Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У жовтні 2021 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Аргументує свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому приміщенні зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не проживають за вказаною адресою. В добровільному порядку не знялися з реєстрації за вищевказаним місцем проживання. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 07.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 09 год. 00 хв. 08 листопада 2021 року. У зв`язку з перебуванням судді у відпустці розгляд справи відкладено до 11 год. 00 хв. 03 грудня 2021 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 03.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 09 год. 00 хв. 23 грудня 2021. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання позивач не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідачів проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, та не скористалися на надання відзиву на позовну заяву. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини\~ встановлені судом. [PERSON] на праві приватної власності у відповідності до договору дарування від 29 грудня 1993 року належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12,13). Відповідно до довідки №330/2.1-14 виданої Лісовосорочинським старостинським округом №8 Сухополов`янської сільської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, але не проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.14) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. \~ \~ \~ \~ Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Разом з тим відповідачами, всупереч процесуального обов`язку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо їх фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано. Судом встановлено, що позивачеві на праві власності належить житловий будинок розташований за адресою : [ADDRESS] на праві приватної власності. Відповідачі спільним побутом із позивачем не пов`язані, не є членами його сім`ї, фактично проживають за іншою адресою , тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідачів в належному позивачеві житловому приміщенні, об`єктивно свідчить про зміну їх місця проживання, а тому визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ними житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла позивача у справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання\~у право\~відповідача» є\~співрозмірним\~із переслідуваною\~законною метою,\~а відповідно\~є «необхідним\~у демократичному\~суспільстві»,\~а відтак\~-\~позовні вимоги\~підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved