Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

[PERSON], в особі свого представника адвоката [PERSON], звернулася до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» (надалі ВАТ «[PERSON] Аваль») , [PERSON], [PERSON] про зняття арешту з її майна, накладеного 15 травня 2009 року постановою державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Близнюківського районного управління юстиції Харківської області у звязку із примусовим виконанням виконавчого листа №2-36/09, виданого 21 квітня 2009 року Близнюківським районном судом Харківської області про стягнення з [PERSON] солідарно боргу в сумі 14665,08 грн. на користь ВАТ «[PERSON] Аваль». В обгрунтування позову посилаються на наступне. 28 січня 2009 року після смерті матері вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадкове майно на яке було видане вказане свідоцтво складається з квартири та надвірними будівлями, що розташоване в [ADDRESS]. Свідоцтво зареєстроване в Близнюківському державному комунальному малому підприємстві технічної інвентаризації про що 16 лютого 2009 року було видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. 11 грудня 2015 року з повідомлення, державної нотаріальної контори їй стало відомо, що існує заборона щодо можливості користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою. Так, відповідно до рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 21 квітня 2009 року по справі № 2-36/09, було стягнуто солідарно з [PERSON], як основного боржника, [PERSON] та неї, як поручителів, заборгованість за кредитним договором в розмірі 14665,08 грн. на користь ВАТ "[PERSON] Аваль", про що видано виконавчий лист № 2-36/09 від 21 квітня 2009 року. 01 квітня 2009 року винесена ухвала суду про забезпечення позову за заявою банка та накладено арешт на майно [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яке знаходиться за адресою: с. Дуніне Близнюківського району Харківської області. Копія ухвали для виконання була направлена до Відділу державної виконавчої служби Близнюківського районного управління юстиції Харківської області(надалі ВДВС Близнюківського РУЮ) . 07 квітня 2009 року державним виконавцем Литвин О.П. відкрите виконавче провадження та винесено Постанову про накладення арешту на все майно та оголошення заборони на його відчуження, що їй належить. Цього ж дня було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Листом ВДВС Близнюківського РУЮ від 09 грудня 2015 року за № 03-252/3513/4 їй повідомлено, що на виконанні у відділі перебував виконавчий лист за № 2-36/09 від 21 квітня 2009 року Близнюківського районного суду Харківської області про стягнення з неї заборгованості по кредиту солідарно в розмірі 14665,08 грн. на користь ВАТ "[PERSON] Аваль". Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 15 травня 2009 року, копії постанови направлені сторонам. 15 травня 2009 року, на підставі заяви стягувача, державним виконавцем накладено арешт на її кошти та майно і оголошено заборону на його відчуження, про що винесена відповідна постанова. В ході виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості з неї як боржника, державним виконавцем перевірено майновий стан, зроблено запити щодо зареєстрованого за рухомого майна, нерухомості, земельної ділянки. 24 червня 2009 року, у звя'зку з відсутністю у неї майна на яке може бути звернено стягнення, виконавчий лист за № 2-36/09 від 21 квітня 2009 року Близнюківського районного суду Харківської області про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту разом із постановою про повернення виконавчого документу стягувачу, був повернутий до ВАТ "[PERSON] Аваль". На повторне примусове виконання виконавчий лист за №2-36/09 від 21 квітня 2009 року Близнюківського районного суду Харківської області про стягнення з неї заборгованості по кредиту не надавався. За таких обставин, вважає що можливістю повторного його пред'явлення до виконання в строк до 24 червня 2010 року стягувач не скористався і уже не може скористатися оскільки що згідно п.2 ч. 1 ст. 22 та ст.47 ЗУ "Про виконавче провадження" поопустив передбачені Законом строки щодо пред'явлення виконавчого документу до виконання. Як на правові підстави задоволення своїх вимог посилаються також на ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст.ст. 321,387 ЦК України, ст.ст. 8,47,60 ЗУ "Про виконавче провадження". Особи, які беруть участь у справі, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином (а.с.39-54, 64-72, 81-84,91-96, 102-108,115-118). У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] С,І. проти задоволення позову не заперечував, вказавши що він дійсно укладав кредитний договір з ВАТ «[PERSON] Аваль» і на даний час є боржником банку оскільки виникли певні фінасові ускладнення. [PERSON] за цим договором є поручителем. Відповідач [PERSON], 14 квітня 2016 року, ознайомившись повністю з матеріалами цивільної справ, цього ж дня надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує(а.с.85,86). Третя особа Відділ державної виконавчої служби Близнюківського районного управління юстиції Харківської області також надали письмову заяву про розгляд справи за відсутності їх представника(а.с.59, 60,90). Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У судові засідання, призначені на 21.03. 2016,12.04.2016, 05.05.2016, 24.05.2016 представник відповідача ВАТ «[PERSON] Аваль» не зявився, надавши клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, які були задоволені(а.с.56-58, 73-75,97-99, 109-111). Зокремам відкладення розгляду справи призначеної на 05.05.2016 та 24.05. 2016 було мотивоване не отриманням банком відповіді з ВДВС Близнюківського РУЮ про хід виконання виконавчого листа №2-36/09. Проте позивачем надано лист ВДВС Близнюківського РУЮ з якого вбачається, що на запит банку необхідна інформація була надіслана їм поштою (вих. 303-22/1316/ 4 від 18.04. 2016 року)(а.с.113). Лист долучено до справи. У судове засідання, призначене на 08 год 20 хв. 14.06. 2016 представник ВАТ «[PERSON] Аваль», будучи повідомленим 26.05. 2016, тобто завчасно, також не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань, в тому числі про відкладення розгляду справи тощо не заявив. За таких обставин суд ухвалив неявку відповідача вважати такою що не має поважних причин та розглянути справу за його відсутності на підставі наявних доказів. Заперечень проти позову від відповідача ВАТ «[PERSON] Аваль» до суду не надходило. Вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача [PERSON] всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити повністю, виходячи із наступного. Відповідно до вимог\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому,\~ст. 12 ЦК України\~передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. Відповідно до положень\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.Частина 2 наведеної статті містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема припинення дії, яка порушує право - п. 3). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена, зокрема особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] посилається на те, що відповідачами порушуються її права як власника майна. Судом, на підставі паспорта, встановлено, що [PERSON] є громадянкою України і зареєстрована в [INFO](а.с.7,8). Із свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що після смерті своєї матері [PERSON] вона успадкувала квартиру яка розташована в [ADDRESS]. Дане свідоцтво зареєстроване в Близнюківському державному комунальному малому підприємстві технічної інвентаризації про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.02. 2016. На її імя на цю квартиру оформлений технічний паспорт(а.с.9-12). Із копії кредитного договору №014/02-1/675-05 вбачається, що цей договір було 20.06. 2005 укладено між ВАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON]І.(а.с.13). Відповідно до зобовязань за цим договором в той же день між ВАТ "[PERSON] Аваль" та [PERSON] було укладено договір поруки(а.с.14). 11 грудня 2015 року з повідомлення, виданого державною нотаріальною конторою [PERSON] і стало відомо, що існує заборона щодо можливості користуватися та розпоряджатися вказаною вище квартирою(а.с.20). 01 квітня 2009 року була винесена ухвала Близнюківського районного суду Харківської області суду про забезпечення позову за заявою банка та накладено арешт на майно [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яке знаходиться за адресою: с. Дуніне Близнюківського району Харківської області. Копію ухвали для виконання направлено до Відділу державної виконавчої служби Близнюківського районного управління юстиції Харківської області (а.с.15). 07 квітня 2009 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] (с. Дуніне) та оголошення заборони на його відчуження. Цього ж дня було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. (а.с.17,18). Рішенням цього ж суду від 21 квітня 2009 року по справі № 2-36/09 було стягнуто солідарно з [PERSON], як основного боржника, [PERSON] та [PERSON], як поручителів, заборгованість за кредитним договором в розмірі 14665,08 грн. на користь ВАТ "[PERSON] Аваль"(а.с.16) . Крім того, державним виконавцем Литвином О.П 15.05. 2009 року, на підставі виконавчого листа №2-36/09, виданого Близнюківським районним судом Харківської області, винесено постанову якою накладено ареш на все майно [PERSON] в межаж суми стягнення - 14665,08 грн та заборонено здійснення відчуження її будь-якого майна (а.с.21) Із листа ВДВС Близнюківського РУЮ від 09 грудня 2015 року за № 03-252/3513/4 вбачається, що [PERSON] повідомлено про наступне. На виконанні у відділі ДВС Близнюківського РУЮ Харківської області перебував виконавчий лист за № 2-36/09 від 21 квітня 2009 року Близнюківського районного суду Харківської області про стягнення з гр. [PERSON] заборгованості по кредиту солідарно в розмірі 14665,08 грн. на користь ВАТ "[PERSON] Аваль". Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 15 травня 2009 року, копії постанови направлені сторонам. 15 травня 2009 року, на підставі заяви стягувача, державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржникак та оголошено заборону на його відчуження, про що винесена відповідна постанова. В ході виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості з [PERSON], державним виконавцем перевірено майновий стан боржника, зроблено запити щодо зареєстрованого за боржником рухомого майна, нерухомості, земельної ділянки. 24 червня 2009 року, у звя'зку з відсутністю у [PERSON] майна на яке може бути звернено стягнення, виконавчий лист за № 2-36/09 від 21 квітня 2009 року Близнюківського районного суду Харківської області про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту солідарно в розмірі 14665,08 грн. на користь ВАТ "[PERSON] Аваль" разом із постановою про повернення виконавчого документу стягував, був повернутий до ВАТ "[PERSON] Аваль". На повторне примусове виконання виконавчий лист за № 2-36/09 від 21 квітня 2009 року Близнюківського районного суду Харківської області про стягнення з [PERSON] заборгованості по кредиту солідрно в розмірі 14665,08 грн. на користь ВАТ "[PERSON] Аваль" не надавався. Відповідно до ст. 8 ЗУ "Про виконавче провадження", сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Згідно п. 2 ч.1 ст 47 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Доказів що ці дії державного виконавця були предметом оскарження, суду не надано. Згідно до ч. 5 ст. 47, ЗУ "Про виконавче провадження", повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону яка передбачає, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом (п.1.2, ч.1) . Отже судом встановлено, що на повторне примусове виконання виконавчий лист стягувачем протягом року, тобто до 24.06. 2010 не надавався. Таким чином згідно до п.2 ч. 1 ст. 22 та ст.47 ЗУ "Про виконавче провадження" стягувач втратив можливість пред'явлення виконавчого документу до виконання, оскільки ним пропущені передбачені Законом строки щодо пред'явлення виконавчого документу до виконання. Так як виконавчий документ разом із постановою про повернення виконавчого документу стягувачу був повернутий до ВАТ "[PERSON] Аваль" 24.06.2009 і навіть на день розгляду справи відсутні докази його повторного предявлення до виконання, вбачається відсутність законних підстава для продовження забезпечення виконання рішення суду шляхом накладення арешту на майно позивача. Частиною 1\~ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповівдно до ч. ч. 1 та 2 ст. 50 даного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. У випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду, відповідно до ч. 5ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 319 ЦК України\~визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребовувати своє майно, а статтею 391 цього Кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Клопотання про стягнення на свою користь понесених витрат по сплаті судового збору позивачем не заявлене.

Outcome: approved