Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В Зіньківський районний суд Полтавської області із позовною заявою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредекс фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 99/3346SFPRG7 від 11.07.2011 року, в сумі 2\~202,8 грн., судовий збір в сумі 243 грн. 60 копійок. В судове засідання не зявився представник позивача, направивши на адресу суду повідомлення, в якому просив розглянути справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не змінивши їх. Відповідач, [PERSON], в судове засідання, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не зявилася, про причини неявки суд не повідомила. Зачитавши заяву позивача та дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.9 ст.110 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, предявляються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття ( роботи). У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти у такій сумі, що була передана йому позикодавцем) та сплатити проценти. У разі прострочення повернення чергової частини кредиту позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк для його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 525 Цивільного Кодексу України не допускає відмови в односторонньому порядку від виконання зобов'язань по договору. Згідно ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Відповідно до умов кредитного договору та ст.1050 ЦК України кредитор має право достроково вимагати погашення заборгованості позичальника за кредитом, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадку порушення строків повернення кредиту, сплаті відсотків за кредит. Відповідно до ч.2 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до п. З ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За загальним правилом частини першої статті 624 ЦК України неустойка підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (штрафна неустойка). Згідно з частиною другою статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. В ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. В судовому засіданні було встановлено, що 14 липня 2011 р. між ПАТ "Платинум банк" (Надалі - Первинний Кредитор) та гр.[PERSON] (Надалі Відповідач) був укладений кредитний договір № 99/3346SFPRG7 на суму 3 830,54 грн., строком до 14 січня 2014 р. В подальшому, Первинним кредитором було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором. Так, зокрема: ТОВ "Кредекс Фінанс" (Надалі - Позивач) набуло право вимоги за кредитним договором 99/3346SFPRG7 від 14 липня 2011 р. на підставі договору факторингу №1/15-ФКю від 8 травня 2015 р., що був укладений з ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів". (Підтвердження: Витяг з договору факторингу №1/15-ФКю від 08.05.2015р. (стр.1,2,10) та реєстр боржників [PERSON] №5 до договору факторингу №1/15-ФКю від 08.05.2015р.). ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право вимоги за кредитним договором 99/3346SFPRG7 від 14 липня 2011 р. на підставі договору факторингу №3 від 15 жовтня 2012 р., що був укладений з ТОВ "ФК "БІЗНЕСФІНАНС" . (Підтвердження: Лист ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" № ФК/383 від "4" червня 2015р. та реєстр набутих боржників [PERSON] №1 до листа № ФК/383 від "4" червня 2015р. ). ТОВ "ФК "БІЗНЕСФІНАНС" набуло право вимоги за кредитним договором 99/3346SFPRG7 від 14 липня 2011 р. на підставі договору факторингу №20120926-Г від 26 вересня 2012 р., що був укладений з ПАТ "Платинум банк", котрий являється первинним кредитором. (Підтвердження: Лист ПАТ "Платинум Банк" №50-04-03/13663 від 08.06.2015р. та витяг з реєстру відступлених боржників [PERSON] №1 до Листа №50-04-03/13663 від 08.06.2015 р.). Відповідно до [PERSON] № 1 до Договору факторингу 1/15-ФКю від 8 травня 2015 р. (РЕЄСТР БОРЖНИКІВ) (копія з [PERSON] № 1 - РЕЄСТРУ БОРЖНИКІВ додається) Позивач набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 2 202,8 грн., з яких: -2 036,3 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; -0 грн. - заборгованість за відсотками; -0 грн. - заборгованість за комісією з обслуговування кредиту; -166,5 грн. - заборгованість за пенею. Відтак, заборгованість Відповідача за вказаним кредитним договором станом на 26 червня 2015 р. становить: 2 202,8 грн., в тому числі : -2 036,3 грн. - заборгованість за тілом кредиту; -0 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; -0 грн. - заборгованість за комісією з обслуговування кредиту; -166,5 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості; Таким чином, враховуючи положення ст. ст. 1077, 1078 ЦК України, ТОВ "Кредекс фінанс" являється новим кредитором у зобовязаннях з Відповідачем, відповідно до умов кредитного договору №99/3346SFPRG7 від 14 липня 2011 р., що укладений між первісним кредитором ПАТ "Платинум Банк" та Відповідачем; Так, за умовами кредитного договору № 99/3346SFPRG7 від 14.07.2011р., сума кредиту становить З 830,54 грн., строк, на який наданий кредит - 30 місяців, з щомісячним поверненням згідно графіку платежів встановленого [PERSON] №1 до Договору. Проте Відповідач порушував умови вказаного графіку, через що, сплачені ним платежі, погашали заборгованість в порядку визначеному ст.534 ЦК України. За період з 14.07.2011р. по 26.06.2015р. за кредитним договором № 99/3346SFPRG7 від 14.07.2011р Відповідачем всього сплачено 3 978 грн., з яких: на користь ПАТ "Платинум банк" - 3 578 грн.; на користь ТОВ "ФК "БІЗНЕСФІНАНС" - 0 грн.; на користь ТОВ "Європейська агенція з повернення боргів" - 400 грн.; на користь ТОВ "Кредекс Фінанс" - 0 грн.; При цьому, останній платіж Відповідачем здійснено -12.09.2013р., а нарахування відсотків та/або інших платежів зупинено - 25.09.2012р. - під час відступлення права вимоги від ПАТ "Платинум банк". Відповідач порушував умови вказаного графіку, через що, сплачені ним платежі, погашали заборгованість в порядку визначеному ст.534 ЦК України. Таким чином, Відповідач має непогашену заборгованість перед Позивачем в сумі -2 202,8 грн.. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено повністю, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України позивачу присуджуються судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved