Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Представник позивача ПАТ "Приватбанк" звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 27.12.2005 року між ПАТ "Приватбанк" та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір № МКК7SE00000202, згідно якого банк надав [PERSON] , а останній отримав суму кредиту у розмірі 7 000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом 24,00 річних, з кінцевим терміном погашенням суми кредиту - 27.12.2008 р., з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та розміри передбачені встановленими умовами кредитного договору.Однак, взяті на себе зобов'язання щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідачем не виконано. [PERSON] порушував терміни сплати кредиту і відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість, яка станом на 26.07.2013 року по кредитному договору становить 59 694,51 гривень, з яких : 19 250,80 гривень (дев'ятнадцять тисяч двісті п'ятдесят гривень, 80 коп.) - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 38 973,71 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот сімдесят три гривні 71 коп.) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Посилаючись на викладені вище обставини, а також на норми ст.ст. 526,530,629,631, 1054 ЦК України позивач просить суд, стягнути на свою користь з відповідача [PERSON], загальну суму заборгованості за кредитним договором в сумі 59 694,51 гривень та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 27.12.2005 року, між ЗАТ КБ «Приватбанк» правонаступником якого є позивач та відповідачем - [PERSON] було укладено кредитний договір № МКК7SE00000202, згідно якого банк надав [PERSON], а останній отримав суму кредиту, у розмірі - 7 000,00 грн., з кінцевим терміном повернення кредитних коштів - 27.12.2008 року зі сплатою за користування кредитом 2% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту і комісії в розмірі 1,50% від суми виданого кредиту щомісяця, з погашенням суми кредиту та сплати процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору,що стверджується кредитним договором № МКК7SE00000202 від 27.12.2005 р., копія якого приєднана до матеріалів справи. /а.с. 8-10/. Відповідно до п.1.1 умов кредитного договору № МКК7SE00000202 від 27.12.2005 р., кредит надавався відповідачу [PERSON] для розвитку домашнього господарства. Відповідно до ордеру розпорядження від 27.12.2005 року було здійснено перерахування коштів згідно кредитного договору на рахунок [PERSON] в сумі 7000 гривень. У зв'язку з невиконанням зобов'язань відповідачем [PERSON] по сплаті відсотків за користування кредитом, утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, станом на 26.07.2013 року на його користь підлягає стягненню з відповідача [PERSON] загальна заборгованість по кредитному договору № МКК7SE00000202 від 27.12.2005 року в розмірі 59 694,51 гривень, з яких: 19 250,80 гривень (дев'ятнадцять тисяч двісті п'ятдесят гривень 80 коп.) - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 38 973,71 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот сімдесят три гривні 71 коп.) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. /а.с. 4-7/ Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.п. 1.1 кредитного договору погашення заборгованості за договором здійснюється починаючи з 1-го місяця наступного за датою надання кредиту, щомісяця в період сплати за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж у сумі 380,86 гривень для погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до п.п. 3.1. кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісячно погашати кредит, відсотки та комісії за користування кредитом. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Відповідно до п.п. 3.2. кредитного договору, позичальник зобов'язався у разі порушення терміну повернення кредиту , сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 96,56% річних від суми залишку непогашеного кредиту. У разі невчасної сплати заборгованості по відсотках і комісіях Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Приписами ч.3 ст. 549 ЦК України встановлено, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до умов кредитного договору № МКК7SE00000202 від 27.12.2005 року сторони погодили строки та розміри погашення кредиту та виплати відсотків. Відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідач [PERSON] зобов'язався щомісячно погашати заборгованість за кредит в сумі 308,86 гривень, а також остаточно погасити кредит в строк остаточного погашення до 27.12.2008 року. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконав зобов'язання, передбачені вищезазначеним кредитним договором у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Так як своїх зобов'язань за кредитним договором [PERSON] не виконував належним чином, то у позивача виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Що стосується розміру неустойки слід зазначити, що суд, на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України може зменшити розмір неустойки (пені), якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положення п.5 ч.3 ст. 18 ЗУ " Про захист прав споживачів" несправедливими є , зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Нарахована банком пеня за порушення строків повернення кредиту в сумі 38973,71 гривень в два рази перевищує суму заборгованості по відсотках і на думку суду значно перевищує розмір завданих банку збитків. Відповідно до положень ст. 551 ч. 3 ЦК України та загальних засад цивільного зако-нодавства, якими є справедливість та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) суд, вважає за можливе, розмір пені зменшити до 16 700 гривень. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" згідно кредитного договору № МКК7SE00000202 від 27.12.2005 року заборгованість в сумі 59 694,51 гривень з врахуванням приписів ч.3 ст.551 ЦК України підлягають до часткового задоволення, а саме в сумі 35 950, 80 гривень. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До складу судових витрат, відповідно до статті 79 ЦПК України, віднесено витрати на правову допомогу. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: partial