Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила виділити їй в натурі у власність Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] , вартістю 101026 грн., разом з розташованими меблями в цих кімнатах, орієнтовною вартістю 50 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач разом з відповідачем, у період часу з 1994р. по січень 2019р. перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у шлюбі вони набули у власність домоволодіння [ADDRESS] . Вказує, що на даний час з відповідачем виникли суперечки щодо порядку користування спільним майном, у зв`язку з чим звернулась до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 27 листопада 2019р. провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вказав, що оскільки на даний час між сторонами існують суперечки щодо користування спільним майном, тому лише виділення частки позивача в натурі у житловому будинку та поділ рухомого майна, дозволить поновити порушене право позивача на користування належним їй майном. Просили виділити позивачу частину будинку згідно першого варіанту експертизи, що становить 46/100 частин домоволодіння з присудженням компенсації. Витрати по проведенню експертизи просили поділити порівну. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти поділу будинку. Вказували, що спірне домоволодіння є неподільною річчю, яку не можливо поділити, чи виділити в натурі Ѕ частки. Проте, вважали, що у разі задоволення позову за можливе виділити відповідачу частину будинку згідно першого варіанту експертизи, що становить 46/100 частин домоволодіння з присудженням компенсації, оскільки на сьогодні він одружився, тому йому буде потрібна кухня та ванна. Свого висновку експертизи щодо варіантів поділу суду не надала, відповідних клопотань не заявляли. Також у письмовому відзиві, який надійшов на адресу суду, представник відповідача вказав, що висновок експерта Малого О.В. містить ряд помилок, які суттєво впливають на правильність висновку, у зв`язку з чим просив не приймати його до уваги. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконання, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 1994 р. сторони по справі уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено запис за №27, та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Під час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] набули у власність житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 січня 2009р., виданого селищним головою Брагінцем В.Ф. , на підставі рішення Виконавчого комітету Партизанської селищної ради за №175 від 17 грудня 2008р. Згідно рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 15 січня 2019р. по справі №653/3206/18, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами було розірвано. Зазначені обставини сторонами не оспорюють ся, а тому у силу вимог ст. 82 ЦПК України, не підлягають додатковому доказуванню. Після розірвання шлюбу сторони по справі не змогли домовитись щодо порядку користування спільним майном подружжя, що й стало підставою звернення до суду з вказаним позовом. Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Згідно вимог ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частина 1 ст. 69 Сімейного кодексу України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи встановлені судом обставини по справі, та вищенаведені норми чинного законодавства України, суд вважає, що позивач та відповідач є співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , з ідеальними частками Ѕ за кожним. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем відсутні домовленості про порядок користування спірним житловим будинком. Згідно висновку судової будівельно-земельно-технічної та оціночної експертизи за №68/20 від 10 грудня 2020р. було запропоновано два варіанти поділу житлового будинку №12 та визначено порядок користування земельною ділянкою. Так згідно першого варіанту пропонується виділити - Першому співвласнику з часткою 1/2 наступні приміщення та споруди: в житловому будинку літ. «А» приміщення вітальні 1-1 площею 5 ,0 кв.м.; приміщення жиле 1-7 площею 25 кв.м.; приміщення жиле 1-8 площею 9,0 кв.м.; приміщення жиле 1-9 площею 8,9 кв.м.; котельню літ. «Б», гараж літ. «В»; сарай літ. «Ж»; сарай літ. «З»; навіс літ. «І»; вбиральню літ. «К»; сарай літ. «Л»; огорожу №1 довжиною 16,80 м; ворота №2, хвіртку №3; ворота № 4. Всього Першому співвласнику за цим варіантом пропонується до виділу приміщення та споруди загальною вартістю 72039 грн., що на 4987,5 грн. більше від ідеально приналежної вартості та становить у загальній вартості домоволодіння арифметичну частку 54/100 частин. За цим варіантом пропонується виділити Другому співвласнику з часткою 1/2 наступні приміщення та споруди: в житловому будинку літ. «А» приміщення коридору 1-2 площею 14,3 кв.м.; приміщення ванни 1-3 площею 6,1 кв.м.; приміщення кухні 1-4 площею 13,8 кв.м.; приміщення жиле 1-5 площею 12,1 кв.м.; приміщення жиле 1-6 площею 12,1 кв.м.; Баню літ " Г "; Літню кухню літ " Д " ; Літню кухню літ " Є "; Огорожу №1 довжиною 16,70. Всього Другому співвласнику за цим варіантом пропонується до виділ) приміщення та споруди загальною вартістю 62064 грн., що на 4987,5 грн. менше від ідеально приналежної вартості та становить у загальній вартості домоволодіння арифметичну частку 46/100 частин. За другим варіантом пропонується виділити - Першому співвласнику з часткою 1/2 наступні приміщення та споруди: в житловому будинку літ. «А» приміщення вітальні 1-1 площею 5,0 кв.м.; приміщення коридору 1-2 площею 14,3 кв.м.; приміщення ванни 1-3 площею 6,1 кв.м.; приміщення кухні 1-4 площею 13,8 кв.м.; приміщення жиле 1-8 площею 9,0 кв.м.; приміщення жиле 1-9 площею 8,9 кв.м.; котельню літ. «Б», гараж літ. «В»; літню кухню літ. «Є»; сарай літ. «Ж»; сарай літ. «З»; навіс літ. «І»; вбиральню літ. «К»; сарай літ. «З»; навіс літ. «І»; вбиралью літ. «К», сарай літ. «Л»; огорожу №1 довжиною 17,07м.; ворота №2, хвіртку№3, ворота №4. Всього Першому співвласнику за цим варіантом пропонується до виділу приміщення та споруди загальною вартістю 95788 грн., що на 28736,5 грн. більше від ідеально приналежної вартості та становить у загальній вартості домоволодіння арифметичну частку 71/100 частин. За цим варіантом пропонується виділити Другому співвласнику з часткою 1/2 наступні приміщення та споруди: в житловому будинку літ. «А» житлове приміщення 1-5 площею 12,1 кв.м.; житлове приміщення 1-6 площею 12,1 кв.м.; житлове приміщення 1-7 площею 25,0 кв.м.; баню літ " Г "; літню кухню літ " Д " ; огорожу №1 довжиною 16,43. Всього другому співвласнику за цим варіантом пропонується до виділу приміщення та споруди загальною вартістю 38315 грн., що на 28736,5 грн. менше від ідеально приналежної вартості та становить у загальній вартості домоволодіння арифметичну частку 29/100 частин. Також запропоновано два варіанти поділу земельної ділянки, які можливі при поділу будинку [ADDRESS] . Обидва варіанти поділу вимагають проведення перепланування (будівельні роботи) в жилому будинку: ліквідації дверних прорізів, влаштування вхідних дверних прорізів, розділення приміщень перегородками, влаштування віконних прорізів. У частині 9 ст.7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. На засадах справедливості, добросовісності та розумності ґрунтується й цивільне законодавство (п.6 ч.1 ст. 3 Цивільного кодексу України). Виходячи з таких засад сімейного і цивільного законодавства в сукупності із встановленими фактичними обставинами справи, а також з того, що між сторонами існує напруженість у стосунках, суд вважає, що найбільш прийнятним варіантом поділу будинку в натурі є поділ по першому варіанту висновку, оскільки такий поділ буде найбільш задовольняти інтереси та потреби сторін та поставить їх в однакове становище, щодо володіння та користування будинком та господарськими спорудами. Крім того, цей варіант найближчий до ідеального поділу будинку в натурі відповідно до часток сторін. У судовому засіданні відповідач наполягав, щоб за першим варіантом поділу спірного будинку, йому віддали меншу частину будинку, однак останній жодним чином не обґрунтував і не довів необхідності виділення йому саме цієї, а не більшої частки у будинку. Посилання на те, що він одружився та йому потрібна саме ця частина будинку, судом не приймається до уваги, оскільки предметом спору є поділ спільного майна подружжя та ці правовідносини виникли раніше та ніякого відношення до теперішніх сімейних відносин відповідача не мають. Також, відповідач фактично взагалі заперечує проти поділу спільного майна подружжя та власних варіантів поділу суду не запропонував. А, тому суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги щодо розподілу будинковолодіння за першим варіантом розподілу, з присудженням стягнення на користь позивача компенсації за відхилення від ідеальної частки, враховуючи процесуальну поведінку сторін та намагання вирішити спірне питання. Доводи представника відповідача щодо неправильності висновку експерта від 10 грудня 2020 року, суд вважає безпідставними, оскільки висновок судової будівельно-земельно- технічної та оціночної експертизи №68/20, складений судовим експертом Малим О.В., відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08 жовтня 1998 року. Так, зазначений висновок містить необхідні дані експерта, який провів експертизу, підставу проведення експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав, докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. При чому експертом зазначено про можливість поділу будинку на два окремих самостійних об`єкта, з незначними переобладнаннями. Експерта було попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, обставин, які б свідчили про надання експертом завідомо неправдивого висновку, судом не встановлено. Висновок експертизи відповідає вимогам ст.102 ЦПК України. Деякі технічні описки у висновку експерта жодним чином не спростовують його висновків. Свого варіанту поділу відповідач суду не надав. Щодо позовної вимоги про виділення у власність рухомого майна орієнтовною вартістю 50 000 грн., суд приходить на наступного висновку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків. Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У порушення вказаних вимог передбачених ЦПК України, позивачем не було додано доказів яке саме майно вона бажає поділити, його вартості, доказів у кого саме у власності перебуває вказане майно. За таких обставин у задоволенні позову у цій частині слід відмовити. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 768 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору, та 6 000 грн. витрати за сплату експертизи, та стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн.

Outcome: partial