Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

10.02.2020 [PERSON] , в особі представника - [PERSON] звернувся з вказаним позовом у якому просить визнати неправомірним дії ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЖУ" щодо звільнення його з роботи, скасувати наказ №2937- к/тр від 12.11.2019 про звільнення та поновити його на роботі на посаді комплектувальника проводів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно наказу № 2 359 к/тр від 13.09.2019 на умовах строкового трудового договору він був прийнятий на роботу у ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЖУ", строком з 16.09.2019 по 13.11.2019 включно. 24.10.2019 наказом військового комісару Бердичівського ОМВК № [NUMBER] , молодшого лейтенанта запасу - [PERSON] 25.10.2019 було знято з військового обліку осіб офіцерського складу запасу Бердичівського ОМВК у зв`язку із прийняттям на військову службу за призовом осіб офіцерського складу. Підставою цього наказу став наказ Міністра оборони України № 584 від 22.10.2019, розпорядження військового комісара [INFO] № 7/1396 від 22.20.2019. Відповідно до п. 216 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України у день призову на військову службу [PERSON] , [INFO] повідомив про це ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЖУ". Незважаючи на вказане повідомлення, 12.11.2019 товариством було видано наказ №\~2\~937-\~к/\~тр про звільнення позивача з роботи на підставі п.2 ст. 36 КЗпПУ, про що його повідомлено листом №3490 від 13.11.2019. В подальшому [PERSON] на адресу товариства направив довідку № 9042 від 15.11.2019 про те, що він проходить службу у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, та просив поновити його на роботі. На своє звернення [PERSON] отримав відповідь № 23 від 09.01.2020, у якій ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЖУ" повідомило, що позивача звільнено на законних підставах. На подальші звернення, з тим щоб довести, що [PERSON] призваний на службу не за контрактом, а за призовом офіцерського складу товариство так і вважає, що [PERSON] призваний на службу за контрактом. В подальшому представник позивача - [PERSON] звернувся до Управління Держпраці в Житомирській області, за результатами інспекційного відвідування якого, відповідно до листа № 19-11/67/с-975 позивача було повідомлено про те, що його звільнено незаконно, на адресу ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЖУ" направлено акт та винесено припис керівнику товариства Шаварському О.А., щодо усунення виявлених порушень. Посилаючись на ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції від 08.02.2015 зі змінами внесеними Законом України від 15.01.2015 116-VIII, КЗпПУ позивач, вважає дії адміністрації ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЖУ" та своє звільнення незаконним. У відзиві на позовну заяву (а.с.21-22) представник ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЖУ" Пилипенко О.С., заперечив проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що у своїй роботі товариство керується Конституцією України, законами та підзаконним актами, внутрішньо розпорядчими документами та зазначає, що 16.09.2019 [PERSON] було прийнято на роботу на посаду комплектувальника проводів виробничого відділу на умовах строкового трудового договору терміном на 2 місяці до 13.11.2019, про що [PERSON] був ознайомлений та погодився з умовами договору. Посилаючись на ст. 119 КЗпПУ представник відповідача пояснює, що обмеження щодо звільнення працівників, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, поширюються на звільнення працівників з ініціативи роботодавця і тільки на безстрокові трудові договори. Тобто навіть укладений з призваним до армії працівником строковий трудовий договір можна розірвати в останній день його дії. Укладаючи строковий трудовий договір позивачем добровільно було надано згоду на його припинення у визначений сторонами у трудовому договорі строк, а тому припинення турового договору за такою підставою не вважається звільненням з ініціативи роботодавця. При цьому зазначає, що позивач вводить суд в оману, зазначаючи, що припинення трудового договору відбулося саме з ініціативи роботодавця відповідно до п.\~3 ст. 40 КЗпПУ. Також зазначає, що позивач плутає, поняття строкового та безстрокового трудових договорів. Крім того, представник відповідача звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпПУ збереження місця роботи, посади та середнього заробітку за працівниками, які під час особливого періоду призвані на військову службу в т.ч. за контрактом, відбувається лише на строк дії такого особливого періоду, або ж до для фактичного звільнення з військової служби, що настав до закінчення особливого періоду. Посилаючись на ч. 3 ст. 8 Закону України «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», зазначає, що військовослужбовцям строкової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, які до призову працювали на підприємствах, в установах і організаціях, незалежно від форм власності господарювання зберігається при звільненні з військової служби право на працевлаштування їх в тримісячний строк на те ж підприємство, в установу чи організацію або їх правонаступників на посаду не нижчу за ту, яку вони займали до призову на військову службу. Протягом місяця з дня взяття на військовий облік за місцем проживання осіб, звільнених зі строкової військової служби, за поданням у військовий комісаріат в порядку, який встановлюється КМУ, надає їм матеріальну допомогу в розмір середньомісячної заробітної плати за останнім місцем роботи за рахунок коштів держаного бюджету. Таким чином вважає, що роботодавець зобов`язаний зберігати посаду та середній заробіток за працівником призваним на військову службу виключно в тому випадку, якщо такий працівник був призваний в умовах особливого періоду. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Таким чином, особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 по 02.05.2014, з 07.05.2014 по 21.06.2014, з 24.07.2014 по 07.09.2014, з 20.01.2015 по 22.08.2015. А починаючи з 23.08.2015 особливий період не діє. Тобто в період призиву позивача на строкову службу, особливого періоду на території України оголошено не було, оскільки не було прийнято законів Верховної Ради та не винесено Указів президентом. Посилаючись на Закон України «Про оборону України», представник відповідача зазначає, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також стажу до державної служби. Проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. З цих підстав просить відмовити позивачу у задоволенні позову (а.с. 21-22). 28.02.2020 представник відповідача звернувся до суду із клопотанням (а.с.28-29) про застосування до позовної заяви наслідків пропущення строку позовної давності. Зазначає, що відповідно до КЗпПП України, позивач міг звернутись до суду за захистом порушеного права в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Вважає, що фактичний строк перебігу позовної давності почався 25.11.2019, в день отримання позивачем повідомлення про звільнення, отримання листа від Департаменту праці та соціальної та сімейної політики Житомирської ОДА. У відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.37-39) позивач вказав, що аргументи приведені представником відповідача у відзиві ґрунтуються на самостійному тлумаченні законодавства та помилках при його систематизації та аналізі. Зазначає, що гарантії передбачені ст. 119 КЗпПУ за своєю сферою дії поширюються на всіх без винятку працівників незалежно від того працюють вони за строковим чи безстроковим трудовим договором. Виняток стосується лише осіб, які займали виборні посади в органах місцевого самоврядування та строк повноважень яких закінчився. Крім того, право на гарантії, передбачені ст. 1119 КЗпПУ виникає у зв`язку із настанням юридичного факту залучення до проходження військової служби. Такі аргументи, як поширення вказаної статті тільки на випадки звільнення працівника з ініціативи роботодавця і застосовуються тільки до безстрокових договорів, не приймають, оскільки визнають їх ґрунтованими на добровільному тлумаченні законодавства. Тому припинення трудового договору на підставі п.2 ст. 36 «КЗпПУ у зв`язку із закінченням строку трудового договору з працівниками, призваними на військову службу, можливе тільки після закінчення проходження військової служби (для фактичної мобілізації). Крім того, висновок відповідача, що з 23.08.2015 на території України не діє особливий період є хибним. Оскільки відповідно до листа голови Верховного Суду № 60-1543/0/2-18 від 13.07.2018 адресованого начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних сил України, вбачається, що особливий період в Україні діє з 17.03.2014. Така ж правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду: від 14.02.2018 (справа №131/1449/16 -\~ц), від 14.02.2018 (справа № 727/2187/16-ц, від 20.02.2018 (справа № 640/4439/16-ц), від 21.02.2018 (справа № 211/1546/16-ц) та ін. Вказані представником у відзиві періоди: з 18.03.2014 по 02.05.2014, з 07.05.2014 по 21.06.2014, з 24.07.2014 по 07.09.2014, з 20.01.2015 по 22.08.2015 стосуються тривалості мобілізації, а не особливого періоду. Про що також зазначено у вищевказаному листі. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 25.05.2018 (справа № 127/13998/17) та уточнення вказані в ухвалі Верховного Суду від 11.06.2018 у вказаній справі, позивач зазначає, що Верховний Суд дотримується правової позиції, що в Україні діє особливий період. З цих підстав просить задовольнити позов (а.с. 37-39). У наданій суду заяві (а.с.40-41) позивач зазначає, що строк звернення до суду починається з 11.01.2020, з дати отримання листа центром обробки пошти в м.Житомир, так як копія наказу про звільнення була одним із додатків до листа відповідача №23 від 09.01.2020. Трудова книжка і досі знаходиться у відповідача. До суду із позовною заявою позивач звернувся 10.02.2020. Ухвалою від 13.02.2020 справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, будучи попередженим, що судове засідання у цій справі розпочнеться із запізненням, не з`явився у судове засідання. Судом постановлено ухвалу про розгляд справи за відсутності представника відповідача зважаючи на повторну неявку у судове засідання представника відповідача, відсутність клопотань про відкладення судового розгляду та наявність у справі відзиву на позовну заяву. Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 2 389-к/тр від 13.09.2019, [PERSON] за його заявою від 12.09.2019, було прийнято на роботу з 16.09.2019 по 13.11.2019 включно, у виробничій відділ на посаду комплектувальника проводів (а.с. 5, 23). З наказу за №2\~937-к/тр виданого 12.11.2019 ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЖУ", вбачається, що [PERSON] звільнено з посади комплектувальника проводів 13.11.2019 згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України та проведено з ним повний розрахунок шляхом перерахування коштів на картковий рахунок, про що до його відому доведено повідомленням за вих. № 3490 від 13.11.2019 (а.с. 6, 7). З Витягу з наказу МОУ (по особовому складу) № 584 від 22.10.2019, вбачається, що відповідно до ч. 5 ст. 11, ч. 7 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» молодшого лейтенанта запасу [PERSON] було призвано на військову службу за призовом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України строком на 18 (вісімнадцять) місяців та призначено слухачем курсів перепідготовки та підвищення кваліфікації національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (а.с 8). Згідно витягу з наказу військового комісара [INFO] № 119 від 24.10.2019 відповідно до пп 1 п.6 ст. 37 глави VI Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами) молодшого лейтенанта запасу [PERSON] з 25.10.2019 знято з військового обліку осіб офіцерського стану запасу Бердичівського ОМВК у зв`язку з прийняттям на військову службу за призовом осіб офіцерського складу (а.с. 9). Згідно довідки № 9042 від 15.11.2019 виданої начальником відділу персонального та стройового Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, молодший лейтенант запасу [PERSON] перебуває на військовій службі у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (а.с. 10). Листом № 120 від 29.01.2020 Військовий комісар Бердичівського ОМВК повідомив [PERSON] , що військова служба за призовом осіб офіцерського складу до Збройних сил України не передбачає укладення контракту. В день його призову на військову службу відповідно до п.\~216 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України підприємство було повідомлено. Роз`яснено право оскарження прийнятого рішення до Житомирського ОВК або до суду (а.с.13). Управління Держпраці у Житомирській області листом від 21.01.2020, № 19-11/67/с-975 повідомило [PERSON] , що уповноваженими особами Управління розглянуто його звернення щодо можливого порушення відносно нього законодавства про працю. Керівництвом ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЖУ" в межах компетенції, з виїздом на місце здійснення діяльності, було проведено інспекційне відвідування, складено акт та винесено припис керівнику підприємства Шаварському О.А. щодо усунення виявлених порушень (а.с. 16). Відповідно до частини шостої\~статті 43 Конституції України\~громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення Згідно з частинами першою, третьою\~статті 21 КЗпП України\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення\~\~ національної\~\~ економіки, діяльності органів\~\~ державної\~\~ влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту -\~\~на\~\~організацію\~\~і\~\~штати воєнного часу. Мобілізація\~\~може\~\~бути\~\~загальною\~\~або\~\~частковою\~\~та проводиться відкрито чи\~\~приховано. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною другою\~статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин,\~громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119\~КЗпП України, а також частиною першою статті\~51, частиною п`ятою статті\~53, частиною третьою статті\~57, частиною п`ятою статті\~61 Закону України «Про освіту». \~ \~ \~ \~Відповідно до частини третьої\~статті 119 КЗпП України\~за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Наказом міністра оборони від 22.10.2019 № 584 [PERSON] було призвано на військову службу за призовом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України строком на 18 (вісімнадцять) місяців Визначення засад оборони України та підготовки держави до оборони, порядок та підстави призову на військову службу, умови її проходження, правове регулювання соціального і правового статусу військовослужбовців визначаються Законом України «Про оборону України», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Указами Президента України та іншими підзаконними актами. За змістом статті 3 Закону України «Про оборону України» підготовка держави до оборони в мирний час включає, зокрема, забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів підготовленими кадрами, озброєнням, військовою та іншою технікою, продовольством, речовим майном, іншими матеріальними та фінансовими ресурсами; розвиток військово-технічного співробітництва з іншими державами з метою забезпечення Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та правоохоронних органів озброєнням, військовою технікою і майном, які не виробляються в Україні; підготовку національної економіки, території, органів державної влади, органів військового управління, органів місцевого самоврядування, а також населення до дій в особливий період. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію мирного часу (стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Рішенням Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України № 189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Відповідно до примітки до статті 4 Закону України "Про Раду Національної безпеки та оборони України" кризовою ситуацією вважається крайнє загострення протиріч, гостра дестабілізація становища в будь-якій сфері діяльності, регіоні, країні. На час призову на військову службу [PERSON] ( 22.10.2019) продовжувала існувати кризова ситуація, що загрожувала національній безпеці України, а невідкладні заходи, запроваджені рішенням Ради національної безпеки та оборони України, щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету та територіальної цілісності України вимагали, крім іншого, проведення часткової мобілізації, з початком якої, настав особливий період діяльності усіх інституцій України, який не закінчився до 22.10.2019. Таким чином, на позивача поширюються гарантії, визначені частиною четвертою статті 119 КЗпП України. Висновки суду узгоджуються з правовими позиціями Верховного суду, висловленими у Постанові від 18 липня 2018 року у справі № 355/1218/17 та Постанові від 27 липня 2018 року у справі 761/33202/16-ц. Оскільки чинне законодавство не передбачає можливості розірвання трудових відносин з працівником, призваним на військову службу, припинення трудового договору на підставі пункту 2\~статті 36 КЗпП України\~у зв`язку із закінченням строку трудового договору з працівником, призваним на військову службу, можливе тільки після закінчення проходження військової служби. Тому наказ ТОВ "КРОМБЕРГ ЕНД ШУБЕРТ УКРАЇНА ЖУ" від 12.11.2019 за №\~2\~937-к/тр про звільнення [PERSON] з посади комплектувальника проводів на підставі пункту 2 частини першої\~статті 36 КЗпП України\~є незаконним, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо клопотання представника відповідача про застосування до позовної заяви наслідків пропущення строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. \~ \~ \~ \~З пояснень позивача вбачається, що копію наказу про звільнення він отримав 11.01.2020, як додаток до листа відповідача №23 від 09.01.2020. Такий факт відповідачем не спростовано не надано доказів іншого. \~ \~ \~ \~До суду із позовною заявою [PERSON] звернувся 10.02.2020, тобто в межах строку позовної давності. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, а позивач від сплати судового збору при зверненні до суду звільнений на підставі п.12 ст.5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір в сумі 2522,40 грн. (840,80 Х 3) в доход держави підлягає стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved