Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

24.02.2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача борг в розмірі 25 898,87 грн. В обґрунтування вимог посилається на те, що 01.06.2017 року між сторонами було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ-0491808, за умовами якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія автомобіля Iveco 410, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 15.01.2018 року на дорозі «Кіпті-Глухів-Бачівськ» сталася ДТП за участю автомобіля Iveco 410, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керування [PERSON] та автомобіля DAF CF 75, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Volkswagen, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Центрального районного суду м. Миколаєва вказана ДТП сталась внаслідок порушення ПДР водієм автомобіля Iveco 410, державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] . Так, вартість відновлювального ремонту автомобіля DAF CF 75, державний реєстраційний номер [NUMBER] , складає 26 898,87 грн. У зв`язку з викладеним і у відповідності до умов договору страхування № АМ-0491808 розрахунку суми страхового відшкодування, враховуючи франшизу у розмірі 1 000,00 грн., позивач відшкодував витрати на ремонт вказаного автомобіля в сумі 25 898,87 грн., яку й просить стягнути з відповідача. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 23.03.2021 року, після отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу за адресою зареєстрованого місця проживання направлялась позовна заява з додатками, ухвала про відкриття провадження у справі. Вказане поштове відправлення повернулось на адресу суду 06.05.2021 року з відміткою «повертається за закінченням терміну зберігання». Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження через оголошення на веб-сайті Судової влади України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Враховуючи рішення ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» ( № 12307/16), яким визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Також, Рішенням Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. За вимогами статті 12, 80, 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з копії постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.03.2018 року, 15.01.2018 року близько 19:50 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «IVECO AS440S43», номерний знак [NUMBER] , рухався по автодорозі М02 «Кіпті-Глухів-Бачівськ» на 26 км. + 60 м., та в порушення вимог п. 2.3 "а" Правил дорожнього руху України, перед виїздом не перевірив і не забезпечив належний технічний стан транспортного засобу, внаслідок чого під час руху від`єднались задні ліві колеса, які під час кочення по зустрічній смузі руху завдали пошкодження двом транспортним засобам "DAF CF75", номерний знак [NUMBER] , та "Volkswagen", номерний знак [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Згідно вказаної постанови суду [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень в дохід держави. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудні 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Поряд з цим, згідно полісу № АМ/0491808 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Iveco AS 440343», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована ПрАТ «СК «Арсенал Страхування». Згідно полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, встановлено у розмірі 100 000,00 гривень. Розмір франшизи становить 1000 гривень. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 19.04.2018 року за № С/18-14, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу DAF CF 75, державний номерний знак [NUMBER] , складає 29 317,76 грн. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку суми страхового відшкодування, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля DAF CF 75, державний номерний знак [NUMBER] , а саме ТОВ «Сільпо-Фуд», в сумі 25 898,87 грн. (з вирахуванням франшизи в розмірі 1 000,00 грн.), що підтверджується копією платіжного доручення № 992802 від 25.04.2018 року. Спірні правовідносини регулюються нормами ЦКУ та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, підстави та умови відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 22 та Главою 82 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування. Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Згідно із ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Підпунктом г) пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»", встановлено, що якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху, то страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винним у якій визнано відповідача, який в порушення вимог п. 2.3 "а" Правил дорожнього руху України, перед виїздом не перевірив і не забезпечив належний технічний стан транспортного засобу та внаслідок чого, заподіяно матеріальну шкоду власнику автомобіля DAF CF 75, державний номерний знак [NUMBER] , а позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь власника вказаного автомобіля - ТОВ «»Сільпо-Фуд», тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування. Отже, вирішуючи спір в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, заявлені ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» щодо стягнення суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 25 898,87 грн., є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Що стосується питання розподілу судових витрат, то суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України та, враховуючи задоволення позову в повному обсязі, стягує з відповідача понесені позивачем витрати на оплату судового збору в сумі 2 270,00 гривні, які підтверджуються платіжним дорученням № 5349787 від 01.02.2021 року.

Outcome: approved