Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 07.11.1989 року житловий будинок з приналежними господарськими будівлями, спорудами по [ADDRESS] відноситься до колгоспного двору та належить на праві особистої власності [PERSON], який був головою колгоспного двору. [PERSON], батько позивачки, помер [INFO]. При житті, 01.02.2016 року [PERSON] зробив письмове розпорядження на випадок своєї смерті, яким окреме своє майно, а саме будинковолодіння заповів позивачці. Даний заповіт посвідчений секретарем виконкому Далешівської сільської ради Городенківського району, зареєстрований в реєстрі за № 2. З метою реалізації свого спадкового права, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про оформлення власності на спадкове майно за заповітом, до якої входить житловий будинок по [ADDRESS]. Однак, нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом після смерті батька у зв'язку з реєстрацією спадкового господарства як колгоспного двору, головою якого був спадкодавець, а кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15.04.1991р. належала відповідна частка житлового будинку, які визначити конкретно неможливо, що стверджено Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно довідки № 1087 Далешівської сільської ради станом на 15.04.1991р. у спадковому господарстві були зареєстровані та проживали: [PERSON], 1944 р.н., помер [INFO], [PERSON], 1950 р.н., [PERSON], 1970 р.н., [PERSON], 1974 р.н. Спору щодо спадкового майна нема, з приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не звертався ніхто. Позивачка з часу народження проживала з батьком однією сім'єю, завжди приймала участь у веденні господарства та його обслуговуванні, несе витрати по утриманню будинковолодіння у належному стані, обробляє земельну ділянку, виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, однак не може реалізувати своє спадкове право на житловий будинок через його реєстрацію як колгоспного двору. Звіту на житловий будинок з надвірними спорудами складеного ЕТВО "Придністров'я" слідує, що ринкова вартість житлового будинку по [ADDRESS] становить 135770 грн. В судове засідання учасники справи не з'явилися. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Від [PERSON] до суду поступила заява про розгляд справи у його відсутності, позов визнає, заперечень немає. Відповідачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнає, заперечень не має. Передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Випискою з інвентаризаційних матеріалів № 8752 виданою ОКП "Коломийське МБТІ" 16.10.2018р. стверджується, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012р. в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації під реєстровим № 67 право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], головою колгоспного двору згідно Свідоцтва про право власності виданого Городенківським РВК 07.11.1989 на підставі рішення цього ж виконкому № 184 від 11.10.1989р. Станом на 15.04.1991 року по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON], 1944 р.н., [PERSON], 1950 р.н., [PERSON], 1970 р.н., [PERSON], 1974 р.н., що стверджується довідкою № 1987, виданою 16.10.2018 року виконкомом Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. За заповітом, посвідченим 01.02.2016 р. секретарем Далешівської сільської ради Городенківського району, [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб [NUMBER], що народився в с. Дубка Городенківського району Івано-Франківської області [INFO] і проживає в [ADDRESS], на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження: його земельні паї в розмірі 1,1930 га (державний акт серії [NUMBER]), в розмірі 0,0429 га (державний акт серії [NUMBER]) заповів своєму синові [PERSON], а житловий будинок, що знаходиться [ADDRESS], а також все його інше майно з чого б воно не складалось і на що він за законом матиме право заповів дочці [PERSON]. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 2. [PERSON] помер [INFO] у віці 71 років в с. Дубка Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 7 від [INFO], що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Далешівською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч.1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На день смерті ([INFO]) [PERSON], 1944 р.н., був зареєстрований та проживав [ADDRESS] та разом з ним були зареєстровані і проживали: дружина [PERSON], 1950 р.н., дочка [PERSON], 1974 р.н., онук [PERSON], 1998 р.н., що стверджується довідкою № 321, виданою 22.03.2019 року виконкомом Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. З копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] слідує, що [PERSON], 1944 р.н., та [PERSON], 1950 р.н., уклали шлюб 24 листопада 1966 року, актовий запис № 10 від 24.11.1966 р., після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено з [PERSON] на [PERSON]. Із копії свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER], вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. З копії повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 23.02.2005 року слідує, що 18 липня 1996 р. зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] у виконкомі Далешівської с/ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 9 від 18.07.1996р., після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON]. Батьками відповідача [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що слідує із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 03.09.1970 року Шевченківською сільською радою Снятинського району. Відповідачка, мати позивачки, [PERSON], як той з подружжя, який пережив спадкодавця, має право на спадкування у першу чергу за законом. В матеріалах спадкової справи № 81/2016 наявна заява відповідачки [PERSON], [INFO], про те, що їй відомо про зміст заповіту її чоловіка [PERSON], що помер [INFO]. Зміст ст. 1241 ЦК України їй роз'яснено. На одержання свідоцтва про право на спадщину за законом (на обов'язкову частку) вона не претендує, так як її частка у спадщині буде забезпечена за рахунок іншого спадкового майна. Копією спадкової справи № 81/2016, наданою суду приватним нотаріусом Городенківського районного нотаріального округу Стефурак Н.Я. доводиться, що 09.06.2016 року позивачка та відповідач [PERSON] подали приватному нотаріусу Городенківського РНО Стефурак Н.Я. заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON]. Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44121855 виданого 09.06.2016 року приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової спадкодавця [PERSON], номер у спадковому реєстрі 59079709, номер у нотаріуса 81/2016. Отже, позивачка [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON]. До спадкового майна належить житловий будинок по [ADDRESS]. З технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок та господарські будівлі збудовані в 1968 роках. Згідно звіту на житловий будинок з надвірними спорудами складеного ЕТВО "Придністров'я" на підставі договору № 350 від 29.10.2018 ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] станом на 30.10.2018р. становить 135770 грн. Вулиця і номер будинку в с. Дубки Городенківського району в якому проживав [PERSON] помінялися з [ADDRESS] на теперішню [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 320 виданою 22.03.2019 року виконкомом Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. За даним житловим будинком закріплена земельна ділянка площею 0,18 га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що стверджується довідкою № 322, виданою 22.03.2019р. виконкомом Далешівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Для отримання свідоцтва про право на спадщину позивачка, як спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зверталася до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, як передбачено ч. 1 ст.1296 ЦК України. Постановою приватного нотаріуса Городенківського районного нотаріального округу від 29.10.2018 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер [INFO], з посиланням на те, що спадковий житловий будинок належить до колгоспного двору, а частка померлого даному житловому будинку конкретно не визначена. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за заповітом, права власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами судом не встановлено, відповідачі позов визнають, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 5, 316, 317, 325, 328, 1216, 1217, 1222, 1223, 1233, 1241, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України (2003р.),

Outcome: approved