Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

У травня 2009 року ЗАТ КБ «Приватбанк» звернулося до ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. 10 квітня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено рішення яким позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2014 року залишено без змін. 08 квітня 2015 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року скасовано, а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 24 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена кредитна угода про надання останньому кредиту з загальним лімітом у розмірі 50\~000 доларів США та 27 грудня 2007 року укладений кредитний договір, відповідно до якого [PERSON] наданий кредит у розмірі 68\~550 доларів США. Позичальник зобов*язався повернути отримані кошти, сплатити відсотки та виконати інші зобовязання в обумовленні договорами розмірах та строки. В забезпечення договорами, були укладенні договори поруки від 24 грудня 2007 року, від 27 грудня 2007 року між банком та [PERSON] та договори застави майна від 26 грудня 2007 року, 27 грудня 2007 року, 28 грудня 2007 року між банком та [PERSON] Також в забезпечення виконання зобовязань [PERSON], 12 січня 2009 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус» був укладений договір поруки та додаток № 1 до нього, відповідно до якого, останнє взяло на себе зобовязання нести відповідальність перед банком у разі невиконання позичальником зобовязань в загальному розмірі 200 грн., за кожним договором окремо. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 вересня 2009 року замінено сторону позивача замість ЗАТ КБ «ПриватБанк» - ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв*язку з офіційною зміною назви банку. 26 вересня 2011 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська провадження у справі було зупинено терміном на шість місяців із дня смерті [PERSON] для визначення правонаступників відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року провадження у справі відновлено та залучено до участі у справі правонаступника [PERSON] [PERSON] В ході розгляду справи позивач уточнив вимоги та просив стягнути з [PERSON], як спадкоємиці після померлого [PERSON] суму заборгованості по кредитному договору від 27 грудня 2007 року у розмірі 91\~806,76 доларів США, пеню у розмірі 111\~438,33 грн., штраф у розмірі 10\~958,40 грн., штраф за договором застави автотранспорту від 28 грудня 2007 року у розмірі 117\~564 грн, суму заборгованості за кредитною угодою від 24 грудня 2007 року у розмірі 48\~930,19 доларів США та пеню у розмірі 69\~821,01 грн., штраф за договором застави автотранспорту від 27 грудня 2007 року у розмір 83\~371,50 грн., штраф за договором застави майна від 26 грудня 2007 року в розмірі 4\~266 грн. Стягнути солідарно з [PERSON] та ТОВ «УФА «Верус» на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 200 грн. по кожному кредитному договору окремо. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду письмові заперечення в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник ТОВ «УФА «Верус» в судове засідання не з*явилися про день, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, причин неявки суду не повідомили. Вислухавши представника позивача, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 24 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена кредитна угода № 329/с, відповідно до умов якої позивач зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти в сумі 50\~000 доларів США. Надання кредитних коштів здійснювалось окремими частинами траншами кредиту, після підписання договору про видачу траншу, на термін і на умовах, передбачених кредитною угодою, а також договорами про видачу траншу. Термін повернення кредиту й окремих частин траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу траншів, а також графіками погашення кредиту, відсотків та винагороди, але не пізніше 20 грудня 2012 року За користування кредитними коштами, позичальник повинен сплачувати відсотки у розмірі 14 % річних, а у разі порушення будь якого з зобовязань по погашенню траншів кредиту позичальник сплачую 32% річних від суми залишку несплаченої заборгованості. Виконання зобовязань позичальника за даною кредитною угодою були забезпечення договором застави майна від № 329/с від 26 грудня 2007 року та договором застави автотранспорту від 27 грудня 2007 року. 27 грудня 2007 року між [PERSON] та позивачем укладений кредитний договір № 331/С, відповідно до якого йому був наданий кредит у розмірі 68\~550 доларів США. [PERSON] зобов*язався повернути отриманні кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 14% річних з кінцевим терміном повернення кредиту - 26 грудня 2012 року. В забезпечення виконання кредитних зобов*язань [PERSON], були укладенні договори поруки від 24 грудня 2007 року, від 27 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 вересня 2012 року по справах № 0308/8102/12 та № 0308/8063/12 визнано припиненими зобов*язання [PERSON] за договорами поруки № 329/с від 24 грудня 2007 року та № 331/с від 27 грудня 2007 року. вказані рішення набрали законної сили. Виконання зобов*язань позичальника за договором № 331/с були забезпеченні договором застави автотранспорту б/н від 28 грудня 2007 року укладеним між банком та [PERSON] та посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] у реєстрі № 2948. Відповідач [PERSON] 29 червня 2011 року помер. 07 грудня 2011 року [PERSON], яка є донькою померлого, звернулася до Першої Луцької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] та є єдиним спадкоємцем [PERSON] Відповідно до листа державного нотаріуса від 23 жовтня 2012 року [PERSON] не зверталася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. За змістом ст. 1218, ч. 1 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов*язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов*язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов*язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов*язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так, відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК є право а не обовязком спадкоємця. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст. 625 цього Кодексу. Статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов*язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов*язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, повязані із з*ясуванням вартості отриманого останнім майна. Відповідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з*ясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні судом було розяснено права та обовязки сторін стосовно надання додаткових доказів, забезпечення доказів, однак в судовому засіданні не було заявлено таких клопотань та не було надано додаткових доказів, ані позивачем, ані відповідачем. Так, [PERSON] в своїх запереченнях стверджує, що вартість майна в сумі 373\~000 грн. не може бути врахована при визначенні розміру відповідальності спадкоємця перед ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки це майно передано в іпотеку ПАТ «[PERSON] Аваль», та на нього звернуто стягнення, однак на підтвердження викладених обставин не надає жодного належного доказу. Відповідно п. 32 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати положення ст. 1282 ЦК України, за якою спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому, спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Твердження відповідача, що все майно яке належало спадкодавцеві є спільною сумісною власністю також не підтверджено відповідними доказами, натомість в матеріалах справи маються докази, що спірне майно було зареєстроване за [PERSON], а [PERSON] відмовилася від спадщини в порядку ст.. 1273 ЦК України. Окрім того, жодним судовим рішенням, в тому числі рішеннями Апеляційного суду Волинської області від 03 грудня 2013 року по справі № 22-ц/773/1604/13 про звернення стягнення на заставне майно ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та від 13 лютого 2014 року по справі № 22-ц773/233/14 про звернення стягнення на іпотечне майно ПАТ "[PERSON] Аваль", не встановлено факт, що придбане померлим [PERSON] майно було спільною сумісною власністю подружжя. Більше того, рішенням Апеляційного суду Волинської області від 13 лютого 2014 року по справі № 22-ц/773/233/14 встановлено, що іпотечне майно належало [PERSON] на праві приватної власності. Пункт 10 договорів застави, укладених між [PERSON] та ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" - [PERSON] засвідчив, що на момент укладення договорів предмет застави належить заставодавцю на праві власності, відсутні будь-які вимоги інших осіб. Посилання відповідача на те, що відсутні відомості вартість її частки у спадковому майні, яка пов'язана з не оформленням свідоцтва про право на спадщину. Спростовується наступним. Так, згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ст. 1296, 1298 ЦК України після прийняття спадкоємцем спадщини, подальше отримання свідоцтва про право на спадщину здебільшого є правом спадкоємця, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Невиконання спадкоємцями вимог закону щодо оформлення та реєстрації спадкового майна не може бути підставою для відмови у задоволенні позову в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічної правової позиції викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого.2012 року по справі № 6-44088св11. У відповідності до положень\~статті 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. \~\~\~\~ Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки в силу ч.2 ст. 523 ЦК України застава встановлена первісним боржником збереглась після заміни боржника, суд вважає можливим при визначенні вартості успадкованого [PERSON] майна виходити з вартості заставного майна відповідно до вищезазначених договорів застави, оскільки будь-яких доказів на спростування відповідних обставин [PERSON] суду надано не було. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що з [PERSON] на користь ПАТ КБ Приватбанк в рахунок погашення заборгованість за кредитною угодою №329/с від 24 грудня 2007р. станом 23 червня 2011р. в розмірі 57 665,46 дол. США та штрафу 87 637,50грн., підлягає стягненню сума 478 625грн., що є еквівалентом 37 932,23 дол. США, яка складається з: 14 220 грн. - вартість майна за договором застави №329/с від 26 грудня 2007р., 277 905 грн. - вартість майна за договором застави автотранспорту б/н від 27 грудня 2007р. та 186 500 грн. - 1/2 вартості успадкованого нерухомого майна, та загальна сума включає в себе: пеню 110\~220 грн.75коп., що є еквівалентом 8 735,27 дол. США; відсотки 226 130грн. 78коп., що є еквівалентом 17 921,43 дол. США; комісію 7 715грн. 21коп., що є еквівалентом 611,45 дол. США; тіло кредиту 134 558грн. 26коп., що є еквівалентом 10 664,08 дол. США. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 331/с від 27 грудня 2007р. в розмірі 107 119,75 дол. США та штрафу 117 564 грн. з [PERSON] підлягає стягненню сума 578 380грн., що є еквівалентом 45 838,06дол. США, яка складається з: 391 880грн. - вартість заставного майна за договором застави автотранспорту б/н від 28 грудня 2007р. та 186 500 грн. - 1/2 вартості успадкованого нерухомого майна, та загальна сума включає в себе: пеню 175 918грн. 63коп., що є еквівалентом 13 941,99 дол. США; відсотки 402 461грн. 37коп., що є еквівалентом 31 896,07 дол. США. Крім того, 12 березня 2012р. між ПАТ КБ ПриватБанк та ТОВ УФА Верус був укладений додаток б/н до Договору поруки №467 від 12 січня 2009р., згідно якого ТОВ УФА Верус надало поруку перед ПАТ КБ ПриватБанк у розмірі 200 грн. за виконання [PERSON] грошових зобов'язань, які випливають з кредитного договору № 331/с від 27.12.2007р. та кредитної угоди № 329/с від 24.12.2007р. Оскільки вищезазначений додаток б/н до Договору поруки № 467 від 12.03.2012р., якими передбачено стягнення солідарно з відповідачів та ТОВ УФА Верус суми 200 грн., не є багатостороннім договором, суд вважає, що в задоволені цієї частини позовних вимог слід відмовити. Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial