Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулось до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] суму збитків у розмірі 208982,68 грн, з ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» суму збитків в порядку регресу 99000 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 4619,74 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.04.2017 року сталося дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «МАН» державний номер [NUMBER] , що належить ТОВ СП «Нібулон» під управлінням водія [PERSON] та автомобіля марки «Шкода» державний номер [NUMBER] під управління водія [PERSON] Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження та висновку експерта вбачається, що [PERSON] порушив ПДР України. Позивачем сплачено страхове відшкодування у розмірі 307982,68 грн ТОВ «СП «Нібулон». [PERSON] застрахований у ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», а відтак ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» просить стягнути зі страхової компанії збитки у розмірі ліміту відповідальності, різницю суми з [PERSON] Представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, проти прийняття заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явились про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, [PERSON] причин неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи або відзиву суду не надходило. Представник ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» відзив, зазначивши, що в постанові про закриття кримінального провадження зазначений інший державний номер автомобіля, відсутність вини в діях [PERSON] , крім того просив закрити провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до договору №0460865431410 транспортний засіб марки «МАН» державний номер [NUMBER] ТОВ СП «Нібулон» застраховано у ПрАТ «Страхова Компанія «Альфа Страхування». Страховим актом №0501.206.17.01.01 від 15.11.2017 року вирішено відшкодувати збитки страхувальнику у сумі 307982,68 грн у зв`язку зі страховим випадком 19.04.2017 року на 72 км автодороги Полтава-Олександрія, поворот на Козельщину . Відповідно до довідки №3017109545588364 про дорожньо-транспортну пригоду 19.04.2017 року сталося ДТП внаслідок порушення [PERSON] п.12. ПДР України. Згідно витягу з кримінального провадження №12017170200000108 19.04.2017 року на автодорозі «Полтава-Олександрія» сталося ДТП за участю водіїв автомобіля «МАН» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля "Шкода Октавія" д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою про закриття кримінального провадження від 19.05.2017 року встановлено, що [PERSON] порушив п.101., 12.1 ПДР України. Листом від 02.02.2018 року начальник Козельщинського відділення поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області повідомив, що питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності не вирішено, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративні правопорушення. Висновком експерта №10301180 встановлено, що дії водія автомобіля "Шкода Октавіа" [NUMBER] пов`язані з неналежним виконанням вимог п.10.1, 13.3 ПДР України та знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. Висновком експертного автотоварозначого дослідження №231 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля МАН д.н.з. [NUMBER] складає 452422,68 грн. Платіжним дорученням №26919 від 20.11.2017 року сплачено ТОВ СП «Нібулон» позивачем страхове відшкодування у розмірі 307982,68 грн. Згідно полісу №АК/0044307 автомобіль "Шкода Октавія" номерний знак [NUMBER] застрахований [PERSON] , у ТДВ СТДВ «Глобус» ліміт відповідальності 100000 грн. Листом від 26.02.2018 року повідомлено позивача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.03.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі. Як зазначено в п.4 постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 1194 ЦК України визначає що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 4 липня 2018 року, визначила що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За змістом цього закону (ст.ст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені в ст.22 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно п.22.1 якої в разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. В статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначені підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до ч. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Суд вважає, що винні дії водія [PERSON] підтверджується належними доказами, зокрема, постановою про закриття кримінального проваджена, яка не оскаржена, довідкою про дорожньо-транспортну пригоду та висновком експерта №10301180, зазначені докази в сукупності свідчать про наявність в діях водія [PERSON] вини, що знаходяться у причинному зв`язку з ДТП, що сталося 19.04.2017 року. Відсутність постанови про притягнення до адміністративною відповідальності [PERSON] не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Заперечуючи проти позову через недоведеність вини водія, страхова компанія не спростувала висновки експертного дослідження, представленого позивачем щодо знаходження з технічної точки зору в діях водія автомобіля "Шкода Октавіа", яким керував [PERSON] , який і допустив порушення п. 10.1,13.3 Правил дорожнього руху України, що знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Розбіжності у зазначенні державного номеру автомобіля в постанові про закриття кримінального провадження, також не мають суттєвого значення, оскільки спростовуються витягом з ЄРДР. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними та підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved