Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

28.10.2020 т.в.о директора, заступник директора НПП "Гомільшанські ліси" [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 45273,3 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 03 травня 2017 року по 30 травня 2017 року на території НПП «Гомільшанскі ліси» (надалі - «Позивач»), була здійснена незаконна вирубка дерев у кількості 20 шт. Дане діяння було вчинено в зоні регулювання рекреації НПП «Гомільшанські ліси». Дані діяння відбувалися під час робочої зміни на території обходу [PERSON] , який на той час обіймав посаду майстра лісу. [PERSON] відповідно до Наказу з особового складу №56 о/с від 01.09.2014 року у період з 01.09.2014 року перебував на посаді майстра лісу. Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за травень 2017 року [PERSON] відпрацював повний робочий місяць, а отже в період з 03 травня по 31 травня 2017 року перебував при виконанні своїх повноважень відповідно до Посадової інструкції майстра лісу Королівського природоохоронного відділення Національного природного парку «Гомільшанські ліси», затвердженої директором НПП «Гомільшанські ліси» [PERSON] 20.01.2015 року та мав знаходитися на ввіреній йому території виконуючи свої безпосередні службові обов`язки. Відповідно до Наказу з особового складу № 56 о/с від 01.09.2014, [PERSON] прийнятий на роботу на посаду майстра лісу з оплатою відповідно до штатного розкладу, з укладанням з ним договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, з прийняттям обходу №4. Відповідно до Посадової інструкції майстра лісу Королівського природоохоронного відділення Національного природного парку «Гомільшанські ліси», затвердженої директором НПП «Гомільшанські ліси» [PERSON] 20.01.2015 року, з якою [PERSON] ознайомлений під підпис, до повноважень майстру лісу в тому числі, але не виключно входить наступне: забезпечення організації та здійснення заходів по охороні природних комплексів парку; здійснює державний контроль за дотриманням встановленого режиму охорони на території обходу; здійснення комплексу лісогосподарських, природозахисних, біотехнічних та інших заходів, спрямованих на збереження, відтворення та раціональне використання природних ресурсів парку; затримує на території установи природно-заповідного фонду осіб, які порушили законодавство, і доставляє таких порушників до правоохоронних органів; здійснює заходи щодо захисту об`єктів рослинного і тваринного світу, їх генетичного фонду; провадження ревізій, обходів довіреного майна, бере участь у огляді місця вирубок. Приймає участь у рейдах з охорони навколишнього середовища у межах території парку. Таким чином, до повноважень [PERSON] входив обов`язок забезпечення державного контролю з метою недопущення незаконних порубок на ввіреній йому території. 25.05.2017 комісією у складі Голови правління Громадської організації «Грінда Інтернешнл» [PERSON] та членів зазначеної громадської організації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було здійснено виїзд на місце вирубки лісу, проведено огляд та складено відповідний акт. На підставі зазначеного Громадська організація «Грінда Інтернешнл» звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до НПП «Гомільшанські ліси» про грошове стягнення шкоди у розмірі 39703,00 грн до державного бюджету, внаслідок неналежної організації роботи постійним лісокористувачем. Рішенням Господарського суду Харківської області від 13 грудня 2018 року усправі № 922/2513/17 позовні вимоги було задоволено повністю, стягнуто з НПП «Гомільшанські ліси» шкоду у розмірі 39703, 00 грн та судовий збір. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10 квітня 2019 року у справі № 922/2513/17 було залишено без змін Рішення Господарського суду Харківської області від 13 грудня 2019 року. В подальшому, з метою виконання зазначеного рішення, 03 травня 2019 року заступником начальника відділу Зміївського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області Нагорною О.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, в рамках якого було визначено до стягнення з НПП «Гомільшанські ліси» на користь держави шкоду в розмірі 39703, 00 грн та виконавчий збір у розмірі 3970,3 грн. та судовий збір 1600 грн. НПП «Гомільшанські ліси» у період з червня 2019 року по грудень 2019 року було сплачено зазначені грошові кошти у повному обсязі. Одночасно з цим, керівництвом НПП «Гомільшанські ліси» було прийнято рішення про проведення службового розслідування, в результаті якого, відповідно до акту службового розслідування від 30.08.2019 встановлено, що незаконний поруб допущений внаслідок неналежного виконання своїх обов`язків майстром лісу [PERSON] , а саме: ним не забезпечено у повному обсязі охорону природно-заповідного фонду та допущено бездіяльність у виконанні своїх посадових обов`язків. Окрім цього, НПП «Гомільшанські ліси», в особі керівництва та [PERSON] 01.04.2008, 16.04.2009, 03.01.2017 (в останній редакції) укладено договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно яких працівник, серед іншого, зобов`язаний забезпечувати заходи щодо запобігання збитку та збереження матеріальних цінностей. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12.11.2020 відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 19.01.2021 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, вихрдячи з наступного: Основний нормативно-правовий акт, який регулює відносини між працівником та працедавцем щодо матеріальної відповідальності працівника - це Кодекс Законів про працю України. Частина 1 статті 134 КЗпП України встановлює такі випадки повної матеріальної відповідальності: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва (далі - Перелік), а також Типовий договір про повіну індивідуальну матеріальну відповідальність, затверджено постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.77 р. № 447/24. Натомість посада, яку займав відповідач на час незаконної вирубки дерев - «майстер лісу», не міститься у Переліку, а виконання ним зазначених обов`язків не було безпосередньо пов`язане зі зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва довірених йому цінностей. Проведення Службового розслідування є незаконним, оскільки ;не передбачений чинним законодавством України (необхідно було провести ревізію за участю відповідальних осіб та скласти акт ревізії, як це передбачено Інструкцією про порядок проведення ревізій лісових обходів, яка затверджена Наказом Державного Комітету лісового господарства України 08.02.2010 № 23. Натомість, в НПП "Гомільшанські ліси" був складений акт позапланової ревізії № 1 лісового обходу № 3 Коропівського ПОО лісництва від 05.06.2017 за період з 19.04.2017 по 05.06.2017, відповідно до якого була виявлена незаконна рубка одного дерева. Зазначена ревізія була проведена на виконання наказу директора НПП «Гомільшанські ліси» від 05.06.2017, який був виданий на підставі доповідної [PERSON] від 29.05.2017, що повністю спростовує незаконний висновок службового розслідування про те, що відповідач не виявив незаконної вирубки та не повідомив про це керівнику. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 18.05.2021 залучено у якості третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві. Допитаний у судовому засіданні у якості третьої оосби [PERSON] пояснив, що працює начальником Коропівського природоохоронного відділення. З 15.05.2017 по 26.05.2017 він знаходився на лікарняному. 29.05.2017 вийшов на роботу, була доповідна [PERSON] про самовільне привласнення деревини. На місце події виїзджали [PERSON] , працівники поліції. Було видно сліди транспортних засобів, пеньків на той час не було. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює в НПП "Гомільшанські ліси" на посаді начальника відділу державної охорони, використання та відтворення природних екосистем. До його функціональних обов`язків не входив обов`язок систематично знаходитись в лісових масивах парку. Особисто виявляти правопорушення та припиняти їх, особисто затримувати порушників всі ці обов`язки покладались безпосередньо на працівників Коропівського природоохоронного відділення, за яким закріплені лісові обходи (майстерські дільниці). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Судом встановлено, що наказом т.в.о. директора НПП "Гомільшанські ліси" № 56о/с від 01.09.2014 [PERSON] прийнято на роботу на посаду майстра лісу, з укладанням з ним договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, з прийняттям обходу № 4 у [PERSON] , згідно акту прийому-передачі в присутності начальника КПВ [PERSON] . Даним наказом [PERSON] , майстру лісу, доручено у період з 02.09.2014 по 13.09.2014 виконання, з його згоди, разом з основною роботою обов`язків майстра лісу [PERSON] , з прийняттям обходу № 2, згідно акту прийома-передачі в присутності начальника КПВ [PERSON] (а.с. 10) Наказом директора НПП "Гомільшанські ліси" від 12.12.2016 № 63 розподілено лісові обходи та закріплено за працівниками служби державної охорони ПЗФ наступні квартали та площі: обход № 4, який складається з наступних кварталів: № № 39,40, 48, 49, 50, 55, 56, 61, 57, 62, 58, 63, 59, 64, 60, 65, загальною площею 878 га, закрпілено за [PERSON] (а.с. 30) Між НПП "Гомільшанські ліси" та [PERSON] укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який не містить номеру та дати (а.с. 36) З акту № 5 огляду місця вчинення правопорушення природоохоронного законодавства від 29.05.2017 та рапорту від 29.05.2017, складених майстром лісу [PERSON] , вбачається, що 29.05.2017 о 15 год 30 хв, на території НПП "Гомільшанські ліси" Коропівського природоохоронного відділення обхід № 3 квартал 30-35, виявлено сліди автомобіля та вітрувально-сухостойну деревину (а.с. 64-63, 64) 05.06.2017 директором НПП "Гомільшанські ліси" винесено наказ про проведення раптової ревізії обходу № 3, за результатами якої встановлено незаконну рубку одного дерева (а.с. 67, 68) Рішенням господарського суду Харківської області від 13.12.2018, яке постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2021 залишено без змін, стягнуто з НПП "Гомільшанські ліси" на користь держави шкоду, заподіяну порушенням законодавства навколишнього природного середовища у розмірі 39703,00 грн (а.с. 14-20, 21-30) Як роз`яснено в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правилами статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі статтею 130 КЗпП України не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації). Статтею 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. У правовому висновку ВСУ від 25.04.2012 у справі №6-16цс12 зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди. Отже, договори про повну матеріальну відповідальність можна укладати в письмовій формі тільки з працівниками визначених категорій. Договори про повну матеріальну відповідальність, укладені з особами, які не включені до переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсними. Згідно Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу(відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 28 грудня 1977 р. №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 14 вересня 1981 року №259/16-59) така посада яке майстер лісу вказаним переліком не передбачена. З урахуванням наведеного договір про повну матеріальну відповідальність укладений без дати між НПП "Гомільшанські ліси" та [PERSON] (а.с. 36-37), не відповідає вимогам закону та є недійсним. З цих підстав покласти повну матеріальну відповідальність на майстра лісу [PERSON] за спричинення шкоди НПП "Гомільшанські ліси" згідно рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2018 неможливо. Щодо покладення часткової матеріальної відповідальності в межах середнього заробітку на [PERSON] , то відповідачем доведено відсутність його вини в заподіянні шкоди, а саме, як вбачається з акту службового розслідування (а.с. 28), рапорту [PERSON] від 29.05.2017 (а.с. 64), акт службового розслідування не містить висновку про спричинення шкоди протиправністю дій чи бездіяльності [PERSON] , які б призвели до вирубування 20 дерев та безпосерднього причинно-наслідкового зв`язку між неналежним виконанням обов`язків [PERSON] , як майстром лісу, та незаконною вирубкою дерев, що мало місце в період, встановлений рішенням господарського суду Харківської області від 13.12.2018. Так само як вказних відомостей не містить і рішення господарського суду Харківської області від 13.12.2018. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вбачається, що [PERSON] не брав участі у розгляді справи господарським судом Харківської області і вказаним рішенням не встановлено вини жодної службоовї особи НПП "Гомільшанські ліси". Згідно п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про узагальнення практики застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю" № 12 від 11 грудня 2015 року під час розгляду справ про матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю, застосовуються також інші нормативно-правові акти, які визначають або роз`яснюють порядок застосування деяких положень гл.ІХ КЗпП, зокрема: закон «Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей» від 6.06.95 №217/95-ВР, порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів від 8.02.95 № 100; перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.77 №447/24; типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.77 №447/24; перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, затверджений наказом Міністерства праці від 12.05.96 №43; типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, затверджений наказом Мінпраці від 12.05.96 №43; порядок визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затверджений постановою Кабінету Міністрів від 22.01.96 №116. Відповідно до п. 4 Постанови, згідно з ч. 2 ст.130 КЗпП умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Зі змісту ч. 2 ст.130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Трудове законодавство не містить визначення вини. Тому суддям слід використовувати визначення вини, викладене в стст. 23 - 25 Кримінального кодексу з урахуванням особливостей трудових правовідносин. Вина працівника - це його психічне ставлення до вчинюваної дії чи бездіяльності та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності. Отже, працівник визнається винним у заподіянні шкоди, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно або з необережності (за винятком випадків, коли шкоду нанесено джерелом підвищеної небезпеки). Умисел характеризується тим, що працівник усвідомлює протиправність свого діяння (дії чи бездіяльності), а також передбачає негативні наслідки своєї протиправної поведінки та бажає або свідомо допускає їх настання. Необережність працівника, яка спричинила шкоду, як правило, полягає в недостатній передбачливості при виконанні трудових обов`язків: працівник або не передбачив негативних наслідків своєї дії чи бездіяльності, хоча міг і повинен був передбачити їх; або передбачив, однак легковажно понадіявся їх попередити. Якщо працівник усвідомлював, що в його діях не виявляється належна турботливість про збереження майна власника, якщо він передбачав можливість настання прямої дійсної шкоди, але легковажно розраховував запобігти цим наслідкам, має місце необережна вина працівника у формі самовпевненості. Якщо працівник не усвідомлював, що в його діях немає належної турботливості про збереження майна власника, якщо він не передбачав можливості заподіяння майну власника прямої дійсної шкоди, хоча за обставин, що склалися, міг і повинен був це усвідомлювати, у діях працівника є ознака необережної вини у формі недбалості. Самовпевненість та недбалість також не виділяються в КЗпП, але ці дві форми необережної вини також можуть враховуватися при визначенні розміру прямої дійсної шкоди, що підлягає покриттю працівником відповідно до ч.1 ст.137 КЗпП. Матеріальна відповідальність за трудовим законодавством настає незалежно від форми вини працівника: умислу чи необережності. Форма вини впливає на вид та межі матеріальної відповідальності. Так, п.1 ч.1 ст.133 КЗпП встановлює обмежену матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих працівникові в користування. За умисне знищення та умисне зіпсуття того ж майна п.5 ч.1 ст.134 КЗпП встановлена повна матеріальна відповідальність. Причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і майновою шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв`язок - це такий, за якого майнова шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності працівника. У будь-якому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності. Адже згідно зі змістом ч. 2 ст. 130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника за трудовим правовідношенням має особистий характер. Це пов`язано з тим, що виконувати доручену йому роботу працівник повинен особисто ( ст.30 КЗпП). Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна, передбачений ч. 1 ст. 131 КЗпП. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року, справа № 202/4716/15-ц, провадження № 61-16306св18. Судом встановлено, що [PERSON] , працюючи майстром лісу, не є суб`єктом, на якого покладено повну матеріальну відповідальність, а щодо часткової матеріальної відповідальності в розмірі середнього заробітку, то судом встановлено відсутність вини [PERSON] та причинно-наслідкового зв`язку між його діями (бездіяльністю) та спричиненою НПП "Гомільшанські ліси" шкодою. За наведеного у задоволенні позову слід відмовити. Щодо вимог відповідача [PERSON] про стягнення з позивача на його користь витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Наявність договірних відносин між адвокатом Браславською О.А. та [PERSON] підтверджується договором про надання правової (правничої) допомоги від 18 січня 2021 року. Будь-яких інших доказів на підтвердження фактично виконаної роботи адвокатом суду не надано. Участі у судових засіданнях адвокат не приймала. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ураховуючи, що відповідачем не надано суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу у цій справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог відповідача про стягнення з позивача на його користь витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed