Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

В березні 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», за участі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, як третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору про визнання виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі №1768, виданого 21.01.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, таким, що не підлягає виконанню. Згідно ухвали суду від 12.04.2021 року в якості забезпечення позову зупинено стягнення за виконавчим написом, вчиненим 21 січня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем за №1768, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами" заборгованості за кредитним договором у розмірі 35\~156 грн. 07 коп. Згідно з ухвалою судді від 12.04.2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. У встановлений судом строк відповідач без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання сторони не з`явилися, проте від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Разом з тим, просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу, у зв`язку з чим до матеріалів справи долучив копії актів виконаних робіт та квитанції про сплату. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Так із матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2012 року між позивачем та АТ «Альфа-банк» було укладено кредитний договір № 500274421. Позивач здійснював погашення заборгованості за кредитним договором, тобто ним виконувались покладені на нього договором зобов`язання та заборгованість відсутня. Строк виконання зобов`язання згідно з кредитним договором не відомий, оскільки, сам договір відсутній та відповідач на запит його не надає. З часу заборгованості по час отримання виконавчого листа відповідач не звертався до позивача з претензіями погашення заборгованості та не повідомляв про отримання ним виконавчого напису. Також, позивачу не було відомо про те що АТ «Альфа-банк» відступило право вимоги іншій юридичній особі. АТ «Альфа-банк» не повідомляло позивача про будь яку заборгованість. На запит до АТ «Альфа-банк», отримано відповідь про неможливість надати кредитний договір та не можливо надати інформацію чи існувала загалом заборгованість, що підтверджується копією відповіді на запит АТ «Альфа-банк» від 25.01.2021р. 21 січня 2020 року відповідачем від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олега Миколайовича отримано виконавчий напис, що підтверджується копією виконавчого напису від 21.01.2020р. Разом з тим, 10.07.2020р. відповідач звернувся із заявою до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. про відкриття виконавчого провадження, що підтверджується копією заяви від 10.07.2020р. 17.07.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В., на підставі виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 62603028, що підтверджується копією постанови про відкриття провадження від 17.07.2020р. Про наявність виконавчого провадження позивачу стало відомо лише в грудні 2020 року від бухгалтера за місцем роботи, оскільки, в постанові про відкриття провадження поштова адреса позивача зазначено не вірно, а тому він і не отримував будь які документи від приватного виконавця. У виконавчому написі, міститься посилання на договір №500274421 від 07.05.2012 року, а сума стягнення за прострочення платежів зазначена за період з 08.10.2016 по 21.01.2020 року, виконавчий напис вчинено 21.01.2020 року, та в таку суму заборгованості відповідачем включено і заборгованість за нарахованою та неоплаченою пенею у розмірі 11700 грн., яку неправомірно включено в розрахунок, оскільки, строк позовної давності до такої заборгованості визначено законодавством України в один рік. Одночасно з цим, сам стягувач включає в розрахунок заборгованість з 08.10.2016 року тобто самостійно визначає день, з якого утворилась заборгованість, значить з цього часу у кредитодавця виникло право вимоги, тому трирічний строк, з дня виникнення права вимоги сплив 09.10.2019 року. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Таким чином, суд під час розгляду цивільної справи повинен захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 ч. 1ст. 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, а саме вчиняють виконавчі написи. Відповідно до ч. 1ст. 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Згідно ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з підпунктом 3.1 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 N 296/5, Зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за N 282/20595 нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Аналіз зазначених норм Закону та підзаконного нормативно-правового акту, які визначають порядок вчинення нотаріусами України виконавчих надписів можна дійти до висновку, що нотаріус може вчинити виконавчий надпис виключно за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). З урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В акціонерного товариства "Альфа банк", аналогічно як і в його правонаступників по кредитному договору від 07 травня 2012 року виникло право вимагати повернення кредиту з 08.10.2016 року. Тобто днем виникнення права вимоги є 08 жовтня 2016 року, при цьому трирічний строк, передбачений ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та підпунктом 3.1 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису, закінчився 09 жовтня 2019 року. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 21 січня 2020 року, тобто поза межами трирічного строку, на протязі якого нотаріус може вчинити такий напис. Приватним нотаріусом порушено вищезазначені вимоги Закону і вчинено виконавчий напис після закінчення трирічного строку з дня виникнення у відповідача права вимоги її стягнення, про що свідчить та обставина, що в оскаржуваному виконавчому написі зазначено строк, за яким проводиться стягнення. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так само як фінансова установа при зверненні до нотаріуса, всупереч відсутності безспірності заборгованості, неправомірно подав документи з розрахунком, який не відповідає зазначеним положенням нормативно-правових актів. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Виходячи з викладеного, беручи до уваги, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням норм чинного законодавства, тому підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. З наведених вище обставин, у приватного нотаріуса не було правових підстав для вчинення виконавчого напису та стягнення з позивача заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч.ч.1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 15.12.2020 року, укладений між адвокатом Мілашевським М.Г. та Майстер О.М., актами виконаних робіт детальний опис робіт виконаних за договором з зазначенням наданої послуги та кількістю годин, який відповідає та є співмірним із характером правовідносин, які склалися між сторонами та складністю справи, квитанціями на загальну суму 7 000 грн. Враховуючи те, що позивачем документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень, а також те, що визнання позову відповідачем не є підставою для зменшення судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача суму понесених ними витрат на правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи. В силу ч.1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що складається з 908 грн., які були сплачені позивачем при подачі позовної заяви, а також 454 грн. при подачі заяви про забезпечення позову, яка була задоволена судом, а в загальному розмірі 1\~362 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved