Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який уточнила протягом судового розгляду, про визнання права власності на господарські споруди і службові прибудови на земельній ділянці під будинком № 71-73 по вул. Оборонній в м. Запоріжжі. В заяві зазначила, що є власником 3/25 частин нерухомого майна, яке знаходиться на земельній діялнці за вказаною адресою. Право власності набула на підставі свідоцтва про право власності САС № 481467, видане управлінням житлового господарства Запорізької міської ради 14 вересня 2009 року. Земельна ділянка під будинком відведена під будівництво рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 06.08.1953 року. На земельній ділянці знаходяться такі самочинні споруди: житлова прибудова літ. А2 площею за внутрішнім обміром 20,9 квадратних метри, житлова прибудова літ. А4 площею за внутрішнім обміром 23,8 квадратних метри, вбиральня літ. Ч площею 1 квадратний метр, душ літ. Щ площею 1,7 квадратних метри, навіс літ. Ю1 площею 3,5 квадратних метри. Намагання оформити право власності на новостворене нерухоме майно в позасудовому порядку позитивних наслідків не принесли, оскільки відповідно до закону прийняття в експлуатацію житлових будинків здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю за наявності документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку. При цьому відповідно до рішення сесії Запорізької міської ради від 22.06.2011 року, яким затверджений порядок встановлення меж та розміру земельних ділянок під індивідуальними житловими будинками, які є обєктами самочинного будівництва, серед документів, які повинна надати особа, що потребує встановлення меж земельної ділянки, повинна бути ухвала суду про відкриття провадження у справі про визнання права власності на нерухоме майно. Положення згаданих нормативних актів унеможливлюють оформлення права власності у позасудовому порядку, оскільки для прийняття будинку в експлуатацію органами ДАБК необхідні правовстановлюючі документи на землю, а встановлення меж та розміру земельних ділянок як передумову передбачає визнання права власності на нерухоме майно. Просить визнати за нею право власності на зазначені обєкти нерухомості, оскільки ці споруди побудовано на земельній ділянці, яка відведена для відповідної мети, вони відповідають вимогам державних будівельних норм і правил, не порушують нічиїх прав та інтересів. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце вирішення справи, до суду не з,явилася. ЇЇ представник надала суду заяву, яка містить прохання про вирішення справи у її відсутність, про задоволення позову, а також згоду на ухвалення заочного рішення. Представник відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, до суду не зявився. Надав письмове звернення, яке містить прохання розглядати справу у відсутність представника Запорізької міської ради. За згаданих обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе вирішення спору без участі сторін і їх представників, на підставі наявних в справі доказів про права та взаємовідносини сторін. Треті особи, які вчасно повідомлялись про розгляд справи, до суду не зявились, повідомлення про згоду на участь у справі не надали. Надали суду письмові звернення, які містять прохання про вирішення справи у їх відсутність. За вказаних обставин суд у відповідності до ст. 36 ЦПК України знаходить можливим розгляд справи без участі третіх осіб. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач є власником 3/25 частин будинку 71-73 по вул. Оборонній в м. Запоріжжі (а. с. 13). Учасниками права спільної частковоївласності на вказане майно є треті особи в справі; при цьому [PERSON] належить право власності на 4/50 частин будинку, [PERSON] на 29/50 частин, [PERSON] на 11/50 частин (а. с. 5). На земельній ділянці під будинком позивач самочинно побудувала житлова прибудова літ. А2 площею за внутрішнім обміром 20,9 квадратних метри, житлову прибудову літ. А4 площею за внутрішнім обміром 23,8 квадратних метри, вбиральню літ. Ч площею 1 квадратний метр, душ літ. Щ площею 1,7 квадратних метри, навіс літ. Ю1 площею 3,5 квадратних метри, недобудовану службову прибудову літ. а3 площею за внутрішнім обміром 9,9 квадратних метри (а. с. 5-8). Вирішуючи позов в частині вимог про визнання права власності на вбиральню літ. Ч, душ літ. Щ, навіс літ. Ю1 , суд виходить з того, що вказані об,єкти нерухомості в силу ст. 186 ЦК України призначені для обслуговування житлового будинку, пов,язані з ним спільним призначенням, тобто є приналежністю головної речі (житлового будинку). Відповідно до пункту 27 ППВССУ від 30.03.2012 № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо - на підставі положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Згідно з п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. № 127, не є самочинним будівництвом, зокрема: - для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків: зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, теплиць, вбиралень, погребів та ін. Прийняття в експлуатацію цих об'єктів нерухомості (крім закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) має здійснюватися безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, а також за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації у спосіб, визначений Змінами до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2012 № 304. У зв,язку з викладеним суд не вбачає підстав для визнання права власності на перелічене нерухоме майно як на окремі об'єкти нерухомості. Вирішуючи вимоги про визнання права власності на житлові прибудови, суд виходить з такого. Згідно зі ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови дотримання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за призначенням. Право власності позивача на частку в праві спільної часткової власності на будинок 71-73 по вул. Оборонній в м. Запоріжжі та право користування земельною ділянкою під будинком підтверджується наданими суду правовстановлюючими документами. Земельна ділянка площею 672 квадратних метри була відведена рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 06.08.1953 року для мети будівництва житлового будинку, що дає всі підстави констатувати використання земельної ділянки за призначенням (а. с. а. с. 9-12). Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. З наведеного положення цивільного законодавства випливає, що самочинне будівництво характеризують такі ознаки, кожна з яких є самостійною для кваліфікації нерухомості як самовільної: - об'єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; - відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; - створення об'єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. Добудовані в процесі експлуатації житлові прибудови і містять ознаки такої реконструкції, тому на них розповсюджується статус самочинного будівництва. Відповідно до ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, самовільно побудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи питання про можливість застосування передбаченого ч. 5 ст. 376 ЦК України способу захисту права, суд виходить з аналізу ознак самочинного будівництва в силу закону, які притаманні спірному майну. Як вже зазначено, самовільні споруди зведено на земельній ділянці, що відводилася у встановленому законом порядку саме для мети будівництва, тому такої ознаки, як використання земельної ділянки не за призначенням спірне, майно не містить. Про відсутність відступів від державних будівельних норм і правил свідчить звіт про проведення технічного обстеження, з якого випливає, що недоліки, будівельні дефекти у зазначеному будівництві відсутні, нерухомість є такою, що може надійно і безпечно експлуатуватися (а. с. 64-81). Самочинні споруди, про визнання права власності на які просить позивач, відносяться до самочинного будівництва через відсутність належного дозволу та належно затвердженого проекту на їхнє зведення. При вирішенні спору, суд враховує, що позивач зверталась до департаменту архітектури та містобудування з заявою щодо розгляду питання про відповідність містобудівним вимогам самочинно збудованої нерухомості, проте отримала відповідь про необхідність надання серед інших документів копію документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений обєкт будівництва. Із відповіді інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області випливає, що прийняття в експлуатацію обєкта, який збудований без дозволу на виконання будівельних робіт, можливо лише за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено обєкт. В силу положень Постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів І-Ш категорії складності (спірні обєкти відносяться до другої категорії складності) здійснюється на підставі декларації про готовність до експлуатації обєкта, який належить до I-III категорії складності. В розділі 13 такої декларації повинна міститися інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Згідно з п. п. 19, 20 Постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації. Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації. В силу ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" . Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для встановлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно до наведених в Законі України «Про Державний земельний кадастр» термінів Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. З огляду на викладене суд може констатувати, що будь-яке речове право на земельну ділянку під спірним майном позивачем не оформлене і не зареєстроване, відомості про земельну ділянку у відповідності до ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» в земельно-кадастровій документації відсутні. І хоча відповідно до п. 7 Перехідних положень ЗК України позивач зберігає право на отриману для індивідуального житлового будівництва у встановленому раніше діючим законодавством порядку ділянку, відсутність оформленого речового права на цю земельну ділянку унеможливлює оформлення у позасудовому порядку права власності на нерухоме майно. З іншого боку, відсутність оформленого права власності на спірні об,єкти нерухомості є перешкодою в отриманні дозволу на розробку технічної документації щодо передання у власність земельної ділянки. Відповідно до роз,яснень п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Таким чином, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд враховує, що зведені позивачкою споруди побудовані без отримання належного дозволу та без належно затвердженого проекту, а також не прийняті в експлуатацію у встановленому зазначеною Постановою КМУ порядку, але виходить з того, що відсутність речового права на земельну ділянку є перешкодою для вчинення цих дій у позасудовому порядку. У звязку з викладеним суд вважає, що звернення з позовом зумовлене не бажанням уникнути процедури оформлення самочинного будівництва, а необхідністю отримання судового захисту за наявності спору. Відповідно до п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» у випадку визнання права власності на самочинно збудований об'єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об'єкта. Технічне обстеження проводиться суб'єктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України "Про архітектурну діяльність" одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою - підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат (далі - виконавці). На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об'єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об'єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об'єкта та складає звіт про проведення технічного обстеження за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. \~\~\~Наявність в матеріалах справи згаданого судом звіту про проведення технічного обстеження, за висновками якого недоліки, будівельні дефекти у зазначеному будівництві відсутні, нерухомість є такою, що може надійно і безпечно експлуатуватися (а. с. 64-81), підкріплює переконання суду про можливість застосувати обраний позивачем спосіб захисту права за наявності ознак спору у правовідносинах, які склалися, за обставин, встановлених судом.

Outcome: partial