Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

В апеляційних скаргах ПрАТ СТ „Грандвіс" та [PERSON] просять скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 21 січня 2014 року, яким відмовлено в задоволенні позовних ПрАТ СТ „Грандвіс" до [PERSON], ТОВ „Наша булочка", ВАТ „НАСК „Оранта", [PERSON], [PERSON], ПрАТ „Страхове товариство „Гарантія" про відшкодування шкоди. Незаконність рішення суду ПрАТ СТ „Грандвіс" обґрунтовує невідповідністю висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи, ухвалення судом рішення без врахування вимог ч.2 ст. 1166 ЦК України, в силу яких на відповідачів покладається обов'язок доведення відсутності вини у заподіянні шкоди, а тому просить ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. [PERSON] просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПрАТ СТ „Грандвіс" до [PERSON], ТОВ „Наша булочка", ВАТ „НАСК „Оранта" та ухвалити рішення про стягнення 55 849 грн. в солідарному порядку з зазначених відповідачів. За доводами апелянта, судом не враховано, що наявними матеріалами справи підтверджується вина водія автомобіля ГАЗ [PERSON] в скоєнні ДТП, оскільки останній в порушення ПДР, здійснюючи поворот наліво, не пропустив автомобіль під його керуванням, який завершував з дотриманням Правил обгін транспортних засобів, що призвело до пошкодження його транспортного засобу, який став некерованим і відповідно відбулося зіткнення з автомобілем Тойота. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що 02.05.2012 року о 14-00 годині, при здійсненні [PERSON] під час керування автомобілем „ГАЗ-33021”, д.н.з. [NUMBER] в напрямку вулиці Кільцевої лівого повороту напроти дворового проїзду по вул.1 Травня в м. Чернігові, перед будинком 221-а, відбулося зіткнення з автомобілем „Рено Меган", д.н.з. [NUMBER], який рухався в попутному напрямку та здійснював обгін автомобіля „ГАЗ-33021”, д.н.з. [NUMBER]. Внаслідок зіткнення автомобіль „Рено Меган", д.н.з. [NUMBER], продовжив некерований рух та здійснив зіткнення з автомобілем „Тойота Авенсіс", д.н.з. [NUMBER], який рухався в попутному напрямку та здійснював об'їзд автомобіля „ГАЗ-33021”, д.н.з. [NUMBER], праворуч, внаслідок чого автомобіль „Тойота Авенсіс" отримав механічні пошкодження. Внаслідок ДТП було пошкоджено транспортні засоби. Згідно протоколу про адміністративне правопорушення СВ1 №170363 від 02.05.2012 року та довідки № 9000192 про дорожньо-транспортну пригоду внаслідок ДТП автомобіль „Тойота Авенсіс", д.н.з. [NUMBER], під час ДТП отримав механічні пошкодження бокової лівої та передньої лівої частин. Відповідно до копії висновку товарознавчого дослідження №178 у транспортного засобу „Тойота Авенсіс", д.н.з. [NUMBER], малися пошкодження у вигляді вм'ятин переднього лівого крила та бамперу, деформації бризговика крила, колісного диску, важілю та гальмівного щитка, стійки амортизаційної, стійки стабілізатора, поворотного кулака (а.с. 19-28). Вартість матеріального збитку власника автомобіля „Тойота Авенсіс", д.н.з. [NUMBER], від ДТП 02.05.2012 року, спеціаліст-товарознавець оцінив в 43 203,53 грн., вартість відновлювального ремонту становить 67 854 грн. 28 коп. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Таким чином, оскільки відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки проводиться в повному обсязі, особою яка її завдала на загальних підставах, то для виникнення зобов'язань з відшкодування шкоди у деліктних правовідносинах відповідно до ст. 1166 ЦК України необхідна сукупність наступних умов: а) наявність шкоди; б) протиправність поведінки заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, а якщо в процесі розгляду справи презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Законом України „Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено відшкодування шкоди страховою компанією в межах розміру страхової суми, якщо власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки застрахував свою відповідальність. Оскільки виходячи зі змісту ст. 33 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", виплата страхового відшкодування проводиться за наявності вини забезпеченого транспортного засобу, то саме водії [PERSON] та [PERSON], а відповідно і страхові компанії ПрАТ „СТ „Гарантія" та ВАТ „НАСК „Оранта" повинні доказувати відсутність вини водіїв забезпечених транспортних засобів у скоєнні ДТП. Проте, в порушення зазначених вимог, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив із обов'язку саме позивача відповідно до положень до ч. 1 ст. 60 ЦПК України в обґрунтування заявлених вимог доводити вину водіїв [PERSON] та [PERSON] у скоєнні ДТП, хоча в силу ч.2 ст.1166 ЦК України саме на відподачів покладається обов'язок доведення їх вини у завданні шкоди. Проте, відповідачами ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції не надано належних і допустимих доказів, які давали б суду при оцінці належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також взаємного зв'язку доказів у їх сукупності для висновку