Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]М.) звернулась до Валківського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]О.), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.06.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона з 06.05.2005 року по 01.06.2007 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], який, після розлучення сторін, тобто з 03.07.2008 року, та по теперішній час, проживає разом з позивачем. Сторони проживали у місті Луганськ та після початку антитерористичної операції позивач разом з дитиною виїхала до міста Валки Харківської області, де стали на облік, як внутрішньо переміщені особи. З моменту переїзду до м. Валки відповідач з дитиною не спілкується, не приймає участь у вихованні та утриманні дитини. Позивач, повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з'явилась. Надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглядати справу за її відсутності. Також зазначила, що у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано 03.07.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕД № 065947 (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно довідки від 13.10.2016 року № [NUMBER] [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа, разом з нею прибули [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зареєстроване місце проживання [PERSON], разом з [PERSON] та [PERSON] є м. Луганськ, кварт. Гагаріна, 16, кв. 49, а фактичне місце проживання/ перебування: [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 21.11.2017 року КП "Благоустрій", за адресою: [ADDRESS], проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 8). Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов від 10.11.2017 року, складеного у м. Валки депутатами Валківської міської ради [PERSON], [PERSON] та мешканцями міста [PERSON], [PERSON], [PERSON] фактично мешкає: [ADDRESS], разом із дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Охорона дитинства в Україні є стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і має метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоровя, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні. Державна політика у цій сфері ґрунтується на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Приписами статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" встановлено прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01 січня 2018 по 30 червня 2018 року у розмірі 1860,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., при цьому не зазначила у позові і так само не надала доказів матеріального становища відповідача, які-б підтверджували наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти у розмірі зазначеному у позові. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з дня пред'явлення даного позову з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1860,00 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини з 01.06.2007 року до дня пред'явлення даного позову, а саме 04.12.2017 року, суд зазначає наступне. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Всупереч вказаному, позивачем не подано до суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини з 01.06.2007 року до дня пред'явлення даного позову, а саме 04.12.2017 року, задоволенню не підлягають. Згідно ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Одночасно, суд роз'яснює, що відповідно до приписів ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, сума судового збору у розмірі 640,00 грн., відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial