Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

5 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі - ФОП [PERSON].) у якому просить: - стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за 01 листопада 2010 року в сумі 43 грн 19 коп.; - стягнути з відповідача на користь позивача не виплачені кошти за лікарняним листом у зв'язку з вагітністю та пологами за період з 02 листопада 2010 року по 07 березня 2011 року у сумі 3650 грн 00 коп.; - стягнути з відповідача на користь позивача вихідну допомогу в розмірі 2692 грн 50 коп.; - стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористані щорічні відпустки за 2008, 2009 та 2010 роки в сумі 1444 грн 97 коп.; - стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12 січня 2017 року по день ухвалення рішення по суті; - стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000 грн 00 коп.; - зобов'язати відповідача вчинити дії - подати відносно позивача скориговані дані до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України за період його роботи - листопад та грудень 2010 року, січень, лютий та березень 2011 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 березня 2008 року між ФОП [PERSON] та працівником [PERSON] був укладений трудовий договір, який зареєстровано 03 березня 2008 року за № 18520800320 Шосткинським міськрайцентром зайнятості. Крім того, відповідно до рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 грудня 2016 року (справа № 589/1698/16-ц, провадження № 2/589/543/16) трудовий договір № 18520800320 від 03 березня 2008 року, укладений між ФОП [PERSON] та працівником [PERSON], розірваний з 26 квітня 2016 року за власним бажанням за ч.3 ст. 38 КЗпП України та знятий Шосткинським міськрайцентром зайнятості з реєстрації 30 грудня 2016 року. Рішення суду набрало законної сили 31 січня 2017 року. Проте, при звільненні позивача, відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі та лікарняному листку, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та вихідну допомогу при звільненні. Незважаючи на неодноразові звернення до відповідача про повний розрахунок, кошти позивачу на момент пред'явлення позову не виплачені. Крім того, за період роботи з 2008 року по 2010 рік позивач жодного разу не скористався своїм правом на отримання відпустки. Звернувшись до відповідача про виплату грошової компенсації за невикористані відпустки за цей період - отримав відмову. Вважає, що за невикористані відпустки ФОП [PERSON] зобов'язана виплатити йому 1444,97 грн. грошової компенсації. В зв'язку з тим, що відповідач вищезазначені заробітну плату, виплати згідно лікарняного листа не виплачував, обов'язкову щорічну відпуску не надавав і відповідну грошову компенсацію не виплатив та не перераховував до Пенсійного фонду України відповідні внески, позивача позбавлено страхового стажу за листопад, грудень місяці 2010 року та січень, лютий та березень місяці 2011 року. Внаслідок неодноразового порушення відповідачем трудових прав позивача, які привели останнього до нервових напружень і конфліктів, що тривали довгий час, інших негативних психологічних факторів, пов'язаних з не виплатою заробітної плати та затримки виплати всіх сум, що належать позивачу від відповідача при звільненні, [PERSON] заподіяно моральну шкоду, розмір якої вона оцінює у розмірі 1000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи. Позивач надала розрахунок, згідно якого відповідач зобов'язаний сплатити середній заробіток за час затримки виплати всіх сум за період з 12 січня 2017 року по 13 липня 2017 року в розмірі 5175,76 грн. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважність причини неявки суду не повідомлено. Крім того, із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. В судовому засіданні 13 липня 2017 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, у відповідності із ч. 1 ст. 224 ЦПК України, постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, позивач [PERSON] з 03.03.2008 по 26.04.2016 перебувала у трудових відносинах з відповідачем ФОП [PERSON] працюючи продавцем мобільних телефонів в магазині "[INFO]", який знаходився за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 01 грудня 2016 року (справа № 589/1698/16-ц, провадження № 2/589/543/16) трудовий договір № 18520800320 від 03 березня 2008 року, укладений між ФОП [PERSON] та працівником [PERSON], розірваний з 26 квітня 2016 року за власним бажанням за ст. 38 ч. 3 КЗпП України та знятий Шосткинським міськрайцентром зайнятості з реєстрації 30 грудня 2016 року. Рішення суду набрало законної сили 31 січня 2017 року. Відповідно до розрахункових листків наданих позивачем вбачається, що з ФОП [PERSON] підлягає стягненню: заробітна плата за 01 листопада 2010 року - 43,19 грн, за лікарняним листом у зв'язку з вагітністю та пологами за період з 02 листопада 2010 року по 07 березня 2011 року - 350 грн 00 коп.; вихідна допомога в сумі 2692 грн 50 коп.; грошова компенсація за невикористані щорічні відпустки за 2008 - 2010 роки в сумі 1444 грн 97 коп.; середній заробіток за час затримки виплати всіх сум, що належать [PERSON] від відповідача за період з 12 січня 2017 року по день ухвалення рішення 13 липня 2017 року в розмірі 5175 грн 76 коп. У відповідності до конституційних засад, визначених у ст. 43 Конституції України, стаття 38 КЗпП України закріплює право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства у строки, що зазначені ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до п. 25 вищезазначеної Постанови, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до даних Індивідуальної відомості про застраховану особу [PERSON], номер облікової картки [NUMBER], наданої Пенсійним фондом України (форма ОК-5) останній було нараховано ФОП [PERSON] наступна заробітна плата: за вересень 2010 року - 888,00 грн, за жовтень 2010 року - 907,00 грн. Всього за два місяці 1795,00 грн. середньомісячна заробітна плата становить 897,50 грн (1795/2). Таким чином, розмір вихідної допомоги складає 2692,50 грн. Суд погоджується з розрахунком складеним позивачем. Згідно ст. 74-84 КЗпП України громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. Аналогічні положення закріплено у ст. 6, 24 Закону України "Про відпуски". Згідно абз. 1, 2 ч. 2 Постанови Кабінету Міністрів від 08.02.1995 за № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Відповідно до абз. 3 ч. 3 зазначеного Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно абз. 1 ч. 7 Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 13 від 24. 12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП України має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Відповідно до даних Індивідуальної відомості про застраховану особу [PERSON], номер облікової картки [NUMBER], наданої Пенсійним фондом України (форма ОК-5) їй було нараховано ФОП [PERSON] наступна заробітня плата: - за період дванадцять місяців з 03.03.2008 по 02.03.2009 на загальну суму 3299,00 грн (середньомісячна заробітна плата становить 274,92 грн); - за період дванадцять місяців з 03.03.2009 по 02.03.2010 на загальну суму 4132,00 грн (середньомісячна заробітна плата становить 344,33 грн); - за період дванадцять місяців з 03.03.2010 по 07.03.2011 на загальну суму 9908,69 грн (середньомісячна заробітна плата становить 825,72 грн). Загальна сума грошової компенсації за невикористану щорічну відпустк за 2008, 2009 та 2010 роки становить 1444,97 грн (274,92+344,33+825,72). Суд погоджується з розрахунком складеним позивачем. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року зі змінами, якою був затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи із наявних у справі доказів, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON], а саме за період з 12 січня 2017 року по день ухвалення рішення, тобто 13 липня 2017 року включно, буде становити: 41,74 х 124 = 5175,76 грн, де 41,74 грн - середньоденна заробітна плата позивача, а 124 - кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні. Згідно із Законом України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» усі роботодавці, які є страхувальниками найманих працівників, зобов'язані подавати до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду щорічні звіти щодо розміру нарахованого заробітку та нарахованих внесків за тарифами. За діючими правилами персоніфікованого обліку у Пенсійному фонді Україні усі суми заробітків найманого працівника, які нараховані та підлягають виплаті, декларуються роботодавцем у річному звіті за відповідною формою і відносяться до того місяця, за який вони нараховані. Згідно з п. 2 ст. 20 зазначеного Закону обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Органи Пенсійного фонду України ведуть облік усіх застрахованих осіб та персоніфікований облік надходження страхових внесків, створюють і забезпечують функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб, здійснюють облік коштів Накопичувального фонду на накопичувальних пенсійних рахунках. Крім того, відповідно до ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» персональна облікова картка застрахованої особи містить, окрім інших даних, розмір страхового внеску до Пенсійного фонду України за відповідний місяць, суми страхового внеску до Пенсійного фонду України за відповідний місяць та страховий стаж. Страховий стаж, згідно зі ст. 24 цього Закону обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системи персоніфікованого обліку, та обчислюються в місяцях. Водночас, згідно листа Шосткинської міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності "Про надання інформації" від 22.11.2016 за №01-11-719 ФОП [PERSON] 23 листопада 2010 року на відшкодування коштів за листком непрацездатності за №784478 перераховано кошти в розмірі 3650 грн, як тимчасова допомогу по вагітності та пологами [PERSON] за 126 днів з 02 листопада 2010 року по 07 березня 2011 року. У зв'язку з цим, відповідач повинна була внести скориговані дані до системи персоніфікованого обліку до Пенсійного фонду України за листопад, грудень місяці 2010 року та січень, лютий та березень місяці 2011 року щодо пенсійних внесків [PERSON], але всупереч положень Закону, не подала у встановленому порядку дані про застрахованих осіб до системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України та не сплатила у повному обсязі щомісячні страхові внески, що призвело до зменшення страхового стажу позивача. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Внаслідок неодноразового порушення відповідачем прав позивача, нервових напружень і конфліктів, що тривати довгий час, інших негативних психологічних факторів, пов'язаних з не виплатою заробітної плати та затримки виплати всіх сум, що належать позивачу від відповідача при звільненні, [PERSON] заподіяно також і моральну шкоду. Так, позивач після народження дитини та члени його сім'ї були змушені жити на позичені від друзів та знайомих кошти. Це призвело до фізичних і моральних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків та ускладнення родинних відносин. Моральна атмосфера в сім'ї погіршилася, позивач стверджує, що втратив вплив і повагу не тільки серед своїх колег по роботі, а і серед членів своєї родини. Негативні емоції переживання вплинули на спокій і стан здоров'я позивача і як наслідок спричинили постійне вживання лікувальних препаратів. [PERSON] багато часу витратила на те, щоб добитися від відповідача виплати заробітної плати, а після звільнення, повернення всіх сум, що належали їй. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. За наявності зазначених обставин розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 1000,00 грн. На основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частина 2 ст. 11 ЦПК України визначає, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання заперечень на позовну заяву, доказів на їх підтвердження. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати зі сплати судового збору за подання позову (вимоги майнового та немайнового характеру згідно розмірів на час подання позову) від сплати яких позивача було звільнено законом (640 грн 00 коп. за немайнові вимоги, 640 грн 00 коп. за вимоги майнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: approved