Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що вони останнім часом однією сім′єю не проживають, оскільки у них виникають непорозуміння з більшості питань щодо ведення господарства, побутових питань. Внаслідок цього їх стосунки погіршились, шлюбні відносини між ними припинені. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сім′ї неможливим, а тому просить шлюб розірвати. Також позивачка вказала про те, що у період шлюбу сторонами було придбано спільне майно, а саме автомобіль Рено, 2012 року випуску, який підлягає поділу між ними. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд шлюб між сторонами розірвати, поділити автомобіль, виділивши його у користування позивачці. У судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що він бажає зберегти сім"ю, а тому на розірвання шлюбу не погоджується, просить надати сторонам строк на примирення. Також зазначив, що автомобіль Рено був, дійсно, придбаний у період шлюбу, але за грошові кошти його та його батька, а тому він вважає даний автомобіль особистим майном. На підставі викладеного відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 липня 2001 року у Відділ реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 924, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з′ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбі, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім′ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з′ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Враховуючи вищевикладене, вимоги діючого законодавства, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов [PERSON] задоволенню, так як сторони однією сім′єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, а тому шлюб повинен бути розірваний. Що стосується позовних вимог про поділ майна подружжя, то судом встановлено наступне. З письмових матеріалів справи вбачається, що у період шлюбу сторонами був придбаний автомобіль Renault Symbol, 2012 року випуску, [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Вказаний автомобіль належить на праві власності відповідачу [PERSON] Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об′єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім′ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім′ї. У своїх позовних вимогах [PERSON] просить визнати за нею право власності на автомобіль, зважаючи на те, що він був придбаний у період шлюбу, вона сама виховує дитину, потребує додаткових коштів. Відповідач, заперечуючи проти цього, зазначає, що автомобіль був придбаний за кошти, отримані від продажу автомобілів, що були придбані за його особисті кошти та кошти, подаровані його батьком. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов"язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Але слід зазначити, що будь-яких належних доказів на підтвердження того, що автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача, а тому автомобіль є його особистим майном, суду надано не було. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що автомобіль повинен бути визнаний спільним майном подружжя і підлягає поділу на загальних підставах. Виходячи з вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у частині розподілу майна підлягають частковому задоволенню, за позивачкою та відповідачем повинно бути визнано право власності по ? частині автомобіля Renault Symbol, 2012 року випуску, [NUMBER]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 620, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial