Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

04.09.2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Миколаївського окружного адміністративного суду, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні гаражем та встановлення сервітуту. У позові вказала, що їй та її чоловіку [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.10.2006 року серії ЯЯЯ №894414 належить двоповерховий гараж на території авто гаражного кооперативу «Берег», що знаходиться по вул. Заводській у місті Миколаєві. Зазначений гараж знаходиться на межі земельних ділянок, що належать АГК «Берег» та Миколаївському окружному адміністративному суду. Для того, щоб позивач могла вільно розпоряджатися належним їй майном, а саме гаражем, що знаходиться на території АГК «Берег» по вул. Заводській у місті Миколаєві, просила усунути перешкоди у користуванні гаражем, який розташований на території авто гаражного кооперативу «Берег», що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, а саме другим поверхом гаражу літ. А-2, ворота якого виходять на територію Миколаївського окружного адміністративного суду, шляхом встановлення сервітуту та зобовязати працівників Миколаївського окружного адміністративного суду надати можливість вільного проїзду через територію вказаного суду. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, обставини, що викладені у позовній заяві підтвердили. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що позивач фактично не є титульним власником гаража та ним не користується, а фактично ним користується її чоловік [PERSON], що свідчить про те, що права позивачки відповідачем не порушуються. Також вказав, що земельна ділянка, на користування якої претендує позивач, фактично розташована за адресою:м. Миколаїв, вул. Заводська,11, щодо якої позивач не має права власності на жодний обєкт, при цьому другий поверх гаража було збудовано незаконно, крім того через особливості рельєфу виходить на земельну ділянку по вул. Заводська 11 у місті Миколаєві. Посилаючись на відсутність підстав для задоволення позову, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. При цьому зазначив, що фактично гаражем користується він, а не позивачка. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу І-ФП №276897, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 15 серпня 1972 року. Згідно протоколу засідання правління АГК «Берег» від 26.08.2004 року [PERSON] є членом АГК «Берег» та йому передано гаражний бокс №132, який до цього належав [PERSON], яку виключено з членів кооперативу. В судовому заіданні сторонами визнано та також підтверджується технічним паспортом виготовленим Миколаївським МБТІ 13.11.2005 року, що на момент придбання [PERSON] гаражу №132 в АГК "Берег" він складався з одного поверху (літ.А-1) та підвалу (літ.А-пд), а будівництво другого поверху розпочато попереднім власником гаражу - [PERSON] без проекту та будь-яких погоджень, але не завершено. В листі Миколаївського морського торговельного порту від 18.09.2003 року адресованому голові АГК "Берег" зазначено, що членом вказаного кооперативу ведеться незаконне будівництво 2-го поверху гаража з виїздом на територію Морського культурного центру порту (далі - МКЦ). Також у вказаному листі зазначено, про необхідність попередити власника зазначеного гаражу, що заїзд в автокооператив по території МКЦ заборонено. Після придбання гаражу №132, другий поверх вказаного гаражу добудовано [PERSON] як самовільне будівництво без будь-яких дозволів та погоджень і оформлено розпорядженням адміністрації Заводського району від 18.07.2006 року. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №894414 від 06.10.2006 року [PERSON] є власником гаражу, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, «Берег» Автогаражний кооператив, гар.132, та складається з гаражу літ. А-2 загальною площею 62,5 кв.м. з підвалом літ. Апд загальною площею 23,6 кв.м. та оглядовою ямою. При цьому добудований третьою особою в автогаражному кооперативі «Берег» двоповерховий гараж №132 знаходиться в структурі одноповерхових гаражів кооперативу. Земельна ділянка відведена кооперативу у постійне користування рішенням Миколаївської міської ради №16/9 від 12.02.1993 року. Другий поверх зазначеного гаражу збудовано [PERSON] та облаштовано виїзд з нього на земельну ділянку , яка не відводилась гаражному кооперативу, та межує із земельною ділянкою, яка перебуває у постійному користуванні Миколаївського окружного адміністративного суду (лист Прокуратури Миколаївської області від 01.06.2013 року за вих..№(15)05/3-10-13). Відповідно до листа ММБТІ від 04.02.2011 року гараж №132, загальною площею 86,1 кв.м., складається з підвалу та ще двох поверхів, які не сполучаються між собою. Вхід на другий поверх, за рахунок особливості складок рельєфу здійснюється через ворота з земельної ділянки, яка не входить в межі земель авто гаражного кооперативу «Берег». При цьому заїзд у гараж №132, що розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 2, проходить через авто гаражний кооператив «Берег» по вул. Заводська 2 у місті Миколаєві. Відповідач Миколаївський окружний адміністративний суд на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №194776, що виданий на підставі рішення Миколаївської міської ради від 20 жовтня 2011 року за №10/30, є постійним користувачем земельної ділянки площею 0,8062 га, що знаходиться по вул. Заводській 11 в місті Миколаєві. Як вбачається з досліджених доказів та пояснень позивача і третьої особи, позивач не користується гаражем №132 в АГК "Берег", не є членом автогаражного кооперативу. Вказаним гаражем користується треття особа. Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно зі ст. 402 ЦК сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Отже, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), необхідно враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного використання як ділянки, так і нерухомості розташованої на ній, а умовою встановлення є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб. При цьому, на позивача покладається обов'язок доведення тієї обставини, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Також слід чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Відповідно до положень ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є в тому числі: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 вказаного кодексу встановлено, що 1.Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як вбачається з досліджених судом доказів та пояснень сторін і третьої особи, Гараж №132 в АГК "Берег" розташовано на земельній ділянці, яка виділена вказаному автогаражному кооперативу у користування для забезпечення його діяльності та потреб. Виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, а також законності, при будівництві другого поверху гаражу №132 третій особі та позивачу, як співвласникам, слід будо враховувати, що користування цим поверхом для зберігання автомобілю не можливо без отримання згоди суміжних землекористувачів, і враховуючи вказану обставину вказаним спвіввласникам слід було отримати згоду суміжних користувачів або зробити доступ на другий поверх (Літ.А-2) із земельної ділянки, відведеній гаражному кооперативу. Проте, позивач та треття особа свідомо цього не зробили, хоча мали таку можливість. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що задовольнити потреби позивача в користуванні другим поверхом (літ.А-2) гаражу №132 в АГК "Берег" можливо в інший спосіб - шляхом створення доступу із земельної ділянки відведеної АГК "Берег" в тому числі для розміщення гаражу №132 та його користування. При цьому обмеження можливості позивача зберігати автомобіль та інші крупногабаритні рухомі речі не може бути підставою для встановлення сервітуту, оскільки при проектуванні та будівництві другого поверху позивач, як співвласник, повинен був враховувати відсутність такої можливості та відсутність згоди суміжних землекористувачів. Самі по собі певні особливості рельєфу в місті розташування гаражу №132, які дають додаткові можливості для заїзду автомобілю з боку земельної ділянки відповідачана на другий поверх гаражу №132 та його зберігання там, не є підставою для встановлення сервітуту. Посилання позивача та третьої особи, що гараж побудований значно раніше, ніж суміжна ділянка була передана в користування відповідачу судом не приймається до уваги, оскіль попередній землекористувач (Миколаївський морський торгівельний порт) також заперечував проти будівництва другого поверху гаражу та зазначав про неможливість використання його земельної ділянки для заїзду автомобілю на другий поверх гаражу. Враховуючи викладене позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed