Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 01 липня 1999 року вона за договором купівлі-продажу нерухомості придбала за 23 724,00 грн. у [PERSON] житловий будинок А, глинолит. обкл. Цеглою, розміром 56,8 м2 житлової площі, з надвірними побудовами: сарай-гараж Б, баня В, сарай Г, Ж, л/кухня Д, підвал З, вбиральня К, л/кухня И (не закінчена), колодязь №1, огорожа № 2-5, покриття №\~6, що знаходиться на вул. Овчаренко, 2, в с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області та розташований на земельній ділянці площею 1 500 м2 м/Ради. Вищезазначений договір укладено на Новомосковській товарній біржі та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод за № 000292 від 01 липня 1999\~року та його зареєстровано в Новомосковському районному комунальному підприємстві "Бюро технічної інвентаризації "Інвентарізатор" і з того часу вона зареєстрована та постійно мешкає у зазначеному житловому будинку. Нещодавно у неї виникла необхідність розпорядитися житловим будинком, однак державною нотаріальною конторою їй відмовлено у посвідченні будь-яких правочинів стосовно вищезазначеного житлового будинку, оскільки згідно зі ст. 657 ЦК України договори купівлі-продажу земельних ділянок, єдиних майнових комплексів, житлових будинків (квартир) або іншого нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню. У звязку з тим, що нотаріусами не визнається правомірність договору купівлі-продажу. Укладеного на біржі нерухомості та не посвідченого нотаріально, а на теперішній час у неї немає можливості здійснити переоформлення договору купівлі-продажу, оскільки відповідач виїхала за кордон, просила суд: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості на вул.\~Овчаренко, 2 в с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області, від 01 липня 1999\~року, укладений на Новомосковській товарній біржі між нею та [PERSON]; визнати за нею право приватної власності на житловий будинок А, глинолит. обкл. цеглою, розміром 56,8 м2 житлової площі, з надвірними побудовами: сарай-гараж Б, баня В, сарай Г, Ж, л/кухня Д, підвал З, вбиральня К, л/кухня И (не закінчена), колодязь №1, огорожа № 2-5, покриття №\~6, що знаходиться на вул. Овчаренко, 2, в с. Хащове Новомосковського району Дніпропетровської області та розташований на земельній ділянці площею 1 500 м2 м/Ради. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, одночасно позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку (а.с. 7). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила та про розгляд справи за її відсутності не клопотала, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, одночасно позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с. 33). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи за його відсутності не клопотав, тому суд вважає можливим провести розгляд справи за його відсутності. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.\~197\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 липня 1999 року [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними прибудовами, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Хащове, вул.\~Овчаренко, буд. 2, розташований на земельній ділянці площею 1 500 м2 землі м/Ради, що підтверджується укладеним договором купівлі-продажу (а.с. 8, 34). Відповідно до\~ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року "Про товарну біржу", угоду було зареєстровано на Товарній біржі "Новомсоковська". Вищезазначений житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 червня 1999 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1575, згідно якого остання успадкувала його після смерті її чоловіка [PERSON], померлого 02\~листопада 1998 року (а.с. 31). Відповідно до копії технічного паспорту, складеного 16 квітня 1999 року, відчужений обєкт нерухомості розташований за адресою: Дніпропетровська область, Новомосковський район, с. Хащове, вул. Овчаренко, 2, та в цілому складається з: житловий будинок А, глинолит. обкл. цеглою, загальною площею 76,7 м2, житлової площею 56,8 м2, тамбур а (не закінчений), з надвірними побудовами: сарай-гараж Б, баня В, сарай Г, Ж, л/кухня Д, підвал З, вбиральня К, л/кухня И (не закінчена), вбиральня К, колодязь №1, огорожа № 2, 4, ворота № 3, 5, покриття №\~6 (а.с. 9-12). Як свідчить укладений договір, між сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договору, така домовленість підтверджена письмовим доказом, відбулося повне виконання договору\~позивач передав відповідачу грошові кошти, а відповідач позивачу\~об`єкт нерухомого майна, договір зареєстровано на товарній біржі, однак його нотаріально не посвідчено. Станом на час розгляду справи позивач здійснює право користування та володіння будинком, з доданих до справи документів порушення прав третіх осіб не вбачається. Відповідно до частини першої\~статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і\~перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія норм\~ЦК УРСР 1963 року,\~\~чинного на час їх виникнення. Відповідно до\~ст. 49 Закону України "Про власність", чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст.\~128,\~153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 224 ЦК УРСР\~за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено\~статтею 15 Закону України "Про товарну біржу" № 1956-ХІІ від 10\~грудня 1991 року, згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за № 17-12-44 від 10 квітня 1998 року, роз'яснює, що угоди укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями\~ст. 47 ЦК УРСР\~передбачалось, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2\~ст. 48 цього Кодексу. Відповідно з п. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28\~квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року "Про судову практику по справам про визнання угод недійсними", з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК УРСР\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені\~наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації\~\~договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст.\~242,\~227 ЦК УРСР\~договір купівлі-продажу житлових квартир повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст.ст. 15 Закону України "Про товарну біржу"\~біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1\~ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності зі\~ст. 153 ЦК УРСР\~договір вважався укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Як вбачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцю на праві власності нерухомого майна. Позивачем у справі усі умови за договором виконані. Згідно вищевказаного договору відчужувана нерухомість продана позивачу. Грошові кошти отримані Продавцем від Покупця до підписання угоди. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог\~ст. 237 ЦК України, суду не надано, крім того сторони у своїх письмових заявах, наданих суду, не заперечували проти позову, оскільки позивач позовні вимоги підтримав, а відповідач визнав, тому, суд вважає укладений договір дійсним. Оскільки, покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володіє об`єктом нерухомості, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, позивач на підставі ст. ст.\~128,\~153 ЦК УРСР\~і\~ст. 49 Закону України "Про власність"\~набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіє ним. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу спірного домоволодіння в судовому порядку не має. Статтею 392 діючого\~ЦК України\~передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки позивач не може розпоряджатися спірним майном внаслідок невизнання дійсності договору нотаріальною конторою, і таке невизнання обумовлено неналежним оформленням правовстановлюючих документів на нерухоме майно, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спірне нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved