Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. В грудні\~2018\~року позивач\~звертаючись \~до суду\~з заявою\~просить суд,\~визнати [PERSON] так та її малолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, с.Сухополова, пров.Чернігівський, буд.13. Аргументує свої вимоги тим, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, с.Сухополова, пров.Чернігівський, буд.13. У вказаному житловому будинку зареєстрована його колишня дружина [PERSON] та її малолітній син [PERSON], проте з квітня 2015 року і до теперішнього часу вони не проживають за адресою реєстрації. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 06.12.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду в загальному провадженні на 10 год. 00 хв. 17 січня 2019 року. \~ \~ \~ \~ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання позивач не з»явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з»явився, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини\~ встановлені судом. Позивачу на праві приватної власності у відповідності до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 червня 2018 року належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, с.Сухополова, пров.Чернігівський, буд.13 (а.с.8). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 08.10.2018 року, на ім»я [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, с.Сухополова, пров.Чернігівський, буд.13(а.с.9) Згідно з домовою книгою для реєстрації громадян, які проживають в житловому будинку №13 пров.Чернігівський, с.Сухополова, Прилуцького району, Чернігівської області, [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою з 22.06.2012 року(а.с.16-17). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 червня 2015 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON](а.с.12) Відповідно до\~картки реєстрації\~особи [PERSON],\~[INFO]\~зареєстрована за\~адресою: [INFO], пров.Чернігівський, буд.13, разом з нею зареєстровано [PERSON], [INFO](а.с.14). Згідно з довідки виданої виконкомом Сухополов»янської сільської ради №1265 від 02.10.2018 року, [PERSON], [INFO], яка зареєстрована в [INFO] по пров.Чернігівському, 13, з квітня місяця 2015 року за вищевказаною адресою не проживає(а.с.13) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що позивачеві належить спірний будинок на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є обєктом права приватної власності,\~за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як обєктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач по справі є колишньою дружиною позивача і її вселення до будинку мало місце як члена сім»ї власника будинку. Відповідач на даний час фактично проживає за іншою адресою, а відтак позбавлення її права користування спірним будинком не буде для неї обтяжливим. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірному домоволодінні. Згідно наданих в розпорядження суду доказів [PERSON] не проживає в належному позивачеві будинку з квітня 2015 року. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, повязані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Разом з тим відповідачем, всупереч процесуального обовязку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо його фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачеві будинку, обєктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла позивача у справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання\~у право\~відповідача» є\~співрозмірним\~із переслідуваною\~законною метою,\~а відповідно\~є «необхідним\~у демократичному\~суспільстві»,\~а відтак\~-\~позовні вимоги\~в цій\~частині підлягають\~задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання [PERSON] - малолітнього сина [PERSON], таким що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: Чернігівська область, Прилуцький район, с.Сухополова, пров.Чернігівський, буд.13, суд зазначає наступне. Позивачем при\~подачі позовної\~заяви не\~було зазначено\~відповідачем [PERSON] - малолітнього сина [PERSON], у зв»язку з чим, суд вважає безпідставною заявлену вимогу до [PERSON], оскільки останній не є стороною у справі. Тому в\~цій частині\~позовних вимог\~слід відмовити.\~ VІІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial