Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до приватного нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Городкової Тетяни Сергіївни, просила визнати недійсною довіреність від 29 липня 2011 року за реєстровим №1432 видану [PERSON] на представництво інтересів [PERSON] посвідчену приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Городковою Тетяною Сергіївною, що є предметом позову. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON]. (а.с.31-32) Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, пояснив, що 29 липня 2011 року приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Городковою Т.С. посвідчена довіреність видана від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], відповідно до якої позивач уповноважила третю особу [PERSON] представляти її інтереси при передачі в іпотеку земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована смт.Брюховичі, Львівська область, цільове призначення - особисте сільське господарство, кадастровий номер [NUMBER]; земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована смт.Брюховичі, Львівська область, цільове призначення -будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], та житлового будинку, який розташований [ADDRESS], реєстраційний номер - 25208687 перед третіми особами. Позивач просить визнати видану від її імені довіреність датовану 29 липня 2011 року недійсною, як таку, що вчинена під впливом помилки, як це передбачено ст.229 ЦК України, оскільки вважає, що визначений за довіреністю обсяг повноважень [PERSON] не відповідає дійсним домовленостям сторін, як передбачено у тексі довіреності позивач уповноважує повіреного на підписання договорів поруки, а також договорів іпотеки за кредитними договорами перед третіми особа (майновим поручителем), однак згідно попередньо укладеного Договору доручення від 22 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], на виконання якого оформлена довіреність, сторони домовились лише про передачу об'єктів нерухомого майна в іпотеку. Таким чином, за відсутності належним чином оформленої довіреності, позивач та третя особа [PERSON] дійшли згоди на розірвання Договору доручення від 22 липня 2011 року, оформивши свої наміри шляхом укладання Договору про розірвання договору доручення від 22 липня 2011 року, одночасно позивач направила на адресу приватного нотаріуса Городкової Т.С. заяву про скасування довіреності від 29 липня 2011 року, яка залишена без належного реагування з боку приватного нотаріуса. Відповідач - приватний нотаріус Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Городкова Т.С., в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористалась. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що оформлена 29 липня 2011 року довіреність від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Городковою Т.С., не відповідали дійсним намірам сторін, які були досягнуті при укладанні Договору доручення від 22 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], тому є підстави визнати недійсною довіреність від 29 липня 2011 року видану від імені [PERSON], як таку, що вчинена внаслідок помилки, оскільки значно збільшує обсяг повноважень повіреного [PERSON], який передбачено умовам Договору доручення від 22 липня 2011 року, на виконання якого позивачем оформлена нотаріально посвідчена довіреність. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника третьої особи [PERSON], дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Представництво є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. (ч.1 та 2 ст.237 Цивільного кодексу України) Відповідно до положень статті 244 Цивільного кодексу України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватись на акті органу юридичної особи. Довіреність є письмовим документом, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третім особам. Відповідності до положень частини першої статі 247 Цивільного кодексу України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії. Судом встановлено, що 29 липня 2011 року [PERSON] видала на ім'я [PERSON] довіреність з визначеним обсягом повноважень, серед іншого, представляти інтереси Довірителя при передачі в іпотеку належної [PERSON] земельної ділянки площею 0,1 га, яка розташована смт.Брюховичі, Львівська область, цільове призначення - особисте сільське господарство, кадастровий номер [NUMBER]; земельної ділянки площею 0,15 га, яка розташована смт.Брюховичі, Львівська область, цільове призначення -будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, кадастровий номер [NUMBER], та житлового будинку, який розташований [ADDRESS], реєстраційний номер - 25208687, підписувати від її імені договір іпотеки, в тому числі в якості майнового поручителя за зобов'язаннями інших осіб, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, договір поруки, договори страхування (можливі зміни до цих договорів), на умовах та заставною ціною на їх розсуд під забезпечення будь-якого кредитного договору з ПАТ "ОКСІ БАНК" або будь-якою іншою кредитною установою України (банком, кредитною спілкою тощо), з правом передачі в повторну іпотеку, з визначеним строком дії довіреності до 29 липня 2012 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Городковою Тетяною Сергіївною, зареєстрована в реєстрі за №1432. (а.с.8) Підставою представництва є правовідносини представника з особою, яку він представляє. В силу свого статусу, ґрунтованого на правовідносинах з особою, від імені якої представник діє, він вчиняє право чин щодо третіх осіб. Відносини між особою, від імені якої діє представник, та представником можуть бути цивільно-правовими, якщо вони ґрунтуються на цивільно-правовому договорі. Скасування довіреності особою, яка видала довіреність - це односторонній правочин, який повинен вчинятись в порядку, встановленому ст.249 ЦК, і тягне припинення довіреності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами, які працюють у державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, регламентується Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, зареєстрована в міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за №283/8882, (далі по тексту - Інструкція), яка діяла на момент нотаріального посвідчення довіреності датованою 29 липня 2011 року, яка оспорюється позивачем в межах даного спору. Як передбачено ст.146 Інструкції, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Нотаріуси посвідчують довіреності, складені від імені фізичної особи або юридичної особи, на ім'я однієї або кількох осіб з чітко визначеними юридичними діями, які належить учинити представникові. Довіреність та її скасування підлягають обов'язковій реєстрації в Єдиному реєстрі довіреностей, відповідно до вимог Положення про Єдиний реєстр довіреностей. Довіреність на вчинення правочину, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто довірителем, нотаріусом не посвідчується. У тексті довіреності мають бути зазначені місце і дата її складання (підписання), прізвища, імена, по батькові (повне найменування юридичної особи), місце проживання (місцезнаходження юридичної особи) представника і особи, яку представляють, а в необхідних випадках і посаду, яку вони займають. Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або передоручення. (п.154 Інструкції) Правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону. В той же час, відповідно до положень ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Згідно положень ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Загальними вимогами чинності правочину є такі: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь- якому елементі правочину. Виходячи з предмету позову, позивачем [PERSON] пред'явлено вимоги до приватного нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Городкової Т.С. про визнання недійсною довіреність від 29 липня 2011 року, яка видана від імені [PERSON] на представництво її інтересів [PERSON], посвідчена приватним нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Городковою Т.С., з посиланням на положення ст.229 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснено у п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними", відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про нотаріат", нотаріат - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Статтею 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта. Оскарження відмови у вчиненні нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що нотаріус безпідставно (неправомірно) відмовив у вчиненні нотаріальної дії, порушивши тим самим покладений на нього обов'язок щодо вчинення нотаріальних дій. У такому разі оскаржується постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій повинні обов'язково обґрунтовуватися причини такої відмови. Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій. Право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи (фізичні та юридичні), стосовно яких були вчинені нотаріальні дії, або які одержали відмову в їх вчиненні, тобто безпосередньо брали участь у нотаріальному процесі. Як роз'яснено у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Виходячи із системного аналізу зазначених правових норм, слід зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення". Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до приватного нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Городкової Т.С. про визнання недійсною довіреності є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки предметом даного спору не є відмова від вчинення нотаріальної дії або процедура її вчинення приватним нотаріусом, в той час нотаріус при вчинення нотаріальної дії, пов'язаної з посвідченням правочину, не набуває статусу сторони правочину, тому не може виступати стороною цивільного процесу у разі визнання недійсним оспорюваного правочину. Крім того, на підставі наказу Міністерства юстиції України від 07 липня 2014 року за №1087/5 "Про припинення приватної нотаріальної діяльності", з 08 липня 2014 року припинена приватна нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Городкової Тетяни Сергіївни, а у відповідності до положень ст.30-1 Закону України "Про нотаріат" приватний нотаріус припиняє свою діяльність з моменту отримання наказу про припинення його нотаріальної діяльності. Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до приватного нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Городкової Тетяни Сергіївни, третя особа [PERSON] про визнання недійсною довіреності є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат на правову допомогу та сплату судового збору, оскільки судом ухвалене рішення про відмови у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed