Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

В травні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] В обґрунтування вимог зазначив, що в період з 2016 р.він та [PERSON] мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу,є батьками [PERSON] , [INFO] . З березня 2018 р.він припинив спільне проживання з [PERSON] ,мешкає окремо,їх спільна дитина залишилася з матір`ю,яка має ще двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу. У квітні 2019 р.їх спільна дитина [PERSON] , [INFO] ,була відібрана у матері [PERSON] органом опіки та піклування,проходила курс лікування,а після цього влаштована у сім`ю батька та проживає разом із заявником. На теперішній час в судовому порядку вирішується питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів. Посилаючись на те,що [PERSON] веде аморальний спосіб життя,зловживає алкоголем,не здійснювала належного догляду за дитиною,що мало негативні наслідки у виді захворювання дитини та поміщення у лікарняний заклад,між ним та [PERSON] існують неприязливі відносини,внаслідок чого неодноразово виникали конфлікти,на теперішній час відносно [PERSON] порушено кримінальне провадження за фактом побиття [PERSON] ,заявник просить видати обмежувальний припис строком на 6 місяців щодо заборони [PERSON] наближатися на 500 метрів до місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та щодо заборони [PERSON] наближатися на 500 метрів до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав викладені вище вимоги та пояснив,що метою подання цієї заяви є недопущення контактів матері [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] ,яка наразі мешкає з батьком,оскільки під час відвідувань дитини за місцем мешкання або спільних прогулянок [PERSON] в присутності дитини відносно [PERSON] поводиться агресивно,провокує конфлікти,відвідує дитину у зручний для себе час,не дотримується режиму харчування та відпочинку дитини,тому після контактів з матір`ю дитина неспокійна,погано спить,в чому він вбачає ознаки домашнього насилля з боку матері. Представник заявника адвокат Рекункова А.В.вимоги довірителя підтримала та пояснила,що видача обмежувального припису щодо [PERSON] відносно її малолітньої дитини відповідає інтересам дитини,оскільки у такий спосіб дитина буде убезпечена від проявів агресії з боку матері до її батька. Представник заінтересованої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району м.Запоріжжя за довіреністю Окунєв В.М.в судовому засіданні пояснив,що на підставі розпорядження голови районної адміністрації від 08.04.2019 р.№ 183р,дитина [PERSON] , [INFO] ,була відібрана від матері [PERSON] та на теперішній час мешкає у сім`ї батька [PERSON] ,органом опіки та піклування до суду скеровано позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав.Водночас,спілкування з матір`ю прямої загрози для життя та здоров`я дитини не становить,фактів фізичного або психічного насилля з боку матері до дитини не встановлено,конфлікти відбуваються між [PERSON] із батьком дитини [PERSON] ,проте це не є підставою заборонити матері спілкування та особистий контакт з дитиною,а спірні питання щодо участі матері дитини у її вихованні,зокрема,встановлення зручного для дитини графіку зустрічей з матір`ю,можливо вирішити комісією із захисту прав дітей,куди ані заявник [PERSON] ,ані [PERSON] не звертались. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих причин,викликалась шляхом направлення телефонограми,що не перешкоджає розгляду заяви без її участі. Заслухавши учасників справи та їх представників,вивчивши письмові докази, встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено ст.263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що заявник [PERSON] з 2016 р.без реєстрації шлюбу мешкав однією сім`єю із [PERSON] ,зазначені особи є батьками [PERSON] , [INFO] ,яка з 08.04.2019 р.мешкає у сім`ї батька. Відібрання дитини [PERSON] , [INFO] ,від матері [PERSON] відбулося на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 08.04.2019 р.№ 183р за заявою [PERSON] про неналежне виконання [PERSON] батьківських обов`язків. Під час обстеження умов проживання дитини у сім`ї матері комісією служби у справах дітей було встановлено,що [PERSON] зловживає алкоголем,не здійснює належного догляду за дітьми,через що [PERSON] , [INFO] ,була поміщена у лікарню,де в період з 06.04.2019 р.по 16.04.2019 р.перебувала з батьком. На теперішній час в провадженні Шевченківського районного суду перебуває цивільна справа за позовом органу опіки та піклування до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. З наданого заявником копії 1-го аркушу висновку спеціаліста № 431/с від 23.07.2018 р.вбачається,що 21.07.2018 р.між ним та знайомою жінкою у квартирі,де мешкає остання,відбувся конфлікт,в процесі якого знайома жінка спричинила йому легкі тілесні ушкодження. За цим фактом [PERSON] звертався із заявою до правоохоронних органів та КУ «МКЛЕШМП» м.Запоріжжя. З характеристик за місцем проживання та роботи [PERSON] вбачається,що він в різні періоди часу мав постійну роботу,до виконання якої ставився сумлінно,мешкає у сім`ї з матір`ю. У заяві про видачу обмежувального припису та поясненнях в судовому засіданні [PERSON] посилається на те, що відносно нього [PERSON] поводить себе агресивно, погрожує та застосовує фізичне насилля, влаштовує конфлікти в присутності дитини,яка у такий спосіб є постраждалою від домашнього насильства. Відповідно до пунктів 3,6,7,8 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного,сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. У даній справі встановлено судом та не заперечується учасниками справи, що між батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ,склалися певні конфліктні стосунки, підґрунтям яких є особисті неприязні відносини,в тому числі, з квітня 2019 р.пов`язані з недосягненням згоди щодо порядку спілкування матері [PERSON] із спільною з заявником дитиною. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р.,дата набуття чинності для України 27.09.1991 р.) визначено, що "в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини". Відповідно до п.п. 5, 7 ч.1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Крім того роз`яснено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства(далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до ст.26 вказаного Закону, обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1)заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2)усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування),навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці,невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом,до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Разом з тим, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Тобто, при вирішенні питання щодо домашнього насильства суду потрібно переконатися, чи ґрунтується відповідна заява на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки). В даному випадку,заявником не доведено ризиків,які,на його думку, мають місце у відносинах сторін та становлять пряму загрозу для їх спільної дитини. Прояв домашнього насильства з боку [PERSON] ,на який посилається заявник,мав місце у липні 2018 р.та на час розгляду даної заяви винуватості [PERSON] у вчиненні будь-яких протиправних дій обвинувальним вироком суду,що забрав законної сили,не встановлено. Інших проявів домашнього насильства з боку [PERSON] не встановлено, з`ясовано,що спілкування з матір`ю прямої загрози життю та здоров`ю дитини сторін не становить. Фактично дана заява спрямована на заборону матері,яка не позбавлена батьківських прав та має нарівні із батьком спілкуватись з дитиною,брати участь у її утриманні і вихованні,у реалізації цих прав та особистих контактах із дитиною. Водночас,на думку суду,така заборона зашкодить насамперед інтересам дитини,яка від народження та до квітня 2019 р.мешкала разом з матір`ю,має право на особистий контакт з обома батьками,а порушення матір`ю під час відвідувань дитини режиму її відпочинку та харчування, є підставою не для заборони їх особистих контактів,а для встановлення графіку зустрічей органом опіки та піклування,до якого заявник не звертався. З огляду на викладене, та враховуючи відсутність встановлених вироком суду фактів домашнього насильства по відношенню до заявника та спільної дитини сторін, суд вважає, що вимоги щодо встановлення обмежувального припису є не обґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що жодних доказів вчинення домашнього насильства заявник не надає,факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів у липні 2018 р.не підтверджують вчинення [PERSON] будь-яких дій,які свідчили б про наявність підстав застосування закону Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" та встановлення обмежувального припису у червні 2019 р,зокрема,спрямованого на заборону будь-яких особистих контактів матері з малолітньою дитиною. На підставі ст.12,13,76,81,141,258,259,265,350-6,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: dismissed