щодо відсутності вини [PERSON] та [PERSON] у дорожньо - транспортній пригоді та відсутності причинного зв'язку з її наслідками, пов'язаними з пошкодженням транспортного засобу позивача. Під час розгляду справи в порядку цивільного судочинства відповідачами не надано належних і допустимих доказів щодо відсутності вини [PERSON] та [PERSON] у ДТП. Так, постановою Деснянського районного суду м. Чернігова № 2506/32479/2012 від 07.07.2012 року адміністративний матеріал за ст. 124 КУпАП у відношенні [PERSON] було направлено для належного оформлення начальникові ВДАІ ЧМВ УМВС України в Чернігівській області, а постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 09 серпня 2012 року провадження у справі щодо [PERSON] за ст.124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст.38 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Оскільки згідно постанови Деснянського районного суду м. Чернігова № 2506/6479/2012 від 09.08.2012 року провадження у справі щодо [PERSON] за ст. 124 КУпАП за порушення правил дорожнього руху мало місце не зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а в зв'язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, то зазначена постанова не є підставою для звільнення його від цивільно - правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи у ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами, передбаченими ЦПК України (ст. 57), зокрема висновком судової автотехнічної експертизи, письмовими доказами тощо. В матеріалах цивільної справи мається висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (Чернігівське відділення) №1752-1755/13/24 від 27.09.2013 року та висновок №525 від 04.12.2013 року науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Чернігівській області, згідно яких визначити необхідні умови та технічну причину виникнення зіткнення автомобілів Рено під керуванням [PERSON] та автомобіля ГАЗ під керуванням [PERSON] не здається можливим. При цьому апеляційний суд враховує, що неможливість надання експертами однозначної відповіді на поставлені питання пов'язано з суперечливими вихідними даними щодо обставин ДТП, оскільки покази водіїв - відповідачів по справі щодо розвитку дорожньо - транспортної події є суперечливими і фрагментарними, не містять повного комплексу вихідних даних для комплексної технічної оцінки їх дій в умовах даної події на відповідність вимогам ПДР, зокрема через невизначеність параметрів зближення транспортних засобів, відсутність параметрів переміщення автомобіля Рено. Згідно висновку судового експерта № 1752-1755/13-24 від 27.09.2013 року дії водія автомобіля Тойота Авенсіс [PERSON] не є ні необхідними умовами, ні технічною причиною зіткнення автомобілів Рено та Тойота, що узгоджується і з висновком судового експерта № 525 від 04.12.2013 року, згідно якого в умовах місця події за показами водія автомобіля Рено [PERSON] він повинен був діяти у відповідності до технічних вимог п.14.2, п.13.3, п.12.3 ПДР, а водій автомобіля Газ [PERSON] перед виконанням маневру повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1, 10.4 ПДР. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами огляду місця події, транспортні засоби рухалися по вулиці 1-го Травня в місті Чернігові в напрямку вулиці Кільцевої в такій черговості: 1.автомобіль „ГАЗ-33021", д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], 2.автомобіль „Тойота Авенсіс", д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], автомобіль „Рено Меган", д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] В подальшому водій автомобіля Рено розпочав здійснювати обгін зазначених автомобілів, які рухалися перед ним, а водій автомобіля Тойота приступив до дозволеного об'їзду справа автомобіля ГАЗ, який здійснював лівий поворот. Відбулося зіткнення автомобіля ГАЗ, який здійснював лівий поворот, з автомобілем Рено, що рухався в попутному напрямку та здійснював обгін. Внаслідок зіткнення автомобіль „Рено Меган", д.н.з. [NUMBER], продовжив некерований рух та здійснив зіткнення з автомобілем „Тойота Авенсіс", д.н.з. [NUMBER], який рухався в попутному напрямку та здійснював об'їзд автомобіля „ГАЗ-33021”, д.н.з. [NUMBER], праворуч, внаслідок чого автомобіль „Тойота Авенсіс", д.н.з. [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Таким чином, оскільки пошкодження автомобіля „Тойота Авенсіс" мало місце внаслідок зіткнення автомобілів „ГАЗ-33021" та „Рено Меган", то відповідно дії водіїв [PERSON] та [PERSON] знаходяться в прямому причинному зв'язку з ДТП та пошкодженням автомобіля „Тойота Авенсіс". Враховуючи, що відповідачами не надано належних і допустимих доказів щодо дотримання водієм [PERSON] пунктів 10.1, 10.4 ПДР, а водієм [PERSON] - пунктів 14.2, 13.3, 12.3 ПДР, і відповідно відсутності їх вини у ДТП та пошкодженні в зв'язку з цим забезпеченого транспортного засобу позивача, то відсутні умови для звільнення зазначених відповідачів від цивільно-правової відповідальності з підстав, передбачених ч. 2 ст. 1166 ЦК Украни. Враховуючи викладене, висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку з недоведеністю позивачем вини відповідачів не ґрунтується на матеріалах справи і не відповідає вимогам закону, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з врахуванням наступних обставин та норм права. Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів „Рено Меган", д.н.з. [NUMBER], була застрахована ПрАТ „СТ „Гарантія", автомобіля „ГАЗ-33021”, д.н.з. [NUMBER], - ВАТ НАСК „Оранта". За таких обставин, саме ПрАТ „СТ „Гарантія" та ВАТ „НАСК „Оранта" в межах страхової суми повинні відшкодувати шкоду, завдану з вини водіїв забезпечених ними транспортних засобів, а в іншій частині шкоду відшкодовують винні в завданні шкоди особи. Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася в період дії договору добровільного страхування від 29.06.2011 року № 01К-231/06, укладеного між ПрАТ „Грандвіс" та власником автомобіля „Тойота Авенсіс", д.н.з. [NUMBER], - ТОВ „Норта-транс", яким керував на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 05.04.2011 року [PERSON] Дорожньо-транспортна пригода позивачем визнана страховим випадком, розмір страхового відшкодування визначено в 55 849 грн. 00 коп. в розмірі фактичних витрат, понесених на відновлювальний ремонт транспортного засобу. Відповідно до ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України „Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, ПрАТ СТ „Грандвіс" є належним позивачем у справі, а визначення належних відповідачів залежить від визначення вини водіїв забезпечених транспортних засобів у дорожньо- транспортній пригоді та її наслідків, а також від розміру завданої шкоди та розміру страхового відшкодування. Згідно пунктів 9.5.3., 15.4 договору страхування від 29.06.2011 року № 01К-231/06, укладеного між ПрАТ „Грандвіс" та власником автомобіля „Тойота Авенсіс", при частковому пошкодженні транспортного засобу страхове відшкодування виплачується в розмірі вартості відновлювального ремонту без врахування зносу запасних частин. Згідно пункту 9.5.7. розмір збитку визначається на підставі висновку експерта за розцінками, які діють по місцю реєстрації ТЗ або на підставі оригіналів рахунків, калькуляцій та актів виконаних робіт за рішенням страховика. Згідно висновку №178 від 14 травня 2012 року експертного автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля „Тойота Авенсіс", державний реєстраційний номер № [NUMBER], внаслідок його пошкодження у ДТП станом на 14.05.2012 року склав 43 203 грн. 53 коп., а вартість відновлювального ремонту становить 67 854 грн.28 коп. Позивачем страхове відшкодування виплачено в розмірі 55 849 грн. 00 коп., яка складається з виплачених позивачем сум за ремонт автомобіля згідно платіжних доручень № 498 від 15.05.2012 року на суму 40 725,00 грн. та № 604 від 19.06.2012 року на суму 15 124,00 грн., тобто в розмірі витрат, понесених на відновлювальний ремонт транспортного засобу, що передбачено пункту 9.5.7. Договору. Проте, визначаючи розмір відшкодування, який підлягає виплаті на користь страховика, апеляційний суд виходить із того, що відповідно до положень ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України „Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги в межах фактичних затрат, але розмір зазначених витрат обмежується розміром, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 1166 ЦК України відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, яку експертом визначено в 43 203 грн. 53 коп., і саме в зазначеному розмірі винна в пошкодженні транспортного засобу під час ДТП особа має нести цивільно-правову відповідальність перед потерпілим, а тому відповідно до вимог статті 993 ЦК України, ст. 27 Закону України „Про страхування" до страховика і перейшло право вимоги в розмірі 43 203 грн. 53 коп., а не в розмірі фактично понесених витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого під час ДТП транспортного засобу. Оскільки розмір матеріального збитку не перевищує розмір страхового відшкодування, передбаченого договорами страхування, укладеними між ПрАТ „СТ „Гарантія" та [PERSON] (власник автомобіля Рено); НАСК „Оранта" та ТОВ „Наша булочка" ( володілець автомобіля ГАЗ 33021, д.н.з. [NUMBER]), то відповідно цивільно-правова відповідальність за забезпечені транспортні засоби підлягає покладенню на страховиків. З врахуванням викладеного, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог до [PERSON] - власника автомобіля РЕНО, ТОВ „Наша булочка" - володільця автомобіля ГАЗ 33021, д.н.з. [NUMBER]), а також на водія автомобіля РЕНО [PERSON] та водія автомобіля ГАЗ 33021 [PERSON], який на момент ДТП керував транспортним засобом, виконуючи трудові обов'язки перед ТОВ „Наша булочка", а в силу ст.1172 ЦК України за шкоду, завдану працівником, відповідає юридична особа (за відсутності договору обов'язкового страхування цивільної відповідальності та не перевищення розміру шкоди суми страхового відшкодування, визначеного страховим полісом).

Outcome: partial