Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач в особі ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовною заявою, мотивуючи тим, що 14.02.2008року між банком та [PERSON]О.([PERSON]) був укладений кредитний договір № 385/16/08-Пі, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в межах максимального ліміту, який на дату укладення цього договору встановлюється в розмірі 229 775,00 грн. зі сплатою 14,5 % річних, а відповідач зобовязалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 14.02.2018 року згідно з графіком погашення кредиту. В забезпечення своєчасного і повного виконання зобовязань за кредитним договором, позивачем, на підставі Договору іпотеки №04/1-66 від 14.02.2008 року, було прийнято від відповідача в заставу нерухоме майно предмет іпотеки- трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Оскільки, всупереч умов Кредитного договору відповідач [PERSON] не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлені Договором строки та в розмірі, має заборгованість зі сплати нарахованих процентів, чим порушує взяті на себе договірні зобовязання, а тому позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами кредитного договору, іпотечного договору та чинним законодавством; виселити відповідачів з квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та стягнути судові витрати. Позивач в судове засідання не направив свого представника, подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника ПАТ "Укрсоцбанк", подали відповідь на відзив. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON], яка також, діє і в інтересах [PERSON], позов не визнала, подала відзив на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належно, надала відзив на позов. Представник 3-ї особи по справі - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, [PERSON], згідно довіреності в справі, в судовому засіданні позов не визнала, заперечила виселення з житлового приміщення неповнолітньої [PERSON] Заслухавши пояснення відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно Статуту Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» 14.06.2010 року було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та 14.06.2010 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Судом встановлено, що 14.02.2008року між позивачем та [PERSON] ([PERSON]) був укладений кредитний договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 385/16/08-Пі. Наведене підтверджено копією кредитного договору (а.с.7-10). Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав [PERSON] кредит (грошові кошти) у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, в межах максимального ліміту, який на дату укладення цього договору встановлюється в розмірі 229 775,00 грн. зі сплатою 14,5 % річних, повернення якого має здійснюватись на 20 число кожного місяця не пізніше 14.02.2018 року згідно з графіком погашення кредиту. За змістом пункту 2.4 Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом також здійснюється у валюті кредиту на фактичну суму заборгованості за кредитом за фактичну кількість днів користування кредитом у період (28-29-30-31/3060), щомісячно в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повному обсязі в день такого повернення. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. Підпунктами 3.3.4 та 3.3.5 Кредитного договору визначено обовязок Позичальника сплачувати Кредитору проценти за користування кредитом та комісії в порядку, визначеному пунктами 2.5, 2.6 Кредитного договору та своєчасно та в повному обсязі повертати кредит в порядку, визначеному в пункті 1.1 Кредитного договору. Згідно з пунктом 4.4 Кредитного договору у випадку невиконання позичальником зобовязань, визначених підпунктами 3.3.4 та 3.3.5 Кредитного договору протягом більше шестидесяти календарних днів підряд термін надання кредиту вважається таким, що закінчився і, відповідно, позичальник зобовязаний не пізніше наступного робочого дня після закінчення вказаних у цьому пункті строків повернути в повному обсязі заборгованість за Кредитним договором (строкову та прострочену) та погасити вимоги Кредитора, що випливають з Кредитного Договору. Встановлено, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та відповідачем 14.02.2018 року було укладено іпотечний договір №04/1-66, відповідно до якого банком прийнято від [PERSON] в заставу нерухоме майно предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Наведене підтверджується копією договору іпотеки (а.с.15-17). Відповідно до п. 4.1 у разі порушення іпотекодавцем основного зобовязання, а також в інших випадках передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України, іпотекодержатель мас право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Встановлено, що відповідач [PERSON] свої зобовязанння щодо вчасного повернення кредиту, належним чином не виконала, в результаті чого станом на 30.05.2017 року має заборгованість: 201 049,80 грн. заборгованість за кредитом; 289 768, 67 грн. заборгованість за відсотками; 21 076,96 грн. розмір інфляційних витрат за кредитом; 33 298,40 грн. - розмір інфляційних витрат за відсотками. Відповідно до умов вказаного іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та\\або випливають з основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених основним зобовязанням та іпотечним договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним). У разі порушення основного кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобовязання за кредитним договором та/або зобовязань, передбачених іпотечним договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору. Умовами вказаного договору передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у п.п. 4.5 іпотечного договору. Позивач зазначає, що оскільки позичальником порушені умови кредитного договору, то банк має право звенренення до суду з позовом про стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS] : (трикімнатна квартира загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м.) яка належить на праві власності [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу 1-5023 від 17.08.2006 року, та зареєстрованого за номером 11588142, за іпотечним договором №04/1-66 від 14.02.2008 року, шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та просить встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна здійсненої субєктом оціночної діяльності відповідно до законодавства, для задоволення вимог ПАТ "Укрсоцбанк", що виникла на підставі договору № 385/16/08-Пі від 14.02.2008 року в розмірі 545 193,83 грн. Встановленим є те, що ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав відповідачам письмову вимогу іпотекодержателя про добровільне виселення з житлового приміщення від 20.06.2017 року. Відповідач [PERSON] позов не визнала, вказавши, що позивачем пропущено строк позовної давності для вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, відповідач зазначила, що за зверненням позивача 17.12.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі зазначеного іпотечного договору було вчинено виконавчий напис № 4369, відповідно до якого звернуто стягнення на вищевказану квартиру в рахунок погашення усієї суми кредиту та відсотків за Кредитним договором [PERSON] перед ПАТ "Укрсоцбанк". На сьогодні за вказаним виконавчим написом відкрито виконавче провадження ВП № 51972658 та вчиняються виконавчі дії на його виконання. Зокрема, 24.03.2017 року головним державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області [PERSON] винесено постанову про арешт майна боржника, згідно з якою накладено арешт на це майно. За таких обставин ПАТ "Укрсоцбанк" ще до моменту подачі позову до суду вже визначився із способом, який відповідно до умов Іпотечного договору може бути лише одним, та скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак заявлення позову з цього ж питання повторно є безпідставним. Також, відповідач зазначає, що згідно з доданою позивачем довідкою від 30.05.2017 року про сплачений борг, останнім платежем, здійсненим позичальником на користь банку (при чому вже з цього та попереднього (2 листопада 2009 року) платежу не проводилося зарахування в основну суму кредиту, а отже банк вважав їх простроченими) є 13.10.2010 року, а відтак з урахуванням пункту 4.4. Кредитного договору що найпізніше 13.12.2010 року термін надання кредиту став таким, що закінчився. Крім того, 17.12.2010 року позивач, скориставшись правом дострокового повернення кредиту та отримавши у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] виконавчий напис № 4369 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення суми кредиту в повному обсязі, змінив строк виконання основного зобовязання. У виконавчому написі від 17.12.2010 року № 4369 встановлено, що строк платежу за кредитним договором настав 01.12. 2010 року. Вищевказані обставини свідчать про зміну строку виконання основного зобовязання. Отже, сторона відповідача зазначає, що ПАТ "Укрсоцбанк" міг предявити позов до боржника протягом трьох років від дати встановлення нового строку для повернення кредиту. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, як вказано вище, позичальником були порушені умови кредитного договору щодо своєчасної сплати необхідного платежу згідно з умовами договору. За ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За ч.1 ст.33 наведеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Умовами укладеного між сторонами договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов кредитного договору. Згідно ст.35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. За ст.33 вказаного вище Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п.4.5 іпотечного договору звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України. Відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішіення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або ж приміщення. Відповідно до ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або ішний погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканні добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Суд звертає увагу, також, і на те, що за заявою позивача 17.12.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис №4369 відповідно до якого було звернено стягнення на предмет іпотеки - квартиру відповідача [PERSON] в рахунок погашення всієї суми кредиту. На даний час за вказаним вище виконавчим написом нотаріуса Білоцерківським міським відділом ДВС відкрито виконавче провадження № 51972658. Позивачем не обґрунтовано необхідність подвійного притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності в різні способи. Як зазначалось вище в рішенні, кредитор та позичальник встановили як строк дії кредитного договору - до 13.02.2018 року, так і порядок за якого максимальний ліміт заборгованості на 20-те число кожного місяця не буде перевищувати, із зазначенням чітких щомісячних сум в п.1.1.2. кредитного договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, початок позовної давності необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Згідно розрахунку вимог банку (а.с.23) останньою датою повернення позичальником грошових коштів є 21.05.2009 року, отже, з 20.06.2009 року у позивача виникло право звернення до суду за захистом своїх прав. Та крім того, 17.12.2010 року позивач, скориставшись правом дострокового повернення кредиту та отримавши у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] виконавчий напис № 4369 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок дострокового погашення суми кредиту в повному обсязі, змінив строк виконання основного зобовязання. Оскільки у виконавчому написі від 17.12.2010 року № 4369 встановлено, що строк платежу за кредитним договором настав 01.12.2010 року. Вищевказані обставини свідчать про зміну строку виконання основного зобовязання. А звернувся позивач до суду з даним позовом 28.11.2017 року. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Таку правову позицію щодо застосування строків позовної давності до основного зобов'язання та забезпечувальних зобов'язань викладено в Постанові Верховного Суду України від 29.10.2014 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). А тому суд вважає, що позивачем дійсно пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, предметом якого є вирішення питання щодо погашення заборгованості позичальника за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, та відмовляє в задоволенні позову.

Outcome: dismissed