Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про відібрання у відповідачки [PERSON] її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та повернення дитини їй. В обгрунтування позову зазначила, що вона проживала в не зареєстрованому шлюбі з [PERSON] до його смерті в с. Рацеве Чигиринського району Черкаської області. Від цього шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON] . Після смерті [PERSON] вона добровільно надала письмову згоду на тимчасове проживання сина з бабою - відповідчкою у справі. На даний час вона проживає в м. Світловодську Кіровоградської області з іншим чоловіком та дітьми, має постійну роботу, стабільний заробіток та позитивно характеризується. На її неодноразові пропозиції до відповідачки повернути сина їй, вона отримувала відмови, більше того, відповідачка налаштовує дитину проти неї та всіляко перешкоджає їх спілкуванню. Вона вважає, що на даний час дитині буде краще проживати разом з нею, а не з бабою, тому просить повернути сина їй. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, та просили їх задовольнити. Позивачка зазначила, що син пішов проживати до відповідчаки за її згодою, про що вона добровільно написала заяву, оскільки вона перебувала у складних життєвих обставинах. Дитина проживає з бабою з 2017 року. До 2020 року вона кілька разів бачила сина і спроб його повернути не робила. Вона вважає, що відповідачка перешкоджає їй спілкуватися з сином і настроює його проти неї, підтвердивши, що картка з коштами на утримання дитини знаходиться дійсно у неї. Вона пролікувалася від зловживання алкоголем і влаштувалася на роботу. На даний час вона проживає у будинку свого батька разом з батьком, співмешканцем і двома дітьми. Старша дочка 2003 року народження навчається в м. Черкаси та приїжджає до неї на вихідні. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали в повному обсязі, зазначивши, що визнання позову суперечитиме інтересам дитини, оскільки [PERSON] не хоче повертатись до метері так як вона і надалі проживає зі своїм співмешканцем [PERSON] , який його ображав, коли він проживав в даній сім"ї. Відповідачка зазначила, ща позивачка є її бувшою невісткою, яка і після смерті сина почала проживати з іншим чоловіком, від якого у неї народився ще один син. За час спільного проживання вони зловживали спиртними напоями, ображали дітей, били їх, діти були недоглянуті, голодні, їх змушували працювати. З середини листопада 2017 року онук проживає разом з нею, а 08.12.2017 року позивачка власноручно написала заяву про передачу їй сина [PERSON] . Так як онук має інвалідність, то йому потрібне спеціальне харчування і догляд, яке вона йому забезпечує, маючи достатні матеріальні можливості. Вона піклується про онука, він забезпечений всим необхідним, і даний факт наким не оспорюється, має свою власну кімнату, де є все необхідне для життя і навчання. Співмешканець позивачки чинив насильство в сімї відносно неї та дітей, що було предметом розгляду в суді і навіть вирішувалося питання про порушення кримінального провадження. Позивачка не приймає участі у житті дитини, кошти, належні цій дитині перерахувала лише тричі спочатку, коли вона передала їй онука. Також додала, що вона не перешкоджає спілкуванню матері з сином, але він її боїться, оскільки думає, що вона його забере і сам не хоче з нею спілкуватися. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без участі представника Служби та про відсутність заперечень щодо задоволення позову. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чигиринської міської ради Черкаської області Шевченко В.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважаючи вимоги позивачки безпідставними, оскільки дитині відповідачкою створені належні умови для навчання і проживання, який після того, як почав проживати у бабусі став веселим, життєрадісним хлопчиком, який став доглянутим, значно покращивши свої знання, зі школи, де він навчається не хоче нікуди переводитись, адже там його друзі, тому вилучення малолітнього з сім'ї матиме негативні наслідки для нього, додатково зазначивши, що позивачка до осені 2020 року, иттям сина не цікавилася, не спілкується з ним і по даний час, проживає в іншому населеному пункті , де коли постало питання про відібрання у неї картки, на яку нараховуються кошти для утрмання [PERSON] , подала цей позов до суду. Представник третьої особи - Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Чигиринської міської ради Черкаської області Фесуненко О.М. у судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі з поханням відмовити у задоволенні позовних вимог у зв"язку із їх необгрунтованістю, пояснивши на минулому судовому засіданні, що знає сім`ю позивачки дуже давно. Вказана сім`я за час проживання в с. Рацеве Чигиринського району перебувала у них на обліку як неблагополучна. Вона раніше працювала у службі у справах дітей Чигиринської РДА і постійно навідувала позивачку, перевіряла умови проживання дітей, які були неналежними, оскільки позивачка та її співмешканець зловживали спиртними напоями, вели аморальний спосіб життя, а діти були недоглянуті, голодні, до них постійно застосовувалась фізична сила з боку матері та її співмешканця, дітей змушували працювати. Тому служба у справах дітей мала намір вилучити дітей з цієї сім`ї та направити їх у спеціалізований заклад дитячого типу. Також пояснила, що після втручання в ситуацію служби позивачка влаштувала дітей до бабусь - матері і свекрухи. Вітя не хотів повертатися до матері, казав, що його там ображали. Діти постійно були свідками психологічного, фізичного і морального насилля. Тому з 2017 року і по даний час дитина проживає у бабусі. Будучи допитаним у присутності психолога КУ "Інклюзивно-ресурсний центр" Чигиринської міської ради [PERSON] малолітній [PERSON] пояснив, що з третього класу він проживає у своєї бабусі. Він пішов проживати до бабсуі з дідусем за власним бажанням. Йому у них добре, дідусь з бабусею про нього піклуються, у нього є власна кімната, в якій є ліжко, шафа, стіл, комп`ютер, крісло. Він і надалі хоче проживати у бабусі, де йому комфортно, і категорично не згідний повернутися до матері. З матір`ю він не спілкується, як і зі своїми сестрами. Він навчається у школі в 5 класі, де в нього є друзі, він звик до школи і до вчителів і не хоче переходити до іншої школи. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що до переїзду позивачки в м. Світловодськ проживав з нею по сусідству через дорогу і добре знає цю сім`ю. Так, [PERSON] проживала разом зі співмешканцем, вони вели аморальний спосіб життя, нецензурно виражалися при дітях, не слідкували за ними. Вітя тоді ходив до першого класу, його змушували важко працювати, він це бачив особисто. З боку матері був постійний тиск на дитину, вона на нього кричала, морально принижувала. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює вчителем-початківцем Рацівської ЗЗСО І-ІІІ ст. з 1985 року і була вчителем [PERSON] з 1 по 4 клас. Після того, як [PERSON] почав проживати у бабусі і вона взяла його під опіку, він змінився в позитивну сторону і по навчанню і по зовнішньому вигляду, до того часу він був дуже замкнутий. За період навчання дитини з 1 по 4 клас мати відвідувала дитину лише тричі. У сільску раду надійшло повідомлення про те, що сім`я [PERSON] є неблагополучною, тому вона знала, що там негативна обстановка. Коли [PERSON] прийшов у школу, то він казав, що його вдома б`ють і ображають. Вітя гооврив, що сумує лише за найменшим братиком [PERSON] , а за іншими - ні. Фактів налаштування бабусею дитини проти матері не було, вона сама не цікавилась життям і навчанням дитини, всі питання щодо навчання і виховання вирішувала саме бабуся. Бабуся постійно забезпечувала його в школі харчуванням, зокрема фруктами і напоями. Під час проживання в бабусі він розказував, що подорожував всією Україною, був на [PERSON] і Азовському морях. Будучи допитаною в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона сестра [PERSON] і відповідачка перешкоджає їм у спілкуванні з братом. Зі співмешканцем матері у неї нормальні відносини, їх сім`ю у Світловодську вона відвідує 1-2 рази на місяць, а в інший час навчається в м. Черкаси та проживає у своєї бабусі. Зазначила, що насильства в їх сім`ї не було, [PERSON] їх не бив. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивачка є його падчіркою. На даний час наявний конфлікт між матір`ю [PERSON] та бабусею. Дитина замкнута, коли йому дзвонять, то на дзвінки він не відповідає. Про факти перешкоджання відповідачкою у спілкуванні з матір`ю йому невідомо. Він може спілкуватися з дитиною в школі з дозволу класного керівника. Будучи допитаним в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивачка є його дочкою. З 2020 року вона разом зі співмешканцем і дітьми проживає у його будинку. Зі слів позивачки, відповідачка не дає їй бачитись із сином. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Вирішуючи даний спір, суд враховує положення частин восьмої та дев`ятої статті 7 СК України про те, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє ві д обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Як встановлено судом та підтверджено сторонами, позивачка відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батько якого помер [INFO] . Згідно з довідкою квартального комітету № 1 виконавчого комітету Світловодської міської ради № 029-21/КВ-1, без зазначення дати її видання, позивачка фактично проживає без реєстрації в домоволодінні [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де разом з нею фактично проживають без реєстрації чоловік [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.130). Судячи з довідки про доходи № 134 від 16.07.2020 року та виробничої характеристики позивачка працевлаштована на ПП "ВІКТОР І К" на посаді машиніста розфасувально пакувальних машин, де характеризується позитивно. З довідки-характеристики, виданої квартальним комітетом № 1 виконавчого комітету Світловодської міської ради, без зазначення номера та дати її видання, позивачка по місцю проживання також характеризується позитивно, скарг від сусідів не надходило (а.с. 7-9,159). З акту обстеження умов проживання від 18.06.2020 року встановлено, що сім`я позивачки проживає в умебльованому газифікованому житловому будинку в належних умовах, родина забезпечена одягом та продуктами харчування, санітарно-гігієнічні вимоги відповідають нормі, ведеться господарство та обробляється земельна ділянка (а.с.10). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у п.8 ст.7 СК України та у ст.11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1, 2 ст. 155 СК України). Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено у п. 1 ст. 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини »суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема,стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Таким чином, оцінка найкращих інтересів дитини повинна здійснюватися з врахуванням усіх вищенаведених елементів з оцінкою значимості кожного з них у порівнянні з іншими. Отже, із вищевикладеного, суд робить висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків та опікунів чи осіб, що їх замінюють. Судом встановлено, що син позивачки з 2017 року проживає разом зі своєю бабою - відповідчкою у справі [PERSON] . Так, як вбачається із Спецповідомлення № 146/05 від 20.11.2017 року та листа Рацівської ЗОШ І-ІІІ ст. Чигиринської районої ради Черкаської області № 152/01 від 30.11.2017 року під час бесіди з ученицею [PERSON] виявлено факти агресивної і неадекватної поведінки [PERSON] відносно малолітніх дітей, особливо щодо менших дітей - [PERSON] та [PERSON] , до яких співмешканець [PERSON] постійно застосовував фізичну силу, зокрема і через погані оцінки в школі, тому діти бояться йти додому. [PERSON] і [PERSON] змушують працювати по господарству і на городі, а відносно [PERSON] також мали місце факти постійного побиття навіть через дрібниці. Під час відвідин сім`ї [PERSON] комісією було встановлено, що старші діти проживали у бабусь, з матір`ю і її співмешканцем проведено бесіду щодо налагодження стосунків в родині, а 22.11.2017 року проведено засідання Ради профілактики при Рацівській ЗОШ І-ІІІ ст., на якому розглянуто питання жорстокого поводження з дітьми [PERSON] та невиконання батьківських обов`язків [PERSON] (а.с.98). На підставі вище наведеного виконавчим комітетом Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області № 45 від 30.11.2017 року прийнято рішення про взяття на облік, як неблагополучної, сім`ї [PERSON] , постійний контроль стану виховання, умов проживання та догляду дітей у сім`ї. Схильність [PERSON] до вчинення насильства у сім"ї, у якій проживав малолітній [PERSON] , також підтверджується й постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.11.2017 року (а.с.160). А відповідно до ст. 10 ЗУ «Про охорону дитинства» держава здійснює захист дитини від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Вище наведене в сукупності з показами свідків [PERSON] , [PERSON] та поясненнями [PERSON] також слугує підтвердженням вчинення насильства в сім`ї та агресивної поведінки [PERSON] по відношенню до співмешканки [PERSON] та дітей, в тому числі і [PERSON] , у якого порушено право на спокійне та стійке середовище для розвитку , що спростовує показання свідка [PERSON] про те, що батьки між собою не сварилися і бійок в сім`ї не було, а відтак суд критично відноситься до показів даного свідка. Судом також встановлено, що 08.12.2017 року [PERSON] особисто написано заяву про добровільну згоду на тимчасове проживання її дітей у бабусь, зокрема, згода на проживання сина [PERSON] у бабусі [PERSON] (а.с.99). Як слідує з актів обстеження умов проживання [PERSON] від 08.02.2018 року, від 20.07.2018 року та від 24.09.2018 року, складених Службою у справах дітей Чигиринської РДА, малолітній [PERSON] з матір`ю не проживає внаслідок конфлікту в сім`ї, проживає в бабусі [PERSON] , зі старшими дочками у [PERSON] постійно виникають конфліктні ситуації, вони не знаходять спільної мови (а.с.84,85,100). А як зазначено в актах обстеження умов проживання від 16.06.2020 року та від 23.06.2020 року, складених Службою у справах дітей Чигиринської РДА та Рацівською сільською радою Чигиринського району Черкаської області, відповідно, малолітній [PERSON] проживає у [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , де йому створені всі належні умови для навчання, виховання та проживання, дитина забезпечені всим необхідним, претензій комісії щодо виховання дитини не має (а.с. 90,91). У той же час, виконавчим комітетом Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області 25.06.2020 року прийнято рішення № 39 про неналежне виконання своїх батьківських обов`язків [PERSON] та вирішено ходатаювати перед Службою у справах дітей Чигиринської РДА про розгляд питання комісією з питань захисту прав дитини щодо невиконання батьківських обов`язків [PERSON] та попередити останню про відповідальність (а.с.89). Судячи з листа № 459/01-56 Служби у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації від 28.09.2020 року за результатами розгляду листа Служби у справах дітей Світловодської міської ради Кіровоградської області № 02-26/378/1 від 04.09.2020 року та розгляду питання про доцільність/недоцільність відібрання без позбавлення батьківських прав [PERSON] від [PERSON] комісією Чигиринської районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини ухвалено рішення про доцільність відібрання без позбавлення батьківських прав [PERSON] від [PERSON] , яке оформлено відповідним висновком та надіслано суб`єкту звернення, а саме, [PERSON] . З цього ж листа встановлено, що позивачка 08.12.2017 року особисто зверталася до Служби у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації із заявою про влаштування своїх дітей до бабусь і дідусів та вказала, що не заперечує, щоб діти проживали в них, що й підтвердила також у судовому засіданні. З часу написання вказаної заяви [PERSON] не зверталася до служби для вирішення питання про повернення їй дітей. З Витягу з протоколу № 6 від 17.09.2020 року засідання комісії Чигиринської районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини вбачається, що комісією було заслухано пояснення баби дитини [PERSON] , яка підтвердила, що внук проживає разом з нею з листопада 2017 року та перебуває на її повному утриманні; голови Рацівської сільської ради [PERSON] , яка пояснила, що [PERSON] жодного разу не зверталася до сільської ради для вирішення питання щодо повернення їй сина, на час проживання в селі остання зарекомендувала себе як таку, що не виконує батьківських обов`язків відносно своїх дітей; класного керівника Рацівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Чигиринської районної ради Черкаської області [PERSON] , яка пояснила, що з моменту проживання [PERSON] біля бабусі останній значно підвищив свій рівень знань, охайний та активний на уроках, а мати не зверталася до класного керівника з приводу освітнього процесу; матері дитини [PERSON] , яка пояснила, що бажає повернути сина в сім`ю та робить кроки назустріч цьому, а також підтвердила, що картка з виплатами на дитину з інвалідністю знаходиться у неї на руках. На підставі проведеного засідання комісією було ухвалено рішення про доцільність відібрання без позбавлення батьківських прав малолітньої дитини [PERSON] , 2009 року народження, від матері [PERSON] . Вище вказане свідчить про те, що позивачка не займається утриманням і вихованням малолітнього сина, оскільки, проживаючи за межами Чигиринського району, не підтримує з ним жодних відносин, не цікавиться навчанням та вихованням, а також жодного разу, починаючи з 2017 року до 2020 року, часу звернення до суду з позовом, не зверталася ні до Рацівської сільської ради, ні до Служби у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації щодо вирішення питання про повернення сина, як і не зверталася до даних органів з заявами щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності шляхом повного і всебічного дослідження, суд вважає, що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвиткуу безпечному спокійному та стійкому середовищі. Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, з листопада 2017 року і по даний час дитина постійно проживає разом з бабою, яка на належному рівні його матеріально забезпечує на що позивачка, як мати, надавала добровільну згоду, а тому вчинення відповідних дій проти волі дитини може мати психотравмуючий вплив для останнього, оскільки у внутрішньому психологічному сприйнятті дитини це насильницька зміна сталих сімейних зв`язків, які склались, коли дитина проживала з бабою. Те, що мати дитини за матеріальним становищем та соціальними характеристиками на час звернення до суду спроможна забезпечити належний рівень фізичного, духовного, інтелектувального, культурного, соціального розвитку дитини, що підтверджується постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 25.08.2020 року, не є визначальними обставинами для вирішення спору, що виник між сторонами (а.с.13). Так, у ході розгляду справи було встановлено, що дитина, якій виповнилось 12 років, категорично заперечує проти повернення до матері за її місцем проживання , а хоче й надалі проживати у баби з дідом, до яких він пішов за власним бажанням та зі згоди матері. Відповідні пояснення були надані дитиною особисто в судовому засіданні 22 березня 2021 року. Зокрема, [PERSON] повідомив суд, що у баби він проживає десь з третього класу, оскільки мати та погано до нього ставилася, не доглядала за ним, а тому він вирішив і хоче і надалі жити у баби, бо боїться, що мати й вітчим знову битимуть його, просить суд залишити його проживати з бабусею, яка про нього дійсно піклується, де він всим забезпечений, покращилось його навчання у школі, у якій у нього є друзі. Бабуся його проти матері не налаштовувала, це його власний вибір. [PERSON] висловив бажання і надалі проживати з бабою та категорично відмовляється повертатися до матері. Відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Як передбачено ч. 3 ст. 161 СК України якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , висловлює стійке небажання повертатсь до матері, яка, разом зі своїми свідками [PERSON] та [PERSON] так і не довела суду того, що відповідачка не дає їй спілкуватись з дитиною та налаштовує її проти матері, що й підтвердив у судовому засіданні [PERSON] . Судом не встановлено жодних об`єктивних обставин, які б свідчили про необхідність прийняття рішення всупереч інтересам дитини та її дійсній волі. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Таким чином, аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Окрім того, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме, статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Так, Велика Палата Верховного Суду зазначала, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Тому при відхиленні доводів позивачки суд виходить виключно з інтересів малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки зміна усталеного способу життя дитини, її звичайного оточення може вкрай негативно вплинути на несформовану психіку дитини. Окрім того, відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, як зазначено в ч.6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судячи з висновку від 11.03.2021 року № 01-15/93/2 щодо доцільності відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у [PERSON] та повернення його матері [PERSON] , складеного виконавчим комітетом Світловодської міської ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради прийняв рішення про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у баби [PERSON] та повернення його матері [PERSON] (а.с.154,155). Виходячи з вище вказаного висновку, він є однобічним, ґрунтується лише на доводах однієї сторони - матері дитини, наданих нею документів та заслуховуванні її родичів і членів сім`ї, при цьому викладені в ньому факти нічим не підтверджені та базуються лише на особистому ставленні позивачки до виконання батьківських обов`язків, відповідачка з цього приводу взагалі не була заслухана і її пояснення не були враховані комісією, під час його підготовки органом опіки та піклування всупереч вимогам ст.ст. 160, 171 СК України не було заслухано думку малолітнього [PERSON] , щодо даного питання, до того ж такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, а тому суд не може взяти його до уваги. У той же час, суд бере до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини Служби у справах дітей Чигиринської міської ради Черкаської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чигиринської міської ради Черкаської області № 136-7 від 03.03.2021 року, де комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про недоцільність відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у баби [PERSON] та повернення його матері [PERSON] та визначити місце проживання з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.125-129). Тому, оцінюючи пропорційність втручання, суд бере до уваги позицію ЄСПЛ у Справі "М.С. проти України" (Заява N 2091/13), який повторив свої загальні принципи щодо того, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. З урахуванням цього, суд вважає неможливим нехтування другою умовою визначення інтересів дитини, висловленою в прецедентному рішенні ЄСПЛ, в той час як докази по справі свідчать про те, що позивачка, на противагу відповідачці, не спроможна забезпечити дитині безпечне, спокійне та стійке середовище. Окрім того, при вирішенні спору суд бере до уваги, що в сім`ї [PERSON] дитині створені кращі умови для навчання і виховання, оскільки в судовому засіданні встановлено і підтверджується окрім матеріалів справи також поясненнями малолітнього [PERSON] , що останній має власну окрему кімнату, умебльовану, забезпечений всим необхідним для навчання і проживання, відповідачка забезпечує йому належне харчування, дитина є активною, радісною, не має шкідливих звичок, відвідує школу та гуртки, потреби дитини задовольняються у повному обсязі бабусею, взаємостосунки між ними дружні, доброзичливі, підтримується позитивний психологічний клімат, бабуся приділяє онуку достатньо уваги та часу, школу змінювати не хоче. У той же час, згідно з даними висновку від 11.03.2021 року № 01-15/93/2 органу опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради та даними довідки про склад сім`ї № 029-21/КВ-1 від 11.03.2021 року, сім`я відповідачки у складі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а всього - 5 осіб, проживає за адресою: [ADDRESS] , де будинок налічує лише дві жилі кімнати, вбиральня та ванна кімнати в будинку відстуні, вбиральня і баня розміщені на території домоволодіння. Наведене викликає сумніви в можливостях позивачки забезпечити малолітньому сину [PERSON] кращі умови ніж ті, які у нього є, оскільки, судячи з усього, можливість створити дитині окремий куток в будинку в останньої відсутня. Доводи матері щодо порушення її прав на виховання дитини суд вважає неспроможними, оскільки остання не позбавляється батьківських прав та має змогу добровільно утримувати та виховувати дитину у спосіб, що відповідає її інтересам. За таких обставин, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності шляхом повного і всебічного дослідження, з огляду на добровільне проживання малолітнього [PERSON] з бабою, а також його стійке бажання на продовження проживання з нею, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини і в першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже потім права батьків чи осіб, що їх замінюють, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог сплачений позивачкою судовий збір стягненню з відповідчки не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed