Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 32 048 грн. 86 коп., посилаючись на те, що 28 березня 2006 року між ними було укладено договір №DNH4KS90110112, відповідно до умов якого відповідач отримав споживчий кредит у розмірі 27 392 грн. 84 коп., зобов'язуючись сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 2.09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 42 місяці. Відповідач порушив взяті на себе зобов'язання, внаслідок чого станом на 27 червня 2013 року має заборгованість на загальну суму 32 048 грн. 86 коп., яка складається: 9 420 грн. 42 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 20 626 грн. 11 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1502 грн. 33 коп. - штраф (процентна складова), відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання банківських послуг. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду письмову заяву відповідно до якої просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали, вказуючи, що вони є незаконними і необґрунтованими, просили суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності згідно заяви відповідача, крім того вважають, що поскільки заборгованість за тілом кредиту відсутня, що відповідно до вимог ст. 534 ЦК України свідчить про відсутність будь-яких боргових зобов'язань перед банком, поскільки заявлені позивачем вимоги про стягнення пені, процентів, штрафів погашаються в першу чергу, а в останню чергу погашається заборгованість за тілом кредиту, також вважають, що договір про збільшення строку позовної давності в письмовій формі не укладався, після останнього платежу по кредиту 20 січня 2010 року в сумі 12 328 грн. 28 коп. нових коштів відповідач не отримував, тому позивач пропустив строк позовної давності Вислухавши представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст.ст.57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 28 березня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року, що підтверджується даними Статуту наявним в матеріалах справи, та [PERSON] було укладено договір про надання строкового кредиту згідно заяви позичальника №DNH4KS90110112, відповідно до якої банк надав відповідачу споживчий кредит на придбання товару в сумі 27 392 грн. 84 коп. на строк 42 місяці, тобто по 28 вересня 2009 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування в розмірі 2.09% у місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів в строки, обумовлених у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам, а також сплатити комісії, яка зазначена в Умовах (а.с.7-8). Згідно розрахунку за договором №DNH4KS90110112 станом на 27 червня 2013 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 32 048 грн. 86 коп., яка складається з: заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 9 420 грн. 42 коп., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 20 626 грн.11 коп., штрафу (фіксованої частина) в сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в сумі 1 502 грн. 33 коп. Відповідно до заяви позичальника № DNH4KS90110112 від 28 березня 2006 року (а.с.8) встановлено, що відповідач дав згоду, що ця заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами, складають між відповідачем та банком кредитно-заставний договір. При цьому позивачем на обґрунтування позовних вимог до [PERSON] додано Умови і Правила надання банківських послуг(а.с.9-27), відповідно до яких вони є Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Згідно вказаних Умов та згідно заяви позичальника № DNH4KS90110112 від 28 березня 2006 року підтверджується що він ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичними особам та Тарифами банку. В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що відповідача з Умовами надання споживчого кредитну фізичним особам не знайомили, відповідач документу з назвою "Договір споживчого кредитування "Кредитний договір" не підписував. Проте цей факт спростовується даними заяви позичальника про отримання кредиту наявної в матеріалах справи (а.с.7-8, 46-47, Умовами договору а.с.9-27), де у заяві вказано, що він ознайомився, підписав та згоден з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. В розділі п. 2.4.5 Умов договору передбачено відповідальність сторін за невиконання договору. Так згідно п. 2.4.5.1 Умов договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, включаючи заборгованість по процентам (п. 2.4.3.6, п.2.4.5.2), винагороді (п.2.4.5.3) боржник сплачує банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту, в тому числі заборгованості у відповідності до п.п. 2.4.3.6, 2.4.5.2, 2.4.5.3 Умов і Правил за кожний день прострочки, але не менше 1 грн. Згідно п. 2.4.5.2 у випадку невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі, вказаному в заяві, боржник сплачує банку штраф в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених процентів за користування кредитом. Відповідно до вимог п. 2.4.5.5 Умов при порушенні позичальником строків платежів по любому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 90 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно п. 2.4.5.7 Умов договору передбачено, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених п.п. 2.4.5.1, 2.4.5.2, 2.4.5.3, 2.4.5.4, 2.4.5.5 Умов здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане позичальником. Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 19 листопада 2013 року та ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23 січня 2014 року у позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення заборгованості за кредитом було відмовлено, яке скасовано Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 жовтня 2014 року, підставою для скасування рішення стало те, що суд не дав оцінки іншій редакції Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що позивач надав до апеляційної скарги, відповідно до п. 5.5 яких строк позовної давності продовжено до п'яти років (а.с. 107-109) та до спірних правовідносин суд застосував строк позовної давності без письмової заяви відповідача. Тому, ухвалою суду в попередньому судовому засіданні 14 грудня 2014 року справу призначено до судового розгляду на 23 грудня 2014 року. Суд своєю ухвалою зобов'язав позивача надати Умови надання споживчого кредиту про збільшення строку позовної давності, дані про ознайомлення відповідача з ними, дані про сплату боргу боржником, для огляду надати суду оригінал кредитного договору та кредитну справу на отримання споживчого кредиту за заявою відповідача. Однак в судові засідання 23 грудня 2014 року, 03 лютого, 03 березня, 31 березня, 28 квітня 2015 року представник позивача не прибув, будь-яких даних, інших даних про згоду відповідача з умовами договору про збільшення строку позовної давності та інших даних зазначених в ухвалі суду не надав. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Дійсно, як випливає з положень ст. 534 ЦК України щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов'язанням у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора пов'язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачується основна сума боргу, проте ці заперечення відповідача проти позову позивачем залишенні поза увагою, незважаючи на неодноразові виклики його представника до суду. Вирішуючи питання стосовно наданих позивачем Умов договору про збільшення строку позовної давності до п'яти років, суд виходить з того, що згідно вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо зміст його зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. За таких обставин, суд вважає що сторонами не додержано типової форми договору щодо збільшення строку позовної давності, що викладено у правовій позиції Верховного Суду України постанова від 24 вересня 2014 року у справі № 144цс/14. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю три роки. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позивачем не було надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про укладання між сторонами договору про збільшення строків позовної давності, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати загальний строк позовної давності. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-240цс від 11 лютого 2015 року. В якій Верховний Суд зазначив, що договір про збільшення строку позовної давності укладається в письмовій формі. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові. З урахуванням кінцевого терміну повернення коштів, зазначеного в заяві позичальника №DNH4KS90110112, а саме - 28 вересня 2009 року включно, термін позовної давності сплинув 29 вересня 2012 року. Позивач звернувся до суду 22 липня 2013 року, тобто з пропуском встановленого сторонами строку позовної давності. Враховуючи вказані обставини, оцінюючи докази у справі в їх сукупності та враховуючи, що відповідач надав суду заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 85, 175), суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності. На підставі ст.ст. 253 - 254, 256 - 257, 259, ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України,

Outcome: dismissed