Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

10.11.2014 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що між КП "Універмаг" та фізичною особою-підприємцем [PERSON] 18.04.2006 року був укладений договір оренди нежитлового приміщення площею 13,48 кв.м., яке розташоване на 2-му поверсі КП "Універмаг" по [ADDRESS]. Однак відповідач [PERSON] допустив порушення терміну повернення вищезазначеного нежитлового приміщення з орендного користування, оскільки продовжував ним користуватися після припинення договору оренди. У зв'язку з цим просить стягнути з [PERSON] на користь КП "Універмаг" неустойку за прострочення повернення приміщення з орендного користування за період з 02.12.2012 р. по 05.12.2013 р. в сумі 9679,21 грн. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю з вищевикладених підстав, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином, подав письмовий відзив на позовну заяву, вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як стороною договору оренди нежитлового приміщення від 18.04.2006 року є підприємець, а не фізична особа [PERSON], тому просить суд закрити провадження в справі. Проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 18.04.2006 року між Кооперативним підприємством "Універмаг" та [PERSON] було укладено договір оренди об'єкта нерухомості № 118, відповідно до п. 1.1. якого [PERSON] приймає в тимчасове, платне володіння і користування частину нежитлового приміщення, що розташоване за адресою [ADDRESS]. В оренду здається торгівельна площа 13,48 кв.м. на другому поверсі магазину (а.с. 5-7). Термін оренди - складає 7 років починаючи з 01.04.2005 року по 01.11.2012 р. Як визначено у додатку до договору оренди об'єкта нерухомості, орендна плата за договором становить 399,01 грн. за один місяць. Відповідно до пункту 4.2. договору оренди об'єкта нерухомості, якщо жодна із сторін у місячний термін до закінчення цього договору не заявить про намір його розірвати, цей договір автоматично пролонгується на такий самий термін. 15.08.2012 року за вихідним № 148 на адресу [PERSON] Кооперативне підприємство "Універмаг" направило письмове повідомлення про відмову від продовження (пролонгації) договору оренди об'єкта нерухомості № 118 від 18.04.2006 року на новий термін, в якому зазначено, що останній день дії цього договору є 31.10.2012 року (а.с. 8). Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.02.2013 року (а.с. 9-10), яке залишено без зміни постановою колегії суддів Харківського Апеляційного Господарського суду від 11.12.2013 року (а.с. 11-13), зобов'язано ФОП [PERSON] повернути КП "Універмаг" отримане ним за договором оренди об'єкта нерухомості від 18.04.2006 року № 118 нежитлове приміщення площею 13,48 кв.м., яке розташоване на 2-му поверсі універмагу за адресою [ADDRESS], та демонтувати виконане ним обладнання торгівельного місця, та повернути приміщення у первісному стані. Також стягнуто з ФОП [PERSON] на користь КП "Універмаг" неустойку за прострочку повернення приміщення з 01.11.2012 р. по 01.12.2012 р. в розмірі 798,00 грн. В даному рішенні суду суд дійшов висновку, що договір оренди №118 від 18.04.2006 року припинив свою дію 01.11.2012 року та станом на 01.12.2012 року не повернутий власнику. З постанови колегії суддів Харківського Апеляційного Господарського суду від 11.12.2013 року вбачається, що відповідач [PERSON] на виконання рішення суду звільнив торгівельну площу 13,48 кв.м. на 2-му поверсі магазину за адресою [ADDRESS], про що склав акт від 05.12.2013 року, підписав його та направив його копію голові правління (а.с. 13). Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд вважає встановленою обставину, що у період з 01.11.2012 року по 05.12.2013 року відповідач не виконав свій обов'язок щодо повернення речі після припинення договору найму. Статтею 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного Кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статті 611 Цивільного Кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Враховуючи, що за період з 01.11.2012 р. по 01.12.2012 р. за рішенням суду вже була стягнута з [PERSON] неустойка на користь КП "Універмаг", стягненню підлягає неустойка за користування спірним приміщенням за період з 02.12.2012 року по 05.12.2013 року включно, що становить 9679,21 грн. (399,01 : 31 день х 2 х 30 дн. = 772,28 грн. - розмір неустойки за 30 днів з 02.12.2012 р. по 31.12.2012 року включно; 399,01 х 11 міс. х 2 = 8778,22 грн. - розмір неустойки за 11 місяців з січня 2013 р. по листопад 2013 р. включно; 399,01 : 31 день х 2 х 5 = 128,71 грн. - розмір неустойки за 5 днів з 01.12.2013 р. по 05.12.2013 року включно; разом 772,28 грн. + 8778,22 грн. + 128,71 грн. = 9679,21 грн.). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, фізична особа-підприємець [PERSON] припинив підприємницьку діяльність 17.07.2014 року за власним рішенням (а.с. 32), тому доводи відповідача про необхідність розгляду справи в порядку господарського, а не цивільного судочинства, судом не приймаються. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 у п. 14 Постанови "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до статті 88 Цивільного Кодексу України, з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 243,60 грн. Як вбачається з матеріалів справи, КП "Універмаг" в зв'язку з розглядом справи поніс витрати на оплату послуг [PERSON] за цивільно-правовим договором по підготовці процесуальних документів, консультаціях, представництві інтересів позивача в судових засіданнях та ін. в сумі 902,32 грн., сплачених безпосередньо [PERSON], та на сплату податку на доходи, єдиного соціального внеску, військового збору на загальну суму 592,85 грн. Однак ці витрати не можна віднести до витрат на правову допомогу, що в разі задоволення позову присуджуються з другої сторони на підставі ст. 88 ЦПК. Як зазначено в ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати на правову допомогу - це витрати, пов'язані з правовою допомогою адвоката або іншого фахівця в галузі права, які несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом (ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. В рішенні від 16.11.2000 року № 13-рп/2000 Конституційний Суд України, виходячи з аналізу чинного законодавства України визначив такі види суб'єктів надання правової допомоги: державні органи України, до компетенції яких входить надання правової допомоги (Міністерство юстиції України, Міністерство праці та соціальної політики України, нотаріат тощо); адвокатура України як спеціально уповноважений недержавний професійний правозахисний інститут, однією з функцій якого є захист особи від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах (частина друга статті 59 Конституції України); суб'єкти підприємницької діяльності, які надають правову допомогу клієнтам у порядку, визначеному законодавством України; об'єднання громадян для здійснення і захисту своїх прав і свобод (частина перша статті 36 Конституції України). В судовому засіданні [PERSON] не допускалася ухвалою суду в якості особи, яка надає правову допомогу, з даного питання заяви від особи, яка бере участь у справі, до суду не поступало та відповідно судом не вирішувалося. За таких обставин підстави для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу позивача відсутні, а компенсацію витрат по оплаті послуг представника у суді ЦПК не передбачає. На підставі викладеного,

Outcome: approved