Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

У травні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» (надалі - відповідач), у якому просив визнати угоду № 139564, підписану між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна» 31 серпня 2006 року, зобов'язати відповідача відшкодувати позивачу завдані збитки за невиконання умов вказаної угоди у розмірі 7 033,61 грн. та стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача. У позовній заяві посилається на те, що під час укладання вказаного договору, позивача було введено в оману, а тому такий договір має бути визнаний судом недійсним, у зв'язку з чим [PERSON] звернулася з позовом до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та позовні вимоги, викладені у позові, підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позовної заяви в повному обсязі та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи наданими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 31 серпня 2006 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариства «АІСЕ Україна», було укладено договір № 139564 з метою отримання товару через систему Автоплан. Предметом договору є надання системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля, зазначеного в Додатку № 1 до Угоди, через систему Автоплан, організованою відповідачем, у відповідності до ст. 1 Угоди № 139564. За змістом п. 1 ст. 4 позивач зобов'язаний був внести перший внесок у розмірі 881,94 грн. Як вбачається з копій квитанцій, долучених позивачем до позовної заяви, [PERSON] сплатила щомісячні внески за умовами Угоди на загальну суму 7 033,61 грн. Позивач вважає, що відповідач при укладенні договору ввів його в оману, з огляду на те, що він не володів інформацією, що не отримає товар після здійснення платежів, а також здійснює нечесну підприємницьку діяльність з застосуванням пірамідальної схеми. Відповідно до ст. 11 Угоди учасник заявляє, що отримав усі необхідні коректно викладені пояснення від представника АІСЕ, уважно прочитав та зрозумів Угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом. Угода та додатки до неї № 1, № 2, № 3 підписані сторонами, містять опис послуг, що надаються ПрАТ «АІСЕ Україна». Відповідно до п. 2.4 ст. 2 Додатку № 2 до Угоди, якщо учасник виявить бажання розірвати угоду та відмовитись від подальшої участі в системі Автоплан після терміну, встановленому статтею 16 п. 16.7 цих Правил, але до того, як йому буде повідомлено про завершення формування відповідної групи, АІСЕ та учасник системи звільняються від своїх зобов'язань щодо виконання умов угоди та цих правил. У такому випадку АІСЕ не повертає учаснику системи сплачений ним вступний внесок, компенсуючи таким чином витрати пов'язані з його вступом до системи. Якщо учасник системи, що виявляє бажання розірвати угоду до того, як його буде включено до відповідної групи, сплатив повні або авансові внески, ці внески підлягають поверненню АІСЕ протягом 15 робочих днів після отримання заяви від учасника системи, оформленої відповідно до вимог, зазначених у статті 16 п.16.7 цих Правил. Такі внески будуть повернуті в тому ж розмірі, в якому вони були сплачені. В судовому засіданні було встановлено, що, якщо учасник виявить бажання розірвати угоду та відмовитись від подальшої участі в системі Автоплан протягом семи календарних днів від дати підписання угоди, такому учаснику повертається вся сума коштів, внесена ним на рахунок АІСЕ. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що у позивача була можливість досконально вивчити умови договору та розірвати його в односторонньому порядку, однак, [PERSON] не звернулася з відповідною заявою до ПрАТ «АІСЕ». Підпис позивача на угоді та додатках до неї є доказом того, що позивачу були повністю зрозумілі умови та зміст угоди та додатків до неї. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На думку позивача, діяльність відповідача здійснюється з нечесною підприємницькою практикою, а саме розподіл грошового фонду проходить по пірамідальній схемі. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» ознаками пірамідальної схеми є оплата споживачем за можливість отримання компенсації, яка дається йому за рахунок залучення коштів інших споживачів. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Аналіз п.7 ч.3 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом Договору сторін є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру. При виконанні Угоди з учасником, укладеному в рамках Автоплан, відповідач надає учаснику послуги, що направлені на придбання автомобіля шляхом формування груп покупців. За таких обставин, у діяльності відповідача відсутні головні ознаки "пірамідальної схеми" - безтоварність та сплати компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки за схемою придбання товарів у групах придбавають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Крім того, відповідно до ч.5 ст.1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч.1 ст.4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п.111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Як вбачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності "пірамідальної схеми" згідно з п.7 ч.3 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти. За таких умов у діяльності відповідача не вбачається ознак нечесної підприємницької практики. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що Договір було укладено під впливом обману зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Ч. 3 ст. 203 ЦК України встановлює, що волевиявлення учасника процесу має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, цивільне законодавство базується на принципі свободи договору, волевиявлення сторін та їх добровільності при його укладенні, обов'язкового виконання сторонами умов договору та зобов'язань за договором. Статтею 203 ЦК встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчиненення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. П. 1 ч. 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що суд визнає угоду недійсною у випадку, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України істотне значення має природа правочину, права та обов'язки сторін, властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до Узагальнення Верховного суду України від 24 листопада 2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел, тобто особа знає про наявність чи відсутність певних обставині про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або якщо вона замовчує їх існування. Правочин здійснений під впливом обману, на підставі 230 ЦК України, може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Варто врахувати, що обман стосовно мотиву, тобто внутрішнього спонукання особи до здійснення правочину, не має істотного значення. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності умислу з боку відповідача і самого факту обману. Крім того, враховуючи, що відповідно до статті 11 Угоди учасник підтверджує своєю заявою, що отримав усі конкретно викладені пояснення від представника ПрАТ «АІСЕ», уважно прочитав та зрозумів умови даного договору та правові наслідки, що засвідчив своїм підписом, є підтвердженням того, що вказаний Договір не було укладено під впливом обману зі сторони відповідача. Договір не містить строків та (або) термінів отримання учасником товару, не передбачає чітких гарантій отримання клієнтом товару навіть у разі повної оплати його вартості. Зі змісту укладеного Договору вбачається, що учасник сплатив не за сам товар, а за отримання права на купівлю товару, а відповідач без залучення власних коштів формував групи учасників, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до системи ПрАТ «АІСЕ». Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу визнання договору недійсним є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не відповідають закону. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Outcome: dismissed