Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

05 лютого 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до ДП "Волиньвугілля" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що понад дев`ятнадцять років працював на Шахті №9 "Нововолинська" ДП "Волиньвугілля" на посаді гірника очисного вибою. Внаслідок шкідливих підземних умов праці він отримав низку професійних захворювань: хронічну двобічну сенсоневральну приглухуватість з легким степенем зниження слуху ІІ ст, хронічну попереково-крижову радикулопатію в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, хронічний бронхіт ІІ ст. За висновком МСЕК від 19 лютого 2019 року у нього виявлено 60% втрати професійної працездатності, як наслідок, встановлено ІІІ групу інвалідності. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01 лютого 2019 року причиною виникнення трудового каліцтва стало фізичне навантаження, пил, шум, несприятливий мікроклімат, довготривала робота в шкідливих умовах. Оскільки захворювання виникло при виконанні ним своїх трудових обов`язків і заподіяна йому шкода випливає з трудових відносин, тому вважає, що вона має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання на виробництві та переносить і по сьогоднішній день. У зв`язку з професійним захворюванням він відчуває себе обмеженим у реалізації своїх життєвих планів та забезпечення своєї сім`ї необхідними засобами для існування, отримане захворювання вимагає від нього додаткових зусиль для організації повноцінного життя. Беручи до уваги характер та ступінь моральних страждань заподіяних йому внаслідок професійного захворювання на виробництві, просить присудити до стягнення з відповідача в свою користь моральну шкоду в сумі 250 380 грн., з розрахунку 60% (ступінь втрати працездатності) х 4 173 (розмір мінімальної заробітної плати). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Середа О.В. подала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності та відсутності її довірителя, позов підтримала, просила його задоволити (а.с.21). У судове засідання представник відповідача ДП "Волиньвугілля" не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання рекомендованого поштового відправлення (а.с.33). У відповідності до ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення у зв`язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП "Волиньвугілля". Загальний стаж його роботи становить 19 років 5 місяців 1 день, з яких в умовах впливу шкідливих факторів 18 років 8 місяців 9 днів. 30 листопада 2018 року [PERSON] звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 13-14). Згідно копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 01 лютого 2019 року у [PERSON] діагностовно: хронічну двобічну сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст, хронічну радикулопатію в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст. Причиною виникнення професійного захворювання стало: пил, фізичні навантаження, вимушені нахили, несприятливий мікроклімат, вібрація, шум. По гігієнічній характеристиці умов праці професія, яку обіймав [PERSON] відноситься до робіт ІІІ класу по факторам шкідливості. Враховуючи рівні шкідливих виробничих факторів на робочому місці працівника, стаж роботи, позивач перевищив допустимі величини тривалості робочого часу передбачені Державними санітарними правилами та нормами "Підприємства вугільної промисловості" ДСП 3.3.1.095-2002 (а.с.7-9). Діагностоване професійне захворювання у [PERSON] підтверджується й наступними доказами: випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 1290 (а.с.12), індивідуальною програмою реабілітації інваліда №242 (а.с.11). З копій довідки до акту МСЕК серії 12ААА №769968 від 19 лютого 2019 року та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА №021231 від 19 лютого 2020 року (а.с.6) судом встановлено, що [PERSON] втратив 60% професійної працездатності, внаслідок чого йому була встановлена третя група інвалідності. Нормами Конституції України, зокрема ст.21, ст.43, ст.46 передбачені права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно зі ст.2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , під час роботи в ДП "Волиньвугілля" отримав професійне захворювання, у зв`язку з чим втратив 60 відсотків професійної працездатності та був визнаний інвалідом ІІІ групи. У судовому засіданні також встановлено, що останньому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнав внаслідок професійного захворювання та переносить і по сьогоднішній день. [PERSON] відчуває себе неповноцінною людиною, обмеженим у реалізації своїх життєвих планів, забезпечення своєї сім`ї. Стан здоров`я позивача вимагає додаткових зусиль в організації його повноцінного життя. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням, позивачу рекомендовано спостереження, лікування (амбулаторне та стаціонарне), медична реабілітація, санітарно-курортне лікування, а також протипоказана важка фізична робота (а.с.11). Представником відповідача суду не надано жодних доказів, які б свідчили про вину [PERSON] в порушенні вимог нормативних актів про охорону праці. В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання зазначено що за час роботи на Шахті №9 "Нововолинська" за порушення техніки безпеки та охорони праці наказами по шахті позивач до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Однак, адміністрація шахти не в змозі забезпечити належні умови праці відповідно до ДсанПіН "Підприємства вугільної промисловості" 3.3.1095-2002 р., не встановлено осіб, які порушили законодавство про охорону праці. Відповідно до вимог частин 2,3, 5 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган не вправі вимагати від працівника виконання роботи, поєднаної з явною небезпекою для життя, а також в умовах, що не відповідають законодавству про охорону праці. Вищенаведені обставини дають суду підстави вважати, що діями відповідача ДП "Волиньвугілля", який не забезпечив безпечні умови праці, позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у наступному. Позивач отримав професійне захворювання, зазнав фізичний біль та страждання, які переносить і по теперішній час. Професійне захворювання та його наслідки викликали сильні емоційні страждання у [PERSON] , зокрема: душевний біль, постійне почуття неповноцінності, пригнічення. Будучи обмеженим у фізичних можливостях, він змушений постійно докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Виникли негативні зміни в сімейному житті останнього, його матеріальному становищі. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, які вона зазнає. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Той факт, що моральна шкода у зв`язку з одержаним професійним захворюванням на теперішній час не відшкодована позивачу підтверджено в судовому засіданні дослідженими матеріалами справи. Отже, спір з приводу відшкодування [PERSON] моральної шкоди раніше не був предметом судового розгляду. Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Враховуючи характер моральних та фізичних страждань позивача, їх тривалість, спосіб заподіяння і виходячи з засад справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що з відповідача ДП "Волиньвугілля" в користь позивача [PERSON] слід стягнути 130 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд стягує з ДП «Волиньвугілля» в дохід державни 840,80 грн. судового збору.

Outcome: approved