Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

У квітні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визначення права користування квартирою № 48 по проспекту Вавілова, 3 у м. Полтаві, що є спільною власністю. 01 червня 2016 року позивачкою подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій остання просила визначити частки кожного з власників в приватизованій квартирі [ADDRESS], визначивши позивачці [PERSON] 1/2 частку та по 1/4 частці - [PERSON], [PERSON]. Ухвалою суду від 01 червня 2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON]М, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] та залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Подільської (Ленінської) районної у м. Полтаві ради. Так, 02 листопада 2016 року позивачкою [PERSON] подано до суду заяву про уточнення позовних вимог. 12 грудня 2016 року позивачкою надано на адресу суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій остання просила визначити частки у праві спільної сумісної власності 3/4 частини квартири, яка розташована у [ADDRESS] по 1/4 частині кожному із співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Ухвалою суду від 20 грудня 2016 року по справі призначено судову будівельно технічну експертизу, провадження у справі зупинено до отримання експертного висновку. 26 січня 2017 року провадження у справі відновлено, призначено справу до судового розгляду. Так, 16 лютого 2017 року позивачкою [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій остання просила визначити частки у справі спільної сумісної власності 3/4 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] по 1/4 кожному співвласників: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Визначити між співвласниками [PERSON], [PERSON], [PERSON] порядок користування квартирою, яка розташована за адресою [ADDRESS], відповідно до варіанту №2, визначеного судовим експертом [PERSON], у висновку судової будівельно технічної експертизи № 85-16 від 16.01.2017 року: В спільне користування співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( на плані позначено жовтим кольором) виділити: -частину приміщення квартири площею 23,00 кв.м., (9,90+1,00+2,60+9,50), ( на плані позначено жовтим кольором), в тому числі: -коридор «1» площею 9,90 кв.м.; -вбиральню «3» площею 1,00 кв.м.; -ванну кімнату «4» площею 2,6 кв.м.; -кухню «8» площею 9,50 кв.м.. Виділити [PERSON] в користування наступні приміщення (позначені на плані червоним кольором): -частину приміщення квартири, площею 15,3 кв.м. (12,70+2,60), в тому числі: кімнату «2» площею 12,70 кв.м.; лоджію площею 2,60 кв.м.. Виділити [PERSON], [PERSON] в користування наступні приміщення (позначені на плані синім кольором): частину приміщень квартири площею 28,0 кв.м. (9,10+17,00+1,90), в тому числі: кімнату «6» площею 9,10 кв.м., кімнату «7» площею 17,00 кв.м., лоджію площею 1,90 кв.м., та стягнути судові витрати з відповідачів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON], позовні вимоги не визнали. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] в судовому засіданні проти уточнених позовних вимог заперечувала. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, оскільки здійснює догляд за батьком похилого віку, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтави ради в судове засіданні не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження № 9116 Відділу приватизації житла від 18.11.1993 року було видано Свідоцтво про право на житло, відповідно до якого власниками квартири, що розташована у [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності визначені: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( а.с 6). Судом встановлено, що 25 вересня 1998 року Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за № 937, договір міни, укладений між [PERSON] та [PERSON], згідно якого позивачка обміняла свою квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] на 1/4 частину квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], що належала [PERSON], що підтверджується дублікатом договору міни, який було видано державним нотаріусом Другої Полтавської державної нотаріальної контори в порядку заміщення завідуючої Полтавського обласного державного нотаріального архіву, 24 вересня 2014 року, замість втраченого ( а.с.7). Поряд з цим, судом встановлено, що згідно довідки № 2788 від 06.04.2016 року, виданої ПП Полтавським Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», вказано, що згідно матеріалів Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» станом на 31.12.2012 року, в реєстровій книзі №127 за реєстровим № 17133 зареєстровано право власності на 3/4 частини квартири, розташованої за адресою [ADDRESS] за: [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації житла від 18.11.1993 року. При цьому, 1/4 частина зазначеної вище квартири зареєтрована за власником - [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], від 25.09.1998 року. Поряд з цим, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується , свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія 1-КЕ № 070187, від 17 червня 2011 року, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області ( а.с.9). Поряд з цим стороною відповідачів вказувалось про те, що спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності - [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. Частка кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, у встановленому законом порядку не визначалась, тому в даній частині вважають вимоги позивачки безпідставними. В обґрунтування своїх тверджень представником [PERSON] [PERSON], відповідачем [PERSON] та третьою особою на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], вказувалось про те, що правових підстав для визначення частки кожного з співвласників по 1/4 не має, оскільки Договір міни житла від 25.09.1998 року, укладений позивачкою [PERSON] із сином [PERSON], братом відповідача [PERSON], незаконно. Так, останніми вказувалось про те, що при укладенні зазначеного договору міни нотаріальним органом не визначалось, що ? частина квартири належить брату відповідача [PERSON] саме на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1993 року, тоді як вказувалось відповідачем на підставі Свідоцтва про право власності на житло квартира є приватною спільною сумісною власністю, тому з даних підстав вважали позов [PERSON] безпідставним. Згідно висновку № 85-16 судової будівельно технічної експертизи, судовим експертом, запропоновано варіанти порядку користування квартирою № 48 по проспекту Вавілова, 3 між співвласниками, в тому числі варіант, що склався між співвласниками: Варіант № 1 ( по фактичному користуванню) В спільному користуванні співвласників ( на плані позначено жовтим кольором) знаходяться: -частиною приміщень квартири площею 40,00 кв.м. (9,90+1,00+2,60+17,00+9,50), (на плані позначено жовтим кольором), в тому числі: - коридор 1 площею 9,90 кв.м; - вбиральня 3 площею 1,00 кв.м; - ванна кімната 4 площею 2,60 кв.м.; - кімната 7 площею 17,00 кв.м.; - кухня 8 площею 9,50 кв.м.. [PERSON] користується наступними приміщеннями ( на плані позначено червоним кольором): -частиною приміщень квартири площею 11,00 кв.м. (9,10+1,90), в тому числі: -кімнатою 6 площею 9,10 кв.м.; -лоджією площею 1,90 кв.м. Згідно висновку експерта у [PERSON] у користуванні перебуває 27,73 кв.м.. Так, [PERSON] та [PERSON] користуються наступними приміщеннями ( позначено на плані синім кольором): -частиною приміщень квартири площею 15,30 кв.м.( 12,70+2,60), в тому числі: -кімнатою 2 площею 12,70 кв.м.; -лоджією площею 2,60 кв.м. Так, експертом визначено, що у користуванні [PERSON], [PERSON] перебуває у користуванні 38,57 кв.м. При такому користуванні приміщення квартири, реальними частки співвласників будуть: -у [PERSON] 21/50 (27.33/66.30); -у [PERSON], [PERSON] 29/50 (38.57/66.30). Згідно варіанту №2 В спільне користування співвласників ( позначено на плані жовтим кольором) пропонується виділити: -частину приміщень квартири площею 23,00 кв.м. (9,90+1,00+2,60+9,50), ( на плані позначено жовтим кольором), в тому числі: -коридор 1 площею 9,90 кв.м.; -вбиральню 3 площею 1,00 кв.м.4 -ванну кімнату 4 площею 2,60 кв.м.; -кухню 8 площею 9,50 кв.м. [PERSON] в коритстування пропонуються наступні приміщення ( на плані позначені червоним кольором): -частина приміщень квартири площею 15,30 кв.м. (12,70+2,60), в тому числі: -Кімната 2 площею 12,70 кв.м.4 -Лоджія площею 2,60 кв.м. у [PERSON] в користування виділяється 23,43 кв.м.. [PERSON], [PERSON] пропонується виділити в користування ( на плані позначено синім кольором): -Частину приміщень квартири площею 28,00 кв.м. ( 9,10+17,00+1,90), в тому числі: -Кімнату «6» площею 9,10 кв.м.; -Кімнату «7» - площею 17,00 кв.м.; -Лоджію площею 1,90 кв.м. У [PERSON], [PERSON] в користування виділяється 42,87 кв.м.. Експертом визначено, що при такому користуванні приміщенням квартири, реальними частками співвласників будуть: у [PERSON] - 7/20 (23.43/66.30); у [PERSON], [PERSON] 13/20 (42,87/66,30) ( а.с.133-139). Згідно ст. 370 ЦК України визначено, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або рішенням суду. Так, судом встановлено, що 3/4 частини спірної квартири перебуває у приватній спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Поряд з цим, судом встановлено, що оскільки нотаріально посвідченої домовленості між співвласниками про зміну розміру часток не існує, тому частки у спільній сумісній власності кожного зі співвласників є рівними. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] належить при виділі по 1/4 частці квартири, розташованої у [ADDRESS], та [PERSON] належить 1/4 частка спірної квартири на праві приватної власності на підставі договору міни та 1/4 частка квартири належить , як частка співвