Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Представник заявників [PERSON] та [PERSON] - адвокат Веселовська Л.О., звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення. А саме, встановити факт, що: заявник [PERSON], [INFO], уродженка м. Уральськ Західно-Казахстанської області, за національністю - «полька», заявник [PERSON], [INFO], уродженець міста Красноярськ - 45 РСФСР, за національністю - «поляк». Та зобов'язати Енергодарський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Запорізької області внести зміни до актового запису №440 від 10 жовтня 1997 року, внесеного Міським відділом реєстрації АГС м. Енергодар Запорізької області про одруження, зазначивши національність нареченого [PERSON] - «поляк» та до актового запису №97 від 18 лютого 1998 року, внесеного Міським відділом реєстрації АГС м. Енергодар Запорізької області про народження [PERSON], зазначивши національність батька [PERSON] - «поляк». Зазначені вимоги, представник заявників обґрунтувала тим, що заявники [PERSON] та [PERSON] являються нащадками польської родини [PERSON], які завжди підтримували виховання відносно польських традицій, розмовляли польською мовою та належали до парафіян римо-католицького костьолу. Тому, від народження, заявники асоціюють себе з польською національістю, підтримують польські традиції, відзначають польські свята, вважають себе за національністю поляками. Однак, в свідоцтві про народження [PERSON] зазначено, що його мати [PERSON] за національністю «росіянка». А в свідоцтві про одруження та в свідоцтві про народження доньки заявника [PERSON], національність останнього зазначено «росіянин». Такі відомості у актових записах позбавляють заявників можливості користуватися пільгами, які гарантуються особам польського походження і передбачені Законом «Про карту поляка». Вважають, що оскільки, батько заявниці - [PERSON] був поляком, заявники мають право на відновлення своєї національності і на внесення змін до правовстановлюючих документів із зазначенням національності «поляк». В судове засідання заявники [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, надавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності вказавши, що вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити (а.с.40, 41). Представник заявників Веселовська Л.О., заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та також просила їх задовольнити (а.с.49). Заінтересована особа [PERSON], у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що проти заявлених вимог заявників не заперечує (а.с.39). Представник заінтересованої особи Начальник Енергодарського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області Бормаченко В.В., у судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та письмові пояснення (а.с.45, 48). Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних на те підстав. Відповідно до ч.1ст.293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд, встановлюючи факт, що має юридичне значення, бере до уваги сукупність даних, які містяться у наданих до справи документах. [INFO] народилася [PERSON]. Згідно даних свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 09.07.1939 року вбачається, що батьками заявниці є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Батько заявниці - [PERSON], [INFO] за національністю - поляк. Що підтверджується військовим квитком [NUMBER] виданим 17.10.1949 року Семипалатинським міськвоенкомом, особистим листком по обліку керівних кадрів на ім'я [PERSON], членською книжкою профспілки залізничників [PERSON] виданою 15.02.1927 року. (а.с.13, 17-18, 19). Відповідно дост.300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом. Згідно зіст.11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України. У відповідності дост.3 Закону України "Про національні меншини в Україні" до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається, про що зазначено уст. 11 вказаного закону. Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995р., ратифікованої ЗУ «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст.3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Відповідно до положень статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійсненні цього права, за винятком, коли втручання здійснюються згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб. На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року, втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, якими передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи. Проте, навіть якщо існує гнучкість чи суперечність стосовно правильного тлумачення закону, чи порядку зміни національності, безперечним є те, що право особи на збереження своєї національності, як і право на її зміну, визнається законодавством України. Оскільки знайшов підтвердження факт того, що батько заявниці був поляком, та заявники мають право на відновлення своєї національності і на внесення змін до правовстановлюючих документів із зазначенням національності "поляк", як це передбачено Законом України "Про національні меншини". На підставі наведеного та

Outcome: approved