Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

В травні 2015 року ТОВ «Кей-Колект» предявив позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, внесення запису про реєстрацію права власності та виселення. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22 червня 2007 року між [PERSON] та ПрАТ «Укрсиббанк» був укладений споживчий кредитний договір № 11174150000 на суму 18\~000 доларів США строком до 22 червня 2014 року. В забезпечення виконання кредитних зобовязань, 22 червня 2007 року між ПрАТ «Укрсиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки № 11174150000, за умовами якого останні передали банку в іпотеку квартиру по вул. Старолюбовнянська, 2 «б»/22, в м. Свалява. 12 грудня 2011 року між ПрАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого перший відступив другому права вимоги за кредитними та іпотечними договорами. В листопаді 2014 року, під час спроби досудового врегулювання питання погашення заборгованості по кредиту, позивачу ТОВ «Кей-Колект» стало відомо, що позичальник [PERSON] 26 серпня 2010 року помер. У звязку з цим 20 листопада 2014 року позивач звернувся до Свалявської державної нотаріальної контори із вимогою до спадкоємців у разі прийняття ними спадщини. Листом від 28 листопада 2014 року Свалявська державна нотаріальна контора повідомила позивача, що спадкоємці в нотконтору після смерті [PERSON] не зверталися. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а отже є такими, що прийняли спадщину. Станом на дату смерті позичальника [PERSON] заборгованість по кредиту складає 19\~172, 74 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 397\~306, 34 грн. З них: -15\~209, 17 доларів США ( 315\~171, 42 грн.) борг по кредиту; -3963, 57 доларів США (82\~134, 92 грн.) борг по відсотках. Оскільки борг по кредиту не сплачено, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру по вул. Старолюбовнянська, 2 «б»/22, в м. Свалява, внести запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект» та виселити всіх мешканців квартири. Рішенням Свалявського районного суду від 11 листопада 2015 року позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитом № 11174150000 від 22 червня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру по вул. Старолюбовнянська, 2 «б»/22, в м. Свалява шляхом визнання права власності за ТОВ «Кей-Колект» за ціною 387\~600 грн., визначеною на підставі оцінки предмета іпотеки. Виселено із квартири по вул. Старолюбовнянська, 2 «б»/22, в м. Свалява [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На час дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відстрочено виконання даного рішення. Вирішено питання про судові витрати. В решті вимог відмовлено. В апеляційній скарзі відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] просять це рішення скасувати та відмовити в позові. Зазначають, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, підстав для виселення відповідачів з квартири по вул. Старолюбовнянська, 2 «б»/22, в м. Свалява не має, оскільки іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту (а.с.193-201). У судовому засіданні в апеляційній інстанції відповідачі [PERSON] та [PERSON] скаргу підтримали із наведених у ній підстав, подавши суду документи щодо спірної квартири. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.213). Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши зібрані у справі матеріали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав. Встановлено, що 22 червня 2007 року між [PERSON] та ПрАТ «Укрсиббанк» був укладений споживчий кредитний договір № 11174150000 на суму 18\~000 доларів США строком до 22 червня 2014 року. В забезпечення виконання кредитних зобовязань, 22 червня 2007 року між ПрАТ «Укрсиббанк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір іпотеки № 11174150000, за умовами якого останні передали банку в іпотеку квартиру по вул. Старолюбовнянська, 2 «б»/22, в м. Свалява. 12 грудня 2011 року між ПрАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1, відповідно до якого перший відступив другому права вимоги за кредитними та іпотечними договорами. В листопаді 2014 року, під час спроби досудового врегулювання питання погашення заборгованості по кредиту, позивачу ТОВ «Кей-Колект» стало відомо, що позичальник [PERSON] 26 серпня 2010 року помер. У звязку з цим, 20 листопада 2014 року позивач звернувся до Свалявської державної нотаріальної контори із вимогою до спадкоємців у разі прийняття ними спадщини. Листом від 28 листопада 2014 року Свалявська державна нотаріальна контора повідомила позивача, що спадкоємці в нотконтору після смерті [PERSON] не зверталися. При цьому, відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а отже є такими, що прийняли спадщину. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N 7 отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. (ст. 1282 ЦК України). У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку"). Судом першої інстанції також встановлено, що станом на дату смерті позичальника [PERSON] заборгованість по кредиту складає 19\~172, 74 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 397\~306, 34 грн. З них: -15\~209, 17 доларів США ( 315\~171, 42 грн.) борг по кредиту; -3963, 57 доларів США (82\~134, 92 грн.) борг по відсотках. Розмір заборгованості в апеляційній скарзі не оспорено. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року (справа № 6-124цс13). Звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на це нерухоме майно суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та виходив з того, що зобовязання належним чином не виконане, а в банку виникло право для звернення стягнення на заставне майно. В задоволенні вимоги щодо внесення запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект» обґрунтовано відмолено, оскільки позов до реєстраційної служби не предявлявся, така служба бере участь у справі в якості третьої особи, а отже суд не вправі покладати на неї ті чи інші обовязки. Рішення суду першої інстанції у цій частині є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає. Щодо вимог про виселення, колегія суддів виходить з наступного. За змістом статей 39, 40 Закону України "Про іпотеку" та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), та від 10 лютого 2016 року (справа № 6-2830цс15). В даному випадку квартира по вул. Старолюбовнянська, 2 «б»/22, в м. Свалява (іпотечне майно) була отримана померлим [PERSON] на підставі ордеру виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Свалява від 9 лютого 1987 року № 005388, в подальшому приватизована, а отже набута не за рахунок отриманого кредиту (а.с.229-237). Підстав для виселення без надання іншого жилого приміщення немає. Цих обставин місцевий суд не встановив, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частина нового рішення про відмову в позові ТОВ «Кей-Колект» щодо виселення.

Outcome: partial