Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, 04 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К-3371371, відповідно до якого позивач надав [PERSON] у тимчасове платне користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 100 000 грн. з кінцевим терміном повернення заборгованості 03 травня 2017 року, із встановленням плати за користування кредитом у вигляді 18, 6 % річних, та 23,6 % річних, у разі невиконання умов кредитного договору. На забезпечення виконання [PERSON], зобов'язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій та інших платежів, 04 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON], [PERSON] передали в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Проте, в порушення умов кредитного договору, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], остання зобов'язання за кредитним договором не виконала, у зв'язку з чим має заборгованість, яка станом на 06 лютого 2013 року складає 123 745, 09 грн. У зв'язку з чим, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 123 745, 09 грн. В рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки з [PERSON], [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS], шляхом продажу предмету іпотеки на торгах у межах процедури виконавчого провадження. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ "Дельта Банк" судові витрати у розмірі 1 237, 45 грн. У судове засідання, призначене на 09 червня 2017 року представник ПАТ "Дельта Банк" не з'явився, надіслав заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник у судові засідання з'являлись. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими з огляду на те, що ПАТ "Дельта Банк" не надано доказів на отримання [PERSON] коштів. Крім цього, звертав увагу суду, що згідно умов кредитного договору № К-3371371 кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання позичальником вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості, разом з цим [PERSON] такої вимоги не отримувала. У судове засідання, призначене на 09 червня 2017 року не з'явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчить конверт з рекомендованим повідомленням про вручення, які повернулись до суду за закінченням строку зберігання. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання, призначене на 09 червня 2017 року також не з'явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчить конверт з рекомендованим повідомленням про вручення, які повернулись до суду за закінченням строку зберігання. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 04 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К-3371371. Відповідно до п. 5.1. Кредитного договору відповідач зобов'язався забезпечити своєчасну оплату платежів, передбачених Кредитним договором. Зокрема, відповідно до п. 1.4. Кредитного договору повернення Кредиту здійснюється не пізніше кінцевого терміну погашення Кредиту, визначеного у п. 1.1. Кредитного договору згідно Графіку платежів, наведеного у Додатку №1 до Кредитного договору, який є невід'ємною частиною, на рахунок Кредитора, зазначений у п. 2.4. Кредитного договору. Відповідно до п. 8.2. Кредитного договору невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов'язань за Кредитним договором, та/або умов договорів забезпечення, зазначених в п.1.5. кредитного договору, та/або у випадку порушення Позичальником строків платежів, встановлений п. 1.1., 1.4., З.З., 3.5. Кредитного договору, Кредитор має право вимагати дострокового повернення Кредиту, сплати процентів за користування ним, комісій та штрафів, а позичальник зобов'язаний виконати зазначені зобов'язання в порядку, передбаченому п. 8.З., 8.4 кредитного договору. Відповідно до п. 8.3. Кредитного договору вимога про дострокове повернення Кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється Позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту її надіслання Кредитором за адресою Позичальника, зазначеною в реквізитах Кредитного договору або адресою, повідомленою Позичальником відповідно до п. 5.4. Кредитного договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Кредитору відділенням зв'язку при відправленні Позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення Кредиту, сплату процентів за користування ним, комісій та штрафів з повідомленням про вручення. Відповідно до п. 8.4. Кредитного договору у випадку невиконання Позичальником зазначеної у п. 8.3. Кредитного договору письмової вимоги Кредитора про дострокове повернення Кредиту, сплату процентів за користування ним, комісій та штрафів у строк, встановлений в п. 8.3. Кредитного договору, Кредитор має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором Кредитора, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договорузастави чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором та/або пред'явити позов у відношенні Позичальника та задовольнити свої вимоги. що випливають з Кредитного договору, з будь-якого майна Позичальника. Факт одержання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 100 000 грн. підтверджуються заявою [PERSON] від 07.05.2012 року, про перерахування кредитних коштів на її рахунок № [NUMBER], розпорядженням заступника голови ради директорів АТ «Дельта Банк» від 07.05.2012 року, та меморіальним ордером № 19563733 від 07 травня 2012 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кошти у розмірі 100 000 грн. на рахунок, який зазначила у своїй заяві від 07.05.2012 року. (а.с. 15, 16, 18) Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача [PERSON] щодо відсутності доказів отримання [PERSON] кредитних коштів, оскільки зазначені доводи спростовується матеріалами цивільної справи, та тим, що відповідно до наданого розрахунку заборгованості за договором кредитку, [PERSON] сплачувала кошти направлені на погашення заборгованості. На підтвердження своїх позовних вимог, представником позивача надано роздруківку заборгованості, відповідно до якої, станом на 06 лютого 2013 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № К-3371371 від 04.05.2012 року становить 123 745 грн. 09 коп., яка складається з: 94 819 грн. 83 коп. - заборгованості за кредитом; 9 118 грн. 06 коп. - заборгованості за відсотками; 3 600 грн. заборгованості за комісією; 7 064 грн. 91 коп. - заборгованості за несвоєчасне повернення кредиту; 6 496 грн. 29 коп. - заборгованості за несвоєчасне повернення відсотків; 2 646 грн. - заборгованості за несвоєчасне повернення комісії. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з ч. 4. ст. 631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України однією з форм відповідальності за порушення зобов'язання є сплата неустойки, у вигляді штрафу або пені. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт отримання [PERSON] коштів, передбачених кредитним договором, та факт порушення [PERSON] умов кредитного договору, у зв'язку з чим вважає, що вимоги ПАТ "Дельта Банк" в частині стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходить з наступного. На забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору № К-3371371 від 04.05.2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено іпотечний договір від 04 травня 2012 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Менделевою Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 34, відповідно до якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] як іпотекодавці за договором іпотеки передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру № 63, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 42 кв. м., житловою площею 27, 9 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 2.1 іпотечного договору іпотекодавці з метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передають, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, належне їм на праві власності нерухоме майно. Згідно п. 2.3.1. ринкова вартість предмету іпотеки згідно з експертним висновком суб'єкта оціночної діяльності про вартість об'єкта оцінки, становий 238 800 гривень 00 копійок. Відповідно до п. 2.3.3. іпотечного договору, сторони дійшли згоди, що загальна заставна вартість предмету іпотеки становить 238 800 гривень 00 копійок. Відповідно до п. 6.2. договору іпотеки, іпотекодержатель у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцями зобов'язання в цілому або в частині, має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством. Відповідно до п. 7.1. Іпотечного договору іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку (терміну) виконання зобов'язань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином) та у випадку, якщо інформація або документи, надані Іпотекодавцем при укладенні Кредитного договору, виявляться недостовірними та/або недійсними, у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов'язань за Кредитним договором та Іпотечним договором, а також у інших випадках передбачених Кредитним договором, Іпотечним договором та чинним законодавством України. Відповідно до п. 7.2. Іпотечного договору звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі, зокрема: рішення суду. Відповідно до п. 7.3. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на Предмет Іпотеки в межах, передбачених п. 7.2. Іпотечного договору. Згідно п. 7.4.2. іпотечного договору у випадку набуття Іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотеко держатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі з дотриманням умов, визначених в ЗУ «Про іпотеку». Сторони домовилися, що ціною продажу предмета іпотеки є ціна, яка визначена іпотекодержателем на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Сума, що зафіксована у цьому договору, як узгоджена сторонами заставна вартість предмета іпотеки п. 2.3. договору. Відповідно до п. 8.3. Кредитного договору та ст. 35 Закону України «Про іпотеку» ПАТ "Дельта Банк" свої зобов'язання виконано, повідомлення про порушення основного зобов'язання з вимогою виконання порушеного зобов'язання від 11.12.2012 року за вих. № 48.2-08/5756/12 на ім'я [PERSON], повідомлення про порушення основного зобов'язання з вимогою виконання порушеного зобов'язання від 11.12.2012 року за вих. № 48.4-09/5770/12 на ім'я [PERSON], повідомлення про порушення основного зобов'язання з вимогою виконання порушеного зобов'язання від 11.12.2012 року за вих. № 48.4-09/5771/12 на ім'я [PERSON], направлені та одержані відповідачами, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. (а.с. 30) Наявність у матеріалах справи зазначених досудових вимог, їх зміст, та підтвердження отримання відповідачами, повністю спростовують доводи представника відповідача щодо відсутності доказів направлення письмової вимоги про дострокове повернення суми заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не передбачено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 33 Закону України „Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України „Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1ст.11 ЦК України, суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому, здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту, на чому також ґрунтуються правові висновки Верховного суду України в постанові від 03.02.2016 року у справі № 6-1080цс15. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Такий самий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 09 вересня 2014 року, який відповідно до статті 3607 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання. Визначаючи спосіб реалізації предмета іпотеки, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 ЗУ "Про іпотеку", якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Тобто нормами чинного законодавства сторонам договору надано право самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Аналогічної думки притримується і Верховний Суд України у своїй постанові від 06.03.2013 року у справі № 6-10цс13. До способів реалізації предмета іпотеки за рішенням суду віднесено, зокрема, шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (ст.39 Закону України «Про іпотеку»), застосування якого погоджено сторонами в п.7.4.2 іпотечного договору (а.с.23). За змістом ст.38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, то дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені. Суд приймає до уваги, що приписами п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, поміж іншого, зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. У зв'язку з чим, враховуючи постанову Верховного суду України від 27 травня 2015 року по справі №6-61цс15, вважає за необхідним визначити початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 238 800 гривень 00 копійок. Також відповідно до ч. 7 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Крім цього, суд враховує, правову позиції Верховного суду України у справі за № 6-340цс15, відповідно до якої законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання. Враховуючи те, що [PERSON] не виконує умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 06 лютого 2013 року складає 123 745, 09 грн., той факт, що стягнення заборгованості за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, суд вважає позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі в розмірі 1 237 грн. 45 коп.

Outcome: approved