Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою та, доповнивши позовні вимоги, просить: зобов'язати Державу Україну: - захистити його права споживача; - забезпечити йому право власності, право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, захистити його власність; - відшкодувати йому на його користь: його власність - 9273,43 грн.; матеріальну шкоду - 5016,64 грн., в тім числі від інфляції - 3375,28 грн., від 3 % річних - 1641,36 грн.; моральну шкоду - 10443,75 грн.; - повернути йому затрати по справі - 61 грн., в тім числі за ксерокопіювання позовної заяви - 21,00 грн., уточненої позовної заяви - 30 грн., за поштові послуги позовної заяви - 10 грн.; - визнати його потерпілим на суму 9273,43 грн.; - зобов'язати Другий Приморський ВДВС Одеського МУЮ надіслати на його адресу постанову про відновлення виконавчого провадження по виконанню судового наказу № 2-н-280/09. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що ним було укладено депозитний договір з Кредитною спілкою "Всеукраїнське народне товариство". КС не повернула йому депозит, оскільки Україна скасувала Держфінпослуги, що контролювали роботу КС. Судовими наказами № 2-н-178/09 та 2-н-280/09 на його користь стягнуто з КС відповідно 8043,75 грн. і 2400 грн. Другий Приморський ВДВС надіслав йому постанови про відкриття виконавчого провадження, але не здійснив його. Постановами ВДВС № В-8/55 та № В-8/96 від 23 листопада 2012 року було завершено виконавче провадження, на підставі того, що ним нібито було підписано мирову угоду з КС. Ухвалою № 209/23/13-ц, 4с/209/8/13 від 18 листопада 2013 року Дніпровський районний суд скасував постанови № В-8/55, В-8/96 Другого Приморського ВДВС про закінчення виконавчого провадження. Суд зобов'язав ВДВС відновити виконавче провадження і здійснити його: стягти з Кредитної Спілки кошти 8043,75 грн. і 2400 грн. та перерахувати їх на його банківський рахунок. Другий Приморський ВДВС не виконав ухвалу та не надіслав йому постанови про відновлення виконавчого провадження. Він звертався з заявами до обласної прокуратури щодо бездіяльності державного виконавця щодо виконання ухвали суду, але його заяву було передано спочатку до міської прокуратури, звідти - до районної, а потім до УДВС ГУЮ У Одеській області. 14 серпня 2014 року він отримав від ВДВС постанову № В-8/790 від 26 червня 2014 року про повернення виконавчого документа. Нею повернуто судовий наказ № 2-н-178/09, на підставі того, що на вул. Малій Арнаутській відсутня КС, а його депозити привласнив директор КС і зник. Сам судовий наказ йому не був повернутий, лише перераховано суму у розмірі 1170,32 грн., яку він отримав. Листами від 26 червня 2014 року та 09 вересня 2014 року УДВС наполягає, що КС була на вул. Великій Арнаутській, а не на вул. Малій Арнаутській. Прокуратура Одеської області листом від 13 серпня 2014 року не забезпечила йому його права, по суті підтримавши протиправну діяльність ВДВС, УДВС і директора КС, хоча і визнала, що він має право ще раз подати до ВДВС свої судові накази, але за законом судовий наказ № 2-н-178/09 він може подати лише до 2010 року, а судовий наказ № 2-н-280/09 взагалі не може, бо він зник. В діях ВДВС і УДВС вбачається кримінальне бажання не здійснювати виконавче провадження за його судовими наказами. На його думку, ВДВС порушив вимоги ст.ст. 11, 30, 51 ЗУ "Про виконавче провадження": не відновив виконавче провадження, не організував пошук зниклого боржника, не встановив точну адресу знаходження КС, не здійснив виконавчого провадження, не стяг з КС кошти і не перерахував їх на його банківський рахунок; УДВС порушило вимоги п.п. 4.1, 4.10 Положення про УДВС: не забезпечило здійснення виконавчого провадження; прокуратура Одеської області порушила ст.ст. 1, 4, 21 ЗУ "Про прокуратуру": не здійснила прокурорський нагляд за додержанням законності, не забезпечила верховенства закону, не зупинила протиправні дії ВДВС, УДВС, КС. Вищезазначеними протиправними діями йому була заподіяна матеріальна та моральна шкода, підірвано авторитет Президента і Верховної Ради, які забезпечують права народу. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Представник відповідача Держави Україна Кабінету Міністрів України Берелет І.В. позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що за загальним правилом цивільна відповідальність за завдану майнову чи моральну шкоду настає за наявності чотирьох складових: неправомірності дій заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинного зв'язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду. Позивачем не наведено доказів порушення Державою його прав у спірних правовідносинах, тому Держава Україна не є належним відповідачем по справі. Правові підстави для стягнення моральної та матеріальної шкоди відсутні, оскільки Держава Україна не є учасником спірних правовідносин, тому відсутня сама можливість заподіяння шкоди Державою Україна. Представник відповідача Держави Україна Президента Україна Мишковець О.В. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, а також заперечення на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги є необгрунтованими, виходячи з такого: відповідно до ст. 170 Цивільного кодексу України Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України (ухвала від 8 травня 1997 року № 11-з) ч. 2 ст. 102 Конституції України проголошує, що Президент є ""гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина"". Однак, окрім обов'язку виступати від імені держави, за Президентом України закріплено широкі повноваження як у вирішенні загальнодержавних проблем, котрі вимагають поєднання політичних, економічних, соціальних та інших аспектів функціонування держави, так, рівнозначно, і у розгляді локальних питань, що стосуються захисту справедливості, прав, свобод та інтересів окремої людини в разі їх порушення будь-ким, в тому числі і державою. Поряд з цим, для забезпечення конституційного порядку, нормального функціонування держави існує структурована, багаторівнева, ієрархічна система органів виконавчої і судової влади. Вони наділені відповідною юрисдикцією, мають свій предмет ведення і реалізують повноваження через визначені законодавством процедурні рамки та технології. Крім цього, Конституційним Судом України у Рішенні від 3 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) наголошувалось, що в Основному Законі України розмежовуються такі поняття як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті З, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші). Наведене вище свідчить про неприпустимість ототожнювання Президента України як Глави держави із ""Державою Україна"" при оспорюванні дій (бездіяльності) органів державної влади чи будь-яких інших суб'єктів. Отже, обов'язковою умовою участі у цивільному судочинстві того чи іншого суб'єкта від імені Держави Україна є відповідність позовних вимог компетенції та повноваженням такого органу. Повноваження Президента України, як неодноразово наголошувалося у рішеннях Конституційного Суду України (від 10 квітня 2003 року № 7-рп/2003, від 7 квітня 2004 року № 9-рп/2004, від 16 травня 2007 року № 1-рп/2007, від 02 жовтня 2008 року № 19-рп/2008, від 8 жовтня 2008 року № 21-рп/2008 та ін.), визначаються виключно Конституцією України. При цьому законодавчі акти не можуть покладати додаткових прав чи обов'язків на Президента України, крім тих, що прямо передбачені нормами Конституції України. Президент України не є учасником заявлених позивачем правовідносин. Главою Держави жодних протиправних дій чи бездіяльності стосовно [PERSON] допущено не було. Слід окремо зазначити, що позивач у прохальній частині позовної заяви від 17 вересня 2014 року, з урахуванням доповнень та уточнень до останньої, просить Державу Україну вчинити певні дії на його користь. Тобто, позовні вимоги по суті до Глави держави не заявлені, а викладені саме до визначених відповідачів. Представник відповідача Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ в судове засідання не з'явився, хоча про місце і час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача прокуратури Одеської області позов не визнала у повному обсязі та пояснила, що до прокуратури Одеської області за вхідним № 39087 вх-14 від 11 червня 2014 року надійшла скарга [PERSON] з приводу корупції та геноциду в Україні, в якій автор звернення просив прокуратуру області ""провести антикорупційну роботу в органах ВДВС, повернути їх роботу у правове русло та зобов'язати їх виконувати свої службові обов'язки"". Вказане звернення прокуратурою області 19 червня 2014 року за № (16)05/2/3-343 вих-14 направлено за належністю до прокуратури м. Одеси, якою 23 червня 2014 року за вихідним № 8572 вих-14 воно перенаправлено для розгляду по суті до прокуратури Приморського району м. Одеси, на підставі статті 7 Закону України ""Про звернення громадян"". Крім того, 16 липня 2014 року за вхідним № 48117 вх-14 надійшла скарга [PERSON] щодо невиконання службовими особами кредитних спілок судових рішень. Вказане звернення прокуратурою області розглянуто та, згідно з вимогами Закону України ""Про звернення громадян"", 13 серпня 2014 року [PERSON] за № 05/2-346-08 надано відповідь. Таким чином, вказане звернення розглянуто у відповідності до вимог чинного законодавства. З'ясовано, що зведене виконавче провадження про стягнення з КС ""Перше кредитне товариство"" грошових коштів, у т.ч. на користь [PERSON], зупинено на підставі пункту 8 статті 37 ЗУ ""Про виконавче провадження"" у зв'язку з порушенням 31 травня 2011 року господарським судом Одеської області провадження у справі про банкрутство. Рішення судом на теперішній час не прийнято. Також, виконавчі провадження про стягнення грошових коштів з КС ""Всеукраїнське народне кредитне товариство"" 26 червня 2014 року завершені на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 ЗУ ""Про виконавче провадження"" через неможливість встановити місце знаходження боржника. У зв'язку з цим, відповідно до положень частини 5 статті 47 ЗУ ""Про виконавче провадження"", [PERSON] має право на повторне направлення виконавчих листів на виконання до Другого Приморського ВДВС ОМУЮ. Поряд з цим, позивач має право оскаржити дії державного виконавця як до вищестоящої організації та і до суду. Також встановлено, що СВ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області 28 грудня 2012 року розпочато кримінальне провадження за фактом шахрайського заволодіння посадовими особами КС "Перше кредитне товариство" чужим майном за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Крім того, за заявою [PERSON] 18 лютого 2013 року СВ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській обл. розпочато кримінальне провадження за фактом перевищення службових повноважень службовими особами КС "Перше кредитне товариство" за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України. Вказані кримінальні провадження СВ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській обл. 04 квітня 2013 року об'єднано в одне провадження та на теперішній час досудове слідство триває. Також, СВ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській обл. здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, розпочатому 20 травня 2013 року за фактом шахрайського заволодіння грошовим коштами вкладників службовим особами КС "Всеукраїнське народне товариство" шляхом обману під приводом залучення на депозитні рахунки їх грошових коштів. Досудове слідство у вказаному кримінальному провадженні триває. Разом з цим, органи прокуратури не наділені повноваженнями здійснювати перевірку законності виконавчого провадження. Контроль за законністю виконавчого провадження здійснюють Міністерство юстиції України через Департамент державної виконавчої служби, а Головне управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головні управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі - через відповідні управління державної виконавчої служби. Забороняється втручання інших державних або недержавних органів та їх посадових осіб у виконавче провадження, крім випадків, передбачених цим Законом. Виїмка документа виконавчого провадження здійснюється виключно за рішенням суду. При проведенні виїмки оригіналу виконавчого документа чи виконавчого провадження суд у своєму рішенні зазначає про зупинення виконавчого провадження. Статтею 84 наведеного Закону встановлено вичерпний перелік посадових осіб, які мають право здійснювати перевірку законності виконавчого провадження. Таким чином, враховуючи вищенаведене, органи прокуратури позбавлені права впливати на роботу відділів Державної виконавчої служби України. Необгрунтованою є вимога позивача про відшкодування йому матеріальної шкоди, оскільки ст. 22 ЦК України щодо відшкодування збитків та інших способів відшкодування майнової шкоди передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками вважаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. У зв'язку з цим, вказана вимога [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки прокуратурою області збитків позивачу не завдано та відповідного рішення суду щодо протиправності дій прокуратури області з цього приводу до позовної заяви [PERSON] не долучено. Не заслуговує на увагу твердження позивача щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 10443,75 грн., оскільки [PERSON] не зазначено, у чому полягає протиправна поведінка органів прокуратури, не підтверджено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не вказано, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) порушено його права. Поряд з цим, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Але, позивачем не зазначено, чому саме він оцінює заподіяну йому шкоду в сумі понад 10 тис. грн. та з чого він при цьому виходить, а також не наведено інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім того, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки ст. 23 ЦК України вказане відшкодування чинним законодавством [PERSON] не передбачено. Водночас, моральна шкода відшкодовується лише у випадку, якщо є наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого вважається шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивачем не доведено наявність шкоди та причинного зв'язку між діями прокуратури області під час розгляду його звернень та шкодою, якщо вона б була. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що з КС "Всеукраїнське народне товариство" були стягнуті на користь [PERSON] сума депозитного внеску у розмірі 8000 грн. та сума процентів, нарахованих на внесок у сумі 2400 грн., що підтверджується копіями судових наказів № 2-н-178/09 від 10 липня 2009 року та № 2-н-280/09 від 03 листопада 2009 року. Державним виконавцем Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ на виконання зазначених судових наказів були відкриті виконавчі провадження № В-8/1304 та № В-8/1169. Вказані виконавчі провадження входили до складу зведеного виконавчого провадження, про стягнення коштів з кредитної спілки, до якого, на момент завершення входило 329 виконавчих документів на загальну суму стягнення 12 689 746,55 грн. Ухвалою господарського суду Одеської області від 14 листопада 2012 року № 32/124-10-4 затверджено мирову угоду укладену кредитною спілкою та кредиторами у справі про банкрутство кредитної спілки, також вказаною ухвалою визначено, що з моменту затвердження, виконавчі провадження відкриті відносно Кредитної спілки, у тому числі зупинені, у зв'язку з порушенням провадження у справі про банкрутство боржника підлягають завершенню відповідно до п. 2 ст. 49 Закону. З огляду на вищевикладене, 23 листопада 2012 року виконавчі провадження про стягнення коштів на користь [PERSON] були завершені на підставі п. 2 ст. 49 Закону, та виконавчі документи направлені до суду, який їх видав. Копії постанов про закінчення виконавчих проваджень № В-8/55 та № В-8/96 направлені сторонам. 06 лютого 2014 року до відділу надійшла ухвала Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 листопада 2013 року № 209/23/13-ц, якою скасовано постанови про закінчення виконавчих проваджень № В-8/55 та № В-8/96 від 23 листопада 2012 року, про стягнення коштів на користь [PERSON] та зобов'язано державного виконавця відновити відповідні виконавчі провадження. Того ж дня, відповідні виконавчі провадження відновлені та до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області направлено листа про повернення до відділу виконавчих документів, про стягнення коштів з Кредитної спілки на користь [PERSON] Вказані виконавчі провадження входили до складу зведеного виконавчого провадження, про стягнення коштів з Кредитної спілки, в рамках якого державним виконавцем проведено перевірку майнового стану боржника. Виходом за відомою адресою боржника: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 88 А, оф. 307, встановлено, що Кредитна спілка за вказаною адресою відсутня, про що складений відповідний акт. Згідно з довідками реєструючих установ, нерухоме майно та транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Згідно з довідкою Головного управління статистики в Одеській області, директором Кредитної спілки є [PERSON], однак згідно з довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] зареєстрованим не значиться. Згідно з довідкою Державної податкової служби України, за боржником зареєстровані рахунки, на які накладено арешт. З відкритих рахунків боржника, списано кошти, які були розподілені відповідно вимог Закону, у тому числі на користь [PERSON] у загальному розмірі 1 170,32 грн. 26 червня 2014 року виконавчі провадження, про стягнення коштів з Кредитної спілки, у тому числі й про стягнення на користь [PERSON], виведені зі складу зведеного виконавчого провадження та завершені на підставі п. 5 ст. 47 Закону. Копії постанов про повернення виконавчих документів стягувачу направлено на адресу стягувача. Постанова державного виконавця Другого Приморського ВДВС Одеського МУЮ про повернення виконавчого документу від 26 червня 2014 року № В-8/790 була скасована, та відкрите виконавче провадження з примусового виконання судового наказу № 2-н-178/09 про стягнення з КС на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 8043,75 грн. Ці обставини підтверджуються ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 вересня 2014 року по справі № 209/4877/14-ц, яка набрала чинності 10 вересня 2014 року, ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 листопада 2013 року по справі № 209/23/13-ц, листом УДВС ГУЮ в Одеській області за № КО-999/2-09 від 09 вересня 2014 року. Відповідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 13 серпня 2014 року та 07 жовтня 2014 року прокуратурою Одеської області надано відповідь на звернення [PERSON] щодо невиконання службовими особами кредитних спілок судових рішень, ухвалених на його користь, що підтверджується листами за вих. № 05/2-346-08 від 13 серпня 2014 року та вих. № 05/2/3-346-08 від 07 жовтня 2014 року. Відповідно ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадах, встановлених законом. Відповідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; - у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року "Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З'ясуванню підлягає факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ч. 5 ст. 25 ЗУ ""Про виконавче провадження"", копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Судом встановлено, що Другий Приморський відділ Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в порушення вимог ч. 5 ст. 25 ЗУ ""Про виконавче провадження"", не направив на адресу позивача постанову про відновлення виконавчого провадження по примусовому виконанню судового наказу № 2-н-280/09 р. від 03 листопада 2009 року, тож суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов'язання Другого Приморський ВДВС Одеського МУЮ надіслати на адресу позивача постанову про відновлення виконавчого провадження. Позивачем [PERSON] не доведено факт заподіяння йому відповідачами моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, передбачених ст. 23 ЦК України, завдання збитків або майнової шкоди, тому суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову у частині стягнення з відповідачів матеріальної та моральної шкоди.

Outcome: partial