ними розірвано. Відповідач [PERSON], являється батьком неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Богданської сільської ради №1126 від 11 березня 2016 року та акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], остання разом зі своїм сином проживає у будинку матері. Матеріально-побутові умови проживання задовільні. Стаття 51 Конституції України чітко визначає, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їхнього повноліття. Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє на Україні з 27 вересня 1991 року, "… держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей". Зважаючи на взяте зобов'язання, Україна як держава, яка приєдналась до цієї Конвенції, прийняла Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року, де в ст.8 записано: "Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку". Обов'язок утримувати дітей мають двоє батьків, вказаних у свідоцтві про народження дитини. Також аналогічне передбачене ст.180 Сімейного Кодексу України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 липня 2005 року з відповідача [PERSON] в користь позивачки стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 70 гривень щомісяця, починаючи з 18 липня 2005 року до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві позивачка посилається на те, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для повного матеріального утримання дитини, оскільки з кожним роком дитина потребує більше витрат. Частиною 1 ст.192 Сімейного кодексу України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Абзацом 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" встановлено право суду при визначення розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Зміни життєвих потреб дітей також враховані і державою, шляхом прийняття відповідних законів щодо соціальних гарантій. Зокрема згідно Закону України "Про прожитковий мінімум на 2003 рік" вiд 28.11.2002 р. N 247 -ІУ (стаття 1,) прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років у 2003 р. був встановлений в розмірі 307 гривень, а в 2016 р. Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень. Поряд з цим суд констатує, що з 2005 року в Україні відбулися інфляційні процеси, внаслідок чого відбулося підняття цін на товари харчування і дитячий одяг, на ліки, оскільки дитина періодично хворіє, а визначений розмір аліментів у сумі 70 гривень станом на сьогоднішній день є недостатнім для матеріального утримання дитини. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON], має постійне місце роботи, а саме працює сторожем в Богданській ЗОШ І-ІІІ ступенів, що підтверджується довідкою №02-12/114 від 11.03.2016 року. Таким чином, суд, з огляду на те, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, приймаючи до уваги матеріальне становище дитини а саме те, що вона є малолітньою, не має доходу, часто хворіє, проживає у важких матеріальних умовах із за скрутного матеріального становища матері, і матеріальне становище відповідача, який являється батьком неповнолітнього сина [PERSON], є працездатним, інших утриманців не має, має постійне місце роботи, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити, зобов'язавши відповідача, сплачувати, щомісячно, в користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Щодо задоволення позовних вимог про негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, то таке не підлягає до задоволення, оскільки негайному виконанню підлягають тільки рішення про про стягнення аліментів а не про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч.3 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області слід стягнути 551.20 грн. судового збору.

Outcome: approved