Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

\~\~ 20.12.2017 року перший заступник керівника Луганської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Станично-Луганської селищної ради Луганської області звернувся до суду\~\~з позовом до [PERSON] про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області зареєстровано декларацію ЛГ № 142170581173 від 02.03.2017 про готовність обєкта до експлуатації, згідно якої [PERSON] здійснено реконструкцію будівлі магазину під магазин продовольчих товарів та введено в експлуатацію обєкт за адресою: вул. Шевченко, 140, смт. Станиця Луганська, Луганська область. Відповідно до частин 2.3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон), замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки і відповідному населеному пункті зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Згідно до вимог частин 2,3,9 статті 40 зазначеного Закону обовязок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки він пов'язаний зі зверненням замовника до органу місцевого самоврядування. Частиною 9 статті 40 Закону визначено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію. Таким чином, обовязок замовника взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом сплати коштів пайової участі встановлено ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та укладеним Договором. Водночас всупереч вказаним вимогам Договір про пайову участь не укладено, відповідні звернення до Станично-Луганської селищної ради не надходили, кошти не сплачені, що підтверджується листом Станично-Луганської селищної ради № 261 від 20.08.2017 року. Відповідно до розрахунку наданого Станично-Луганською селищною радою розмір пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Станиця Луганська складає 5756,3 грн. На підставі викладеного, не укладення договору пайової участі та несплата відповідачем до міського бюджету смт Станиця Луганська коштів пайової участі є порушенням інтересів держави, що виражається в ненадходженні належних коштів до місцевого бюджету з метою їх подальшого використання для забезпечення завдань і функцій держави та місцевого самоврядування. В судовому засіданні прокурор Харабара Т.Ю. підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити в повному обсязі, доводи викладені у позові підтримала, додаткових пояснень не мала. Представник позивача Станично-Луганської селищної ради Луганської області в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення повідомлення, просив справу розглядати без участі представника та при заочному розгляді (а.с.89,90).\~\~\~\~\~\~\~ Відповідач [PERSON] в судові засідання призначені на 14.03.2018 року, 12.04.2018 року не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Марківського районного суду в розділі "Справи Камянобрідського районного суду м.Луганськ", оскільки відповідач зареєстрованицй на тимчасовоокупованій території куди підприємством поштового звязку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції. Клопотань чи заперечень суду не надано(а.с.68,76). Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. 12.04.2018 року згідно\~ст.281 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до протоколу судового засідання. Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст.15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст. 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. В судовому засіданні було встановлено, що Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Луганській області зареєстровано Декларацію ЛГ №142170581173 від 02.03.2017 про готовність до експлуатації обєкта, який належить до I III категорії складності, згідно якої [PERSON] здійснено реконструкцію будівлі магазину під магазин продовольчих товарів та введено в експлуатацію обєкт за адресою: вул. Шевченко, 140, смт. Станиця Луганська, Луганська область. Відповідно п.20 вказаної Декларації, кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією складає 115,126 тисяч гривень, у тому числі витрати на будівельні роботи 115,126 тисяч гривень (а.с.12-15). Статтею 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 3038-VІ) визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до I-III категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки і відповідному населеному пункті зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Згідно ст.ст.2, 10 «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст.ст. 4,9,10 Закону України «Про архітектурну діяльність» під забудовою території слід розуміти діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає нове будівництво, реконструкцію, реставрацію та/або капітальний ремонт. Згідно до вимог частин 2,3,9 статті 40 Закону обовязок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки він пов'язаний зі зверненням замовника до органу місцевого самоврядування. Згідно вимог ч.1 ст.40 Закону порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування. Рішенням девятої сесії Станично-Луганської селищної ради шостого скликання від 15.09.2011 № 9/7 затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури смт Станиця Луганська (а.с.8-11). Частиною 9 статті 40 Закону визначено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію. Таким чином, суд встановив, що відповідач є замовником будівельних робіт на об'єкті будівництва нежитлового приміщення - магазину продовольчих товарів, за адресою смт Станиця Луганська вул.Шевченко буд.140. Реконструкція, здійснена відповідачем, охоплюється законодавчим визначення забудови, а виходячи із наведених положень законодавства, відповідач є замовником. Водночас всупереч вказаним вимогам Договір про пайову участь не укладено, відповідні звернення до Станично-Луганської селищної ради не надходили, кошти не сплачені, що підтверджується листом Станично-Луганської селищної ради № 261 від 20.08.2017 року. Таким чином, замовником укладення договору не ініціювалось, звернення не надходили. Згідно до п. 2.3 Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури смт Станиця Луганська, пайова участь замовників встановлюється в розмірі 5 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва обєкта для нежитлових будівель та споруд. Відповідно до розрахунку наданого Станично-Луганською селищною радою розмір пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт Станиця Луганська складає 5756,3 грн. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини. Згідно з положеннями статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти. Відповідно до положень статті 71 Бюджетного кодексу України надходження бюджету розвитку місцевих бюджетів включають кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Виходячи із приписів статті 623 Цивільного кодексу України, боржник (замовник будівництва), який порушив зобов'язання (не звернувся до органу місцевого самоврядування для укладення договору пайової участі та не уклав його), має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. При цьому розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття обєкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням зобовязання, прямо передбаченого чинним законодавством. Невиконання такого зобовязання не звільняє замовника будівництва від обовязку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття обєкта будівництва в експлуатацію. Відповідач не уклав договору про пайову участь у розвитку інфраструктури смт Станиця Луганська, що свідчить про його бездіяльність у вчиненні передбачених законодавством обов'язкових дій щодо такого звернення та укладення договору. Судом встановлено, що неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі зверненням відповідача до позивача із заявою про укладення такого договору, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Станично-Луганська селищна рада позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь Станично-Луганської селищної ради Луганської області упущену вигоду, спричинену не укладенням договору про пайовий внесок забудовників обєктів у розвиток і створення інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури смт. Станиця Луганська у сумі 5756 грн. 30 коп. Вирішуючи, відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~питання розподілу судових витрат по даній справі між сторонами, суд враховуючи те, що прокуратурою Луганської області сплачено при поданні позову до суду судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп., що підтверджено платіжним дорученням №1376 від 07.12.2017 року, вважає доцільним стягнення із відповідача [PERSON] на користь прокуратури Луганської області 1600,00 гривень судових витрат.

Outcome: approved