Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи позов тим, що 22.10.2002 року його прийняли на роботу в Відкрите акціонерне товариство "Південьзахідшляхбуд" (19 липня 2011 року підприємство перейменовано у Публічне акціонерне товариство "Південьзахідшляхбуд") на посаду юрисконсульта. 04.03.2014 року він звільнився з роботи за п.6 ст. 36 КЗпП України в зв'язку з відмовою продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Заробітну плату йому виплачували нерегулярно та не в повному обсязі. Внаслідок зазначеного підприємство заборгувало йому заробітну плату з 1 листопада 2013 року по 04 березня 2014 року, утворивши заборгованість перед ним в сумі 11 949 грн. 27 коп, в тому числі за листопад 2013 року 2 783 грн. 57 коп., за грудень 2013 року -1 163 грн. 14 коп., за січень 2014 року 1 605 грн. 79 коп., за лютий 2014 року 2 653 грн. 72 коп. та за березень 2014 року 3 743 грн. 05 коп., що підтверджується доданою ксерокопією довідки підприємства. Дану заборгованість по нарахованій але не виплаченій йому заробітній платі, не дивлячись на його звільнення з роботи по сьогоднішній день боржник відмовляється виплатити, мотивуючи відмову відсутністю грошових коштів. На день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за час затримки розрахунку відповідно до наданої ПАТ "Південьзахідшляхбуд" довідки від 14.04.2014 року за № 358 складає 2 615 грн. 12 коп., а розмір середньоденної заробітної плати відповідно складає 124 грн. 53 коп. Станом на 23.07.2014 року затримка з виплати невиплаченої при звільненні заробітної плати складає 122 дні. Просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) на його користь середній заробіток за період затримки розрахунку з виплати нарахованої та невиплаченої заробітної плати після звільнення з роботи за період з 04.03.2014 року по 23.07.2014 року в сумі 15 192 грн. 66 коп. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач Публічне акціонерне товариство "Південьзахідшляхбуд" в судове засідання свого представника не направило, хоча своєчасно було повідомлене про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, суд ухвалив розглянути справу у відсутності позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів та винести заочне рішення. Суд, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із копії наказу Приватного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" № 34-Кр від 22.10.2002 року [PERSON] прийнято на роботу з 22.10.2002 року на посаду юрисконсульта ВАТ "Південьзахідшляхбуд" з умовами найму згідно укладеного контракту від 22.10.2002 року. Як вбачається із копії наказу Приватного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" № 95-Кр від 03.03.2014 року [PERSON], юрисконсульта юридичного відділу ПАТ "Південьзахідшляхбуд" було звільнено з посади 04.03.2014 року у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, п.6 ст. 36 КЗпП України. Наказано виплатити [PERSON] компенсацію за невикористані відпустки та вихідну допомогу в розмірі середньомісячного заробітку. Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" від 14.04.2014 року №358, [PERSON] станом на 14.04.2014 року підприємство заборгувало зарплату за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року в розмірі 13 383 грн. 11 коп. Середньомісячна зарплата 2 615 грн. 12 коп. Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" від 30.05.2014 року №719, [PERSON] станом на 30.05.2014 року підприємство заборгувало зарплату за період з листопада 2013 року по березень 2014 року в розмірі 11 949 грн. 27 коп. Як вбачається із судового наказу №127/11037/14-ц виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 03.06.2014 року з Публічного акціонерного товариства "Південьзахідшляхбуд" стягнуто нараховану, але не виплачену заробітну плату на користь [PERSON] в сумі 11 949 грн. 27 коп. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З роз'яснень п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" слідує, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З роз'яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " слідує, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Натомість відповідачем не доведено відсутність його вини в невиплаті позивачеві в день звільнення заробітної плати та всіх сум, що належать йому від підприємства. Жодних письмових заперечень від відповідача щодо заявлених позивачем до стягнення сум до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Крім того, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про стягнення заробітної плати, а тому в порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved