Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідачів ПАТ «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Чуловського В.А., у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за №24098. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем було вчинено виконавчий напис №24098 про стягнення із нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-257-07 від 26 червня 2007 року в розмірі 62575,70 доларів США. Заборгованість стягнуто за період з 18 липня 2016 року по 18 липня 2017 року. Вказаний виконавчий напис було зареєстровано в реєстрі за №24098. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, 27 червня 2007 року між нимта ПАТ «УКРСОЦБАНК» було укладено Іпотечний договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. та зареєстровано в реєстрі за №2088. Відповідно до умов Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-257-07 від 26 червня 2007 року для нього було встановлено сплату процентів за користування кредитом у розмірі 12,75 % річних. Вказує, що інших правочинів щодо зміни розміру відсоткових ставок по обслуговуванню коштів за «Кредитним договором» між ним та ПАТ «УКРСОЦБАНК» не існує. Позивач вважає, що у вказаному виконавчому написі приватного нотаріуса зазначено неправильний розмір заборгованості за відсотками по користуванню кредитом. Зазначена заборгованість не є безспірною. З цих підстав позивач зазначає, що невідповідність у зазначенні сум заборгованості у виконавчому написі від 31 жовтня 2017 року, винесеному приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., є такою, що суттєво порушує його права. За вказаних обставин просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2021 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження, з викликом сторін. 10 лютого 2021 року від представника відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» подав до суду заяву про застосування строку позовної давності, в обґрунтування якої зазначено, що виконавчий напис вчинено 31 жовтня 2017 року, відтак, строк позовної давності сплинув 01 листопада 2020 року, натомість, позивач звернувся до суду із позовом у грудні 2020 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Також, представника відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» подав до суду відзив на позов, у якому вказує, що відповідно до пункту 2 «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями» постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік) розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Банком було надано нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал кредитного договору, засвідчена виписка по рахунку боржника та документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Як вбачається із заяви про вчинення виконавчого напису, стягувачем належним чином виконано вимоги законодавства щодо переліку документів, які в силу вказаних положень законодавства встановлюють безспірність заборгованості та на підставі яких вчиняється виконавчий напис. Таким чином при вчиненні виконавчого напису нотаріусом та стягувачем було дотримано усіх вимог законодавства, що ставляться до вказаної нотаріальної дії. Згідно із ч. 2 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 3 березня 2004 року №20/5 заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів». Згідно Постанови Верховного суду України від 20 травня 2015 року по справі №6-158цс15 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Встановивши у справі, яка переглядається, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень та іпотечну вимогу нотаріус вчиняє виконавчий напис. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів». Відповідно до вчиненого виконавчого напису №24098 стягнення проводиться за період 18 липня 2016 року по 18 липня 2017 року, що відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат» на суму 62 575,18 доларів США. Також, представник відповідача заперечує твердження позивача стосовно зміни процентної ставки з 12.75% до нової 13.25% на підставі Договору про внесення змін до Іпотечного договору від 27.06.2007 року за реєстром №2087 та те, що приватному нотаріусу Чуловському В.А. було надано неправильний розрахунок щодо розміру заборгованості за відсотками. В обґрунтування своїх доводів вказує на те, що 25 липня 2008 року між [PERSON] та АКБ Укрсоцбанк» було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-257-07 від 26.06.2007 року, відповідно до п.п. 1.1 якої змінено відсоткову ставку до 13.25%, тому розрахунок заборгованості виготовлявся на підставі вже зміненої сторонами відсоткової ставки. Позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзив,у якому зазначає, що додатковою підставою, яка підтверджує спірність стягнутої з нього суми боргу за кредитним договором згідно Виконавчого напису нотаріуса є те, що заборгованість за договором кредиту вже була визначена Рішенням Третейського суду від 07 листопада 2012 року по справі №515/12 в загальній сумі 326 590,43 гривень. В цю суму входила вся сума тіла кредиту в розмірі 270207,20 гривень,заборгованість по нарахованих процентах в розмірі 53 231,54 гривень за курсом НБУ станом на 06 вересня 2012 року та пені в розмірі 3273,09 гривень. Всього з нього було стягнуто 326 590,43 гривень. В той же час ПАТ «Укрсоцбанк» при подачі заяви до нотаріуса про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення заборгованості за договором кредиту Позивача не вірно зазначив суму боргу яку необхідно стягнути для погашення заборгованості за договором кредиту [PERSON] , оскільки зазначив її у доларах США в загальній сумі 62575,70 доларів США, а фактично сам же у вересні 2012 року звернувся до Третейського суду про стягнення заборгованості достроково у національній валюті гривнях в загальній сумі 326590,43 гривень. Нотаріус, вчиняючи виконавчий напис не врахував та не перевірив чи є заборгованість безпірною. Так, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики,що залишається до сплатити процентів,належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно п. 4.5 Договору кредиту передбачено,що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов`язків,визначених п.п.3.3.7,3.3.8,3.3.9 цього договору, протягом більше ніж 60(шістдесят) календарних днів. Строк користування Кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно. Позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі,сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф,пені). У зв`язку з тим, що він не зміг своєчасно погашати заборгованість за договором кредиту ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого вданий час являється АТ «Альфа-Банк», в силу вимог п. 4.5 Кредитного договору скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором із [PERSON] , направивши у вересні 2012 року до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ( В подальшому Третейський суд) позов про стягнення з мене заборгованості за договором кредиту № 770/38-257-07 від 26 червня 2007 року. Згідно поданого позову, Банком пропонувалось стягнути з нього достроково всю суму заборгованості за Договором кредиту станом на 06 вересня 2012 року яка становила в загальній сумі 40 465,25 доларів США та пені в розмірі 3273,09 гривень. У дану суму боргу входила вся сума по основній сумі кредиту, яка в цей час становила 33 805,48 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 270207,20 гривень за курсом НБУ станом на 06 вересня 2012 року (799,3 гривень за 100 дол. США), заборгованість по нарахованих процентах в розмірі 6 659,77 дол. США, що в гривневому еквіваленті складало 53 231,54 гривень за курсом НБУ станом на 06.09.2012 року та пені в розмірі 3 273,09 гривень. Всього до стягнення пропонувалось стягнути 326 590,43 (триста двадцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто)гривень,43 коп. 07 листопада 2012 року даний позов про стягнення з Позивача вищезазначеної суми боргу Третейським судом по справі № 515/12, було задоволено в повному обсязі та стягнуто із нього достроково всю суму заборгованості за договором кредиту в загальній сумі 326 590,43 гривень (вся основна сума боргу, нараховані проценти та пеня). Таким чином даним судовим рішенням було встановлено суму заборгованості станом на 31 жовтня 2017 року (на дату вчинення приватним нотаріусом спірного Виконавчого напису) не відповідала фактичній заборгованості за договором кредиту, оскільки Відповідачем не було інформовано нотаріуса, а відповідно нотаріусом не було враховано дострокове стягнення з Позивача [PERSON] всієї суми боргу за договором кредиту згідно Рішення третейського суду від 07 листопада 2012 року в загальній 326 590,43 гривень. Незважаючи на те, що із винесенням Третейським судом Рішення від 07 листопада 2012 року про стягнення заборгованості за договором кредиту достроково, банк продовжував нараховувати проценти за договором кредиту, внаслідок чого заборгованість за договором кредиту № 770/38-257-07 від 26 червня 2007 року станом на 31 жовтня 2017 року (дату вчинення виконавчого напису) збільшилась до 62 575,70 доларів США, тобто ПАТ «Укрсоцбанк» не тільки безпідставно нараховував проценти за користування кредитом, а врахував у цій сумі і курсову різницю яка виникла між датою винесення рішення Третейським судом (07.11.2012 року) та датою подачі заяви до нотаріуса про вчинення виконавчого напису на договір кредиту (31.10.2017 року), що свідчить про спірність суми боргу яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса. Рішення третейського суду з цього приводу ПАТ «Укрсоцбанк» не оскаржував, а навпаки подав до Дніпровського районного суду заяву про видачу виконавчого листа на цю суму, яким 19 квітня 2013 року було видано Виконавчий лист за №755/4780/13. Даний виконавчий лист в подальшому Відповідач неодноразово пред`являв для примусового виконання до Відділу ДВС Тернопільського районного управління юстиції. На підставі якого державним виконавцем 24 липня 2018 року було відкрито виконавче провадження ВП №56809625 про стягнення з нього всієї заборгованості за кредитним договором достроково в загальній сумі 326 590,43 гривень. В ході здійснення виконавчих дій ця заборгованість працівниками ДВС згідно платіжного доручення №1583 від 10.08.2018 року була стягнута з нього за рахунок примусової реалізації його майна (автозаправки). Також, зазначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Як вбачається із змісту спірного виконавчого напису, нотаріус проводить стягнення заборгованості за договором кредиту за період з 18.07.2016 року по 18.07.2017 року, тобто поза за межами трьохрічного строку, оскільки термін дії кредиту припинився з 05 вересня 2012 року, тобто із дати подачі позову до Третейського суду, що є порушенням вимог ст. 88 Закону України "Про нотаріат". При цьому нотаріус, вчиняючи виконавчий напис, не врахував та не перевірив чи не пропущено відповідачем строки давності протягом яких може бути вчинено виконавчий напис нотаріуса щодо стягнення зазначених у виконавчому написі сум заборгованості передбачених вимогами ст. 88 Закону України "Про нотаріат". Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного суду у справі за № 910/3337/17 від 03 жовтня 2018 року. Зважаючи на те, що у ПАТ «Укрсоцбанк» строк для вчинення виконавчого напису розпочався з виникненням у нього права вимоги до Позивача, як Позичальника, тобто з 05 вересня 2012 року, і відповідно трьохрічний термін закінчився 05 вересня 2015 року, а із заявою про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса Банк звернувся тільки 31 жовтня 2017 року, тобто з порушенням положень ст. 88 Закону України «Про нотаріат», отже, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. З цих підстав просив позов задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 липня 2021 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. У процесі розгляду справи, судом замінено сторону відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника «Альфа-Банк». Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Від відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Чуловського В.А. надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, у якій вказує на те, що приватний нотаріус не може виступати відповідачем у справі за позовом про оскарження виконавчого напису нотаріуса, а тому просив відмовити у задоволенні позову в частині позовних вимог відносно нього. Судом установлено: 26 червня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-257-07, відповідно до п. 1.1. якого позивач надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти окремими частинами (траншами) в межах максимального ліміту заборгованості у сумі 79200 доларів США, із сплатою 12,75 процентів річних, та з щомісячним погашенням основної заборгованості до 10-го числа кожного місяця. 27 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, згідно якого у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-257-07 від 26 червня 2007 року, а також у якості забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-256-07 від 26 червня 2007 року, Іпотекодавцем [PERSON] передано в іпотеку наступне майно: земельну ділянку, загальною площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташований на вказаній земельній ділянці житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. та зареєстрований в реєстрі за №2087. 19 червня 2008 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Василевич О.О. за реєстром №2087, яким внесено зміни у пункти 1.4.1. та 1.4.2., зокрема внесено зміни в частині процентної ставки за користування кредитом, яку встановлено на рівні 13,25% річних. 25 червня 2008 року між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено Додаткову угоду №1 про внесення змін до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-257-07 від 26 червня 2007 року, яким внесено зміни до договору кредиту щодо встановлення з 27 червня 2008 року процентної ставки за користування кредитом на рівні 13,25% річних. Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2012 року у справі №515/12 задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та вирішено стягнути із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 326590,43 гривень. Вказаним рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2012 року установлено, що внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань [PERSON] за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-257-07 від 26 червня 2007 року, у [PERSON] утворилася заборгованість, яка станом на 05 вересня 2012 року склала 326711,83 гривень, в тому числі: заборгованість за кредитом у сумі 33805,48 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 06 вересня 2012 року становить 270207,20 гривень; заборгованість за відсотками у сумі 6659,77 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 06 вересня 2012 року становить 53231,54 гривень; пеня за несвоєчасну сплату відсотків у сумі 3273,09 гривень. На виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2012 року, Дніпровським районним судом м. Києва 19 квітня 2013 року було видано виконавчий лист №755/4780/2013-ц. 24 липня 2018 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Бойком Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №56809625 із примусового виконання виконавчого листа №755/4780/2013-ц виданого 19 квітня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 326590 гривень та третейський збір у сумі 3665,90 гривень. 26 вересня 2018 року головним державним виконавцем Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Бойком Д.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №56809625, згідно якої закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/4780/2013-ц виданого 19 квітня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 326590 гривень та третейський збір у сумі 3665,90 гривень, оскільки борг стягнуто, згідно платіжного доручення №1583 від 10 серпня 2018 року. 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Чуловським Володимиром Анатолійовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №24098, про стягнення із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість, що виникла по Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-257-07 від 26 червня 2007 року, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 33805,48 доларів США та заборгованість за користування відсотками за користування кредитом у сумі 28769,70 доларів США. Строк по Кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 18 липня 2016 року по 18 липня 2017 року. Згідно із вимогами частини першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до вимог пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Вимогами частини 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться у пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (далі за текстом - Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Вимогами частини 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат"). Згідно із вимогами пунктів 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 р. , для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі за текстом - Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. , встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 р. , залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Згідно із пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 р. "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 р. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001р. передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому, суд звертає увагу на те, що п. 1 Переліку стосується лише нотаріально посвідчених договорів, до яких укладений між сторонами Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-257-07 від 26 червня 2007 року не відноситься. Представником відповідача не надано доказів на підтвердження того, що нотаріусу було надано оригінал Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-257-07 від 26 червня 2007 року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те , що нотаріус вчиняє виконавчі написи лише у випадку, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можливе не лише з підстав недотримання нотаріусом порядку та процедури вчинення виконавчого напису, а й у зв`язку із наявністю спору між кредитором та стягувачем щодо розміру та в цілому наявності будь-якої заборгованості. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року при розгляді справи № 6-887цс17, предметом якої був спір про оспорення виконавчого напису нотаріуса, де суд вказав, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статтей 15, 16, 18 ЦК України, статтей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Зважаючи на вказані обставини, а також те, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 07 листопада 2012 року у справі №515/12 задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та стягнуто із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 326590,43 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 33805,48 доларів США; заборгованість за відсотками - 6659,77 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 3273,09 гривень, отже, на момент вчинення виконавчого напису сума, стягнута нотаріусом, не була безспірною. Щодо тверджень представника відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності на звернення до суду із вказаним позовом, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У постанові від 09 вересня 2020 року при розгляді справи № 207/380/16-ц (провадження № 61-42016 св 18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення. У разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, перебіг позовної давності переривається саме в день пред`явлення такого позову і перебіг позовної давності починається заново з наступного за ним дня. Проте, судом установлено, що позивач [PERSON] звертався до суду із позовами до відповідача АТ «Укрсоцбанк» про визнання визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за №24098. Зокрема у лютому 2019 року, справа №607/4421/19. Однак, ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу. Також у січні 2020 року позивач [PERSON] звертався до суду із позовом до відповідача АТ «Укрсоцбанк» про визнання визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 31 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за №24098 (справа №607/254/20). Однак, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 вересня 2020 року позовну заяву [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк «, треті особи на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний виконавець виконавчого округу Тернопільської області Мелих Анатолій Іванович про визнання виконавчого нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - залишено без розгляду. Вказані обставини свідчать про переривання строку позовної давності на звернення до суду. Із даним позовом, позивач звернувся 04 листопада 2020 року, відтак, вказаний позов подано в межах трьохрічного строку позовної давності. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спір про право, який ґрунтується на вчиненій нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, розглядається судом за позовом боржника до стягувача. За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення в справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005р.). Таким чином особа має право пред`явити до суду таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням чинного законодавства, а тому, у даному випадку має місце порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відтак, позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Однак, вимоги позивача в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню до відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу - Чуловського В.А. щодо вчинення виконавчого напису та визнання незаконними дій Банку в частині звернення з заявою про вчинення виконавчого напису не підлягають задоволенню. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства, як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії, при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Відтак, приватний нотаріус є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат вирішується судом в порядку ст.141 ЦПК України, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені при зверненні до суду. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: partial