Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Позивачкою подано до суду позов до відповідача про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону. Вимоги мотивуються тим, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, є підставою визнання договору недійсним відповідно до закону. В судовому засіданні позивачка настоює на позовних вимогах про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону, так як договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, є підставою визнання договору недійсним відповідно до закону. В судове засідання представник ФГ «Вікторія-С» не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить відмовити в позовних вимогах про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону. Заслухавши позивачку, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, виданого громадянину України, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 8.64 га в межах згідно з планом на території Ганно-Леонтовичівської сільської ради. Землю передано для селянського (фермерського) господарства. Земля складається із земельної ділянки площею 7.65 га та площею 0.99 га. За договором оренди землі від 01 грудня 2011 року, [PERSON] (орендодавець), передано фермерському господарству «Вікторія-С» (орендар), відповідно до п.п.2-8 цього договору, в користування земельну ділянку, пасовище площею 0.99 га, на території Ганно-Леонтовичівської сільської ради на п'ятнадцять років. Договір оренди землі набрав чинності після його державної реєстрації у відділі Держкомзему у Устинівському районі Кіровоградської області 07 березня 2012 року, за № 352580004001279. Частинами 1,2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін, умови передачі у заставу та внесення до статного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частиною 1 ст. 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Частиною 5 ст. 126 ЗК України визначено, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону обґрунтовуються тим, що договір сторонами укладено на п'ять років, а не як зазначено у цьому договорі на п'ятнадцять років, строк дії цього договору встановлюється тільки після отримання проекту землеустрою з урахуванням ротації культур, після чого підлягає державній реєстрації, відсутні істотні умови договору оренди землі: умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки і позивачка вважає, що ці обставини та відсутність в договорі оренди землі однієї з істотних умов є порушення передбачених законом її прав. Частинами 1,2,3,4,5 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третью, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону обґрунтовуються тим, що договір сторонами укладено на п'ять років, а не як зазначено у цьому договорі на п'ятнадцять років. В судовому засіданні позивачка, відповідно до роз'яснень суду в порядку ч.4 ст.10 ЦПК України, не надала згоду на призначення судово-почеркознавчої експертизи, коли обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України), а отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. У змісті договору оренди землі від 01 грудня 2011 року між [PERSON] (орендодавець) та фермерським господарством «Вікторія-С» (орендар), державна реєстрація у відділі Держкомзему у Устинівському районі Кіровоградської області 07 березня 2012 року, за № 352580004001279, не міститься прямо прописана істотна умова, передбачена ч. 1 ст.15 Закону України "Про оренду землі», як умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. У цьому договорі є розділи - п.п.2-7 розділу "Об'єкт оренди" та п.18-20 розділу "Умови і строки передачі земельної ділянки в натурі", у яких про таку істотну умову можна прописати. Договір оренди землі між сторонами має дефект змісту щодо цієї істотної умови, яка не перешкоджає виконанню сторонами домовленостей, щодо певних зобов'язань, позивачкою не обґрунтовано в чому полягає порушення її права та яким способом порушене право підлягає відновленню. У змісті договору оренди землі від 01 грудня 2011 року між [PERSON] (орендодавець) та фермерським господарством «Вікторія-С» (орендар), державна реєстрація у відділі Держкомзему у Устинівському районі Кіровоградської області 07 березня 2012 року, за № 352580004001279 зазначено, що земельна ділянка передається в користування для товарного сільськогосподарського виробництва, тобто, строк дії цього договору встановлюється тільки після отримання проекту землеустрою з урахуванням ротації культур, після чого підлягає державній реєстрації. Але у змісті договору оренди землі не визначено, яка із сторін зобов'язана виконати умову про виготовлення проекту землеустрою з урахуванням ротації культур. У цьому договорі є розділи - п.8 розділу "Строк дії договору" та п.15 розділу "Умови і строки передачі земельної ділянки в натурі", у яких сторони можуть прописати умови виконання ротації культур згідно з проектом землеустрою. При встановлених обставинах, позивачкою не обґрунтовано, в чому полягає порушення її права та яким способом порушене право підлягає відновленню. Під час судового розгляду встановлено, що сторони за договором оренди землі не дійшли згоди з істотної умови договору оренди землі, як умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду. В п.2 розділу «Об'єкт оренди» зазначено: « В оренду передається земельна ділянка площею 0.99 га, у тому числі пасовищ - 0.99 га, а в п.16 розділу «Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду» зазначено: «Цільове призначення земельної ділянки: сільськогосподарського призначення, рілля», що допускає подвійне тлумачення умови використання земельної ділянки. При встановлених обставинах, позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону підлягають задоволенню згідно положень ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», і так як відсутність у сторін згоди з істотної умови договору оренди землі, як умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, допускає її подвійне тлумачення, що перешкоджає виконанню сторонами домовленостей щодо певних зобов'язань. Судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved