Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

01.07.2020 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] , яка діє в інтересах сина [PERSON] . [INFO] , із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, треті особи: Орган опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації. Управління служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради. У своїй заяві позивач посилається на те, що вона із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2014, який було розірвано за рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 01.06.2017. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . З червня 2016 року позивачка разом із сином проживає окремо за місцем проживання своєї матері по [ADDRESS] та забезпечений всім необхідним для життя, виховання та розвитку. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися та приймати участь у вихованні дитини. Син взагалі не знає батька. За рішенням суду із відповідача стягуються аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його доходів, які він за весь період сплачував не регулярно. Станом на 01.03.2020 заборгованість по аліментах складала 21300.92 грн. та за жоден наступний місяць аліменти не сплачувались. Оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, уникає спілкування з сином, не цікавиться його станом здоров`я, уподобаннями та життям, ухиляється від матеріального утримання сина, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . 28.07.2020 ухвалою судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги. Та за заявою позивача припинено провадження в частині позовних вимог про зміну розміру аліментів. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Від Орган опіки та піклування Петриківської селищної радидо суду надійшли заяви про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Крім того, від третьої особи надійшов висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Представник Управління служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради до суду не з`явився. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, надані сторонами судового провадження письмові докази є достатніми для цілей вирішення даної справи, а тому приймаючи до уваги існуючу тривалу невизначеність в долі дитини, у зв`язку з чим вважає за можливе вирішити справу за наявними матеріалами справи з ухваленням рішення по суті. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, яке містяться в матеріалах справи. Заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2016 із відповідача стягуються аліменти у розмірі ј частини з усіх видів його доходів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . При цьому, відповідно до довідки державного виконавця, станом на 01.05.2021 заборгованість по аліментах складає 64447,39 грн. та за період з липня 2019, відсутні відомості про сплату аліментів. Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] вбачається, що вона проживає разом із матір`ю та сином та має належні умови проживання, зокрема, [PERSON] забезпечений всім необхідним для його виховання та розвитку. Згідно висновку Орган опіки та піклування Петриківської селищної радивід 02.06.2021 встановлено, що [PERSON] , [INFO] самоусунувся та ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання сина, тому орган опіки та піклування Петриківської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Принципом 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. закріплено, що дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає права і обов`язки батьків виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, здобуття освіти, готувати їх до самостійного життя. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, якщо вони за станом свого психічного здоров`я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Однак такого обов`язку відповідач не виконує, самоусунувшись від нього. І таке ухилення від виконання свого обов`язку він здійснює свідомо, оскільки відповідач має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, не проявляє щонайменшої батьківської турботи без поважних причин. Суд зазначає, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, при розгляді даної категорії справ, перш за все, необхідно враховувати інтереси дитини. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). На підставі наявних доказів суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує навіть елементарні базові його потреби. Тобто, він свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками у відношенні дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав і за наведених обставин таке позбавлення відповідає найкращим інтересам дітей. Враховуючи вищевикладене, приділяючи увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, не маючи доказів протилежного та враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки під час розгляду справи було достеменно встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по його вихованню. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у випадку, якщо відношення відповідача зміниться, що буде підтверджуватись належними доказами, можливим є поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому ст. 169 СК України. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням повного задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору, розмір якого відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved