Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

05 липня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну частку (пай), мотивуючи свої вимоги тим, що 07 травня 1998 року помер його дід [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на все його майно, зокрема на земельну частку (пай) розміром 4,08 умовних кадастрових гектар із земель АПТЗТ "Ободівське", яка розташована на території Ободівської сільської ради. За життя [PERSON] склав заповіт, яким усе своє майно заповів [PERSON], позивачу у справі. Позивач своєчасно прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], вступивши у фактичне володіння спадковим майном. На даний час [PERSON] має намір оформити свої спадкові права на земельну частку (пай), що залишилась після смерті [PERSON], але зясувалось, що оригінал сертифікату на право приватної власності на земельну частку (пай) був втрачений. Посилаючись на викладене, а також на те, що в оформленні спадщини нотаріусом йому було відмовлено, оскільки оригінал сертифікату на землю втрачений, [PERSON] звернувся з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, представник позивача [PERSON] направила суду заяву про розгляд справи без її та позивача участі, позов підтримує у повному обсязі. Представник відповідача - Ободівської сільської ради у судове засідання не з'явився, сільський голова [PERSON] направив суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позов визнають повністю. Представник третьої особи Білопільської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області у судове засідання не зявився. Завідувач Білопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] надіслала заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 травня 1998 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все його майно. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, і взагалі все те, що по закону буде йому належати, і на що він буде мати право заповів [PERSON], позивачу у справі (а.с. 8). Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі від 31 травня 2016 року №410 вбачається, що на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 06 грудня 1999 року №348 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською райдержадміністрацією членам АПТЗТ "Ободівське" на території Ободівської сільської ради, на імя [PERSON] був виписаний та виданий на руки сертифікат серії СМ №0169157 від 08 лютого 1996 року за реєстраційним номером 157, про право на земельну частку (пай) розміром 4,08 умовних кадастрових гектар (а.с. 9) На даний час позивач має намір оформити право власності на зазначену вище земельну частку (пай), що залишилась після смерті [PERSON], у звязку з чим звернувся до нотаріальної контори, але в оформленні спадщини йому було відмовлено, оскільки оригінал сертифікату про право на земельну частку (пай) був втрачений. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, після смерті [PERSON], який помер 07 травня 1998 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 534 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З довідки Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 07 червня 2016 року № 289 вбачається, що [PERSON], який помер 07 травня 1998 року, постійно і до дня смерті був зареєстрований та проживав у [INFO]. Заповіт від імені [PERSON], посвідчений 29 травня 1994 року за № 9 виконкомом Ободівської сільської ради Білопільського району, не змінювався та не відмінявся. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв його онук [PERSON], який проживав разом із спадкодавцем, та після смерті діда вступив в управління та володіння спадковим майном (а.с. 12). Хоча у вказаній вище довідці зазначено, що [PERSON] є онуком [PERSON], але доказів на підтвердження цього позивач суду не надав. Пунктами 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. З листа Білопільської районної державної нотаріальної контори від 13 липня 2016 року №966/01-16 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 207 травня 1998 року, не заводилась (а.с. 21). Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з п.п. «в» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності АПТЗТ "Ободівське" розміром 4,08 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Ободівської сільської ради Білопільського району Сумської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved