Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто" про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 червня 2016 року між ним та відповідачем ТОВ Лізингова компанія „Ваш авто" було укладено договір № 004720 фінансового лізингу, згідно якого предметом лізингу по даному договору є транспортний засіб: Renault Logan MCV. Перед укладанням договору протягом нетривалого часу відбулися бесіди між ним та представником лізингодавця, який запевнив його у вигідності умов договору порівняно з кредитними пропозиціями та у добросовісності самого товариства, яке надає йому авто в лізинговий кредит.Представник товариства пояснив, що відповідно до договору ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто" зобовязується придбати у свою власність та передати йому у користування автомобіль марки Renault Logan MCV., а він в свою чергу, періодично сплачувати за користування автомобілем лізингові платежі. Після підписання даного договору йому потрібно буде внести 35\~000 грн., що входитиме до вартості автомобіля, на рахунок лізингодавця, ніби то як підтвердження своїх намірів на подальше користування автомобілем та періодичну сплату лізингових платежів. Однією з основних умов, як йому пояснили є те, що доставка автомобіля покладається на лізингодавця, авто буде доставлено йому протягом трьох днів з дня внесення грошових коштів на рахунок відповідача. На ознайомлення з умовами договору достатнього часу не дали, обґрунтувавши це прозорістю його умов та тим, що йому і так все пояснили, тому в цьому не має потреби. Повіривши у добросовісність ТОВ Лізингова компанія „Ваш авто", він підписав договір фінансового лізингу та вніс 35\~000 грн. на рахунок останнього. Через певний проміжок часу виявилось, що сплачена сума 35\~000 грн. є адміністративним платежем лізингодавцю за організацію та ведення Договору протягом терміну його дії, сам предмет лізингу, тобто автомобіль, йому переданий не буде, а сума 35\~000 грн., яку він сплатив у день укладення договору, не зараховується до вартості автомобіля.Вважає, що відповідач порушив його права як споживача, оскільки під час укладння спірного договору застосував нечесну підприємницьку діяльність.За умовами спірного договору достроково погасити лізингові платежі можна буде не раніше ніж через 12 місяців після підписання акта приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокове погашення лізингових платежів у термін до 12 місяців з моменту підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингоодержувач сплачує штраф у розмірі 10% від суми достроковго погашення.У звязку з чим, спірний договір є несправедливим, оскільки містить умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Також на момент укладення договору фінансового лізингу він був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань за графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобовязань лізингоодержувача.Враховуючи викладене просив визнати недійсним договір фінансового лізингу №004720 від 18.06.2016 року, укладеного між ним та ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто" та стягнути з ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто" на його користь грошові кошти в сумі 35\~000 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог та не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Представник відповідача ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто" в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності, а також заперечень на позов до суду не надав. Згідно ч. 1 ст.\~224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Дослідив письмові докази по справі, дав оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 18 червня 2016 року між [PERSON] та ТОВ „Лізингова компанія „Ваш авто" було укладено договір № 004720 фінансового лізингу, з додатками. Предметом Лізингу по даному договору є транспортний засіб: марки Renault Logan MCV. Пунктом 1.2. Договору визначено, що вартість предмета лізингу на момент укладення даного Договору зазначається у даному Договорі та в Додатку № 1. В додатку № 1 встановлено авансові платежі в розмірі 50%, сума виплат авансового платежу\~6972,11 дол. США, щомісячний авансовий платіж в сумі 581,01 дол. США, адміністративний платіж (10%) в сумі 1394,42 дол. США, комісія за передачу (3%) в сумі 418,33 дол. США. Відповідно до пункту 8.2. Договору, сторони погодили, що вартість предмета лізингу, на момент укладення Договору, за цим Договором становить 13944,22 дол. США з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладення даного Договору. На дату укладення цього Договору, згідно обмінного курсу долару США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 350000,00 грн. з ПДВ. Сторони погодили, що гривневий еквівалент Вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладення даного Договору, може змінюватися у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або в разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця (пункт 8.3. Договору). Пунктом 1.7. Договору визначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачем протягом строку, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: Адміністративного платежу; Авансового платежу; Комісії за передачу лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у пункті 9.4. статті 9 цього Договору, або різницю до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у пункті 9.6. статті 9 даного Договору. Термін передачі лізингоодержувачеві в користування предмета лізингу може бути збільшено з причин, незалежних від лізингодавця (включаючи випадки затримки поставки продавцем/постачальником транспортного засобу), причому лізингодавець бере на себе зобовязання письмово або в телефонному режимі повідомити лізингоодержувача про причини та приблизні строки затримки (у випадку затримки поставки транспортного засобу продавцем/постачальником -\~після отримання від нього відповідної інформації) при цьому лізингоодержувач погоджується про зміну строків передання предмету лізингу в користування без укладення додаткових угод до даного Договору. Пунктом 4.1 Договору визначено, що лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 30 робочих днів з датьи отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: - Адміністративного платежу, - Авансового платежу, - комісії за передачу предмета лізингу; - у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.9.4 ст.9 даного Договору, з урахуванням умов викладених у п.1.7 даного Договору. У разі затримки терміну сплати авансового платежу (не враховуючи право лізингоодержувача виплачувати авансовий платіж протягом 12 місяців) термін поставки предмета лізингу може бути відповідно змінено. Позивачем внесено на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 35000,00 грн. на виконання умов спірного договору, про що свідчить квитанція № 0.0.570565499.1 від 18.06.2016 року. Дані грошові кошти були зараховані відповідачем в рахунок сплати адміністративного платежу за спірним договором фінансового лізингу. В оспорюваному Договорі в розділі «Визначення термінів» зазначено, що адміністративний платіж\~це першочерговий єдино разовий платіж, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію та ведення договору протягом терміну його дії. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що повязані з укладанням та обслуговуванням договору. Згідно пункту 12.1. Договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежів, що передбачені пунктом 1.7. та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Відповідно до частин 1, 2\~статті 215 Цивільного кодексу України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою\~третьою, пятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини 5 цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій\~статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті\~3, частина 3 статті\~509 Цивільного кодексу України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною 3\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 24) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). За змістом частини п'ятої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Тобто, несправедливими є положення договору фінансового лізингу, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за дострокове його погашення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 11.05.2016 року у справі за № 6-3020цс15. З огляду на викладене, наслідком розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача, який не отримав транспортний засіб, є утримання з нього штрафу в розмірі 40% від сплаченого авансового платежу та неповернення його усієї суми адміністративного платежу. Зазначене положення Договору порушує принцип добросовісності, оскільки істотно обмежує права лізингоодержувача на розірвання договору. Разом з тим, умови договору про неповернення адміністративного платежу у випадку розірвання договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін. Пунктом 10.13. Договору визначено, що в період строку дії даного Договору розмір лізингової плати може індексуватися в залежності від: зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність лізингодавця; збільшенням та/або зменшенням податків, зборів та інших обовязкових платежів, повязаних з конвертацією гривні в іноземну валюту та змінами ситуації на грошовому ринку; переоцінки залишкової вартості предмета лізингу, яка спричинена змінами вимог нормативно-правових актів України щодо переоцінки предмета лізингу; збільшення та/або зменшення розмірів податків з власників транспортних засобів а інших самохідних машин та/чи механізмів; в звязку зі збільшенням митних зборів та інших обовязкових платежів, які впливають на вартість предмету лізингу, згідно умов договору поставки на момент проведення повного розрахунку лізингодавця з продавцем за придбання предмета лізингу. Дострокове погашення може відбуватися не раніше ніж через 12 календарних місяців після підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу між лізингодавцем та лізингоодержувачем. За дострокову сплату лізингових платежів в термін до 12 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу, лізингоодержувач сплачує штраф за дострокове погашення в розмірі 10% від суми дострокового погашення (пункт 10.14 Договору). Таким чином, на підставі викладеного, судом встановлено, що аналіз змісту спірного Договору, укладеного між сторонами, дає підстави для висновку, що в Договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обовязки та значно розширені права лізингодавця, зокрема, виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача; у пунктах 12.1, 12.4, 12.5, 12.6, 12.10, 12.13 Договору передбачена сплата лізингоодержувачем штрафів, пені, при цьому адекватного захисту його прав від неналежного виконання договірних зобов'язань лізингодавцем умови Договору не передбачають; Договором установлено право лізингодавця змінювати та розривати договір в односторонньому порядку, однак таке право не передбачається для лізингоодержувача, якому встановлено жорсткі зобов'язання та непропорційно великий розмір штрафу. Окрім цього, суд вважає, що ствердження позивача про те, що перераховуючи на рахунок відповідача 35000 гривень він був впевнений, що частково оплачує вартість автомобіля (що також і пояснював йому представник відповідача при проведенні перемовин), заслуговують на увагу, оскільки цілком логічно та зрозуміло, що жодна особа свідомо, розуміючи явну, очевидну невигідність з економічної точки зору, не погодилася б сплачувати 35000 гривень лише як винагороду за організаційні послуги повязані з укладанням та обслуговуванням договору, так як ця сума вочевидь не відповідає обсягу робіт, є надто завищеною, і робить загальні витрати на придбання автомобіля значно вищими за його ринкову ціну. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 Цивільного кодексу України. Згідно\~статті 799 Цивільного кодексу України\~договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої\~статті 220 Цивільного кодексу України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року в справі № 6-2766цс15. Докази того, що договір фінансового лізингу № 004720 від 18.06.2016 року, укладений між сторонами, нотаріально посвідчений, в матеріалах справи відсутні. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсним договору фінансового лізингу № 004720 від 18.06.2016 року ґрунтуються на нормах чинного законодавства, є доведеними, а тому підлягають задоволенню. Водночас задоволенню підлягають також вимоги про стягнення з відповідача 35000,00 грн. лізингового платежу, оскільки згідно частини 1\~статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved