Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Орган опіки та піклування м. Черкаси звернувся до суду з позовом в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 02.02.2015 року малолітнього відібрано від батьків, відповідачів [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання дитини. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 20.02.2015 року № 161 малолітньому [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та влаштовано в прийомну родину [PERSON]. З березня 2015 року відповідачі батьки не виявили своєї зацікавленості щодо долі дитини, з сином не спілкувались, аліменти не сплачували, не зверталися до органу опіки та піклування з заявами щодо доцільності повернення на виховання в родину. Відповідачка у лютому 2016 року звернулась до служби у справах дітей з заявою про те, що не має постійного місця проживання, засобів для існування та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав, батько тривалий час не цікавиться життям та здоров'ям дитини, тим самим відповідачі свідомо позбавили малолітнього на належне батьківське виховання та утримання. Просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, просила задоволити, пояснила, що питання позбавлення відповідачів батьківських прав розглядалося на засіданні комісії з питань захисту дитини, яка прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів, які протягом тривалого часу, життя своєї дитини не спілкуються з ними, не беруть участі у його утриманні, не цікавиться його життям та розвитком. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Прокурор не заперечував проти задоволення позову, вказував, що відповідачі протягом тривалого часу свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню малолітньої дитини, діють всупереч інтересам дитини, чим позбавили його права на належне батьківське виховання та утримання. Заслухавши представника позивача, думку прокурора, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого... сімейного життя... Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб". Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини «[PERSON] проти України» від 18.12.2008р. право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. У вищевказаному рішенні Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження видане 10 лютого 2015 року відділом ДРАЦС по м.Каневу Канівського міськрайонного управління юстиції в Черкаській області. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 02.02.2015 року малолітнього [PERSON], 10.01.2011 року, відібрано від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав та стягнуто з відповідачів аліменти на утримання дитини. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей Черкаської міської ради, як дитина, яка зазнала фізичного насильства в сім'ї. Мати дитини, відповідач [PERSON], перебуває на обліку у Черкаському обласному психо-неврологічному диспансері та вживає медичні препарати, які знижують її рівень агресії. У зв'язку з відсутністю ліків, [PERSON] була вимушена зробити тижневу перерву у їх вживанні, тому в неї виник конфлікт, в ході якого вона вдарила сина. 29.04.2014 за заявою матері малолітній [PERSON] був влаштований до КЗ "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Черкаської обласної ради, та володіючи інформацією про умови перебування малолітнього в закладі відповідачка не звернулася до служби у справах дітей із заявою щодо повернення малолітнього на виховання в родину, не працює, повідомила, що не має можливості забрати малолітнього з закладу, батько дитини [PERSON] не виявив бажання забрати дитину до себе. Рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 20.02.2015 року № 161 малолітньому [PERSON] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування та влаштовано в прийомну родину [PERSON]. Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 31.03.2015 року № 344 була розгянута заява прийомних батьків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають за адресою [ADDRESS] про довлаштування в їх прийомну сім»ю малолітнього [PERSON], [INFO] та прийнято рішення про доцільність довлаштування малолітнього у прийомну сім»ю. Відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом, відповідно до ст.170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. В судовому засіданні встановлено, підтверджено матеріалами справи, що з березня 2015 року батьки не виявляли зацікавленості щодо долі дитини, аліменти не сплачували, не звертались до служби у справах дітей та до суду з питання повернення їм дитини. 18.02.2016 року [PERSON] звернулася до служби у справах дітей з заявою, та повідомила, що не має постійного місця проживання, засобів для існування та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітнього [PERSON]. Також повідомила, що батько дитини [PERSON] знає про наявність на розгляді в службі у справах дітей Черкаської міської ради питання щодо позбавлення його батьківських прав, але протягом тривалого часу не виявив своєї зацікавленості щодо малолітнього. За інформацією служби у справах дітей Іршавської райдержадміністрації від 18.04.2016 року № 01-12/178 громадянин [PERSON] за адресою реєстрації не проживає, постійно змінює своє місце проживання. За останньою відомою інформацією проживає в м.Києві. Висновком Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 208/30-03-03 від 23.05.2016р. визнано доцільним позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їхнього малолітнього сина [PERSON]. [INFO]. Орган опіки і іпіклування виходив з того, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина, не звернулись з заявами про доцільність повернення дитину у родину, не беруть участь у його вихованні та утриманні. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України та ч. 2 п. 16 Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, коли оскільки відповідачі свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього, оскільки не позбавлені працездатності, однак позивачка не працює та не має засобів для забезпечення дитини з причин, які залежать виключно від її волі, відповідач не виявляє зацікавленості у долі своєї дитини, так як тривалий час не спілкується з сином та не виявляє бажання забрати його у власну родину, не цікавиться життям та здоров'ям дитини. Внаслідок свідомого протягом тривалого часу ухилення від виконання своїх батьківських обов'язкі відповідачі діють всупереч інтересам дитини, тим самим позбавляючи його права на належне батьківське виховання та утримання, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення у справі, що передбачено ст.224 ЦПК України.При подачі позову позивач був звільнений від оплати судового збору, тому оплата судових витрати у справі покладається на відповідачів відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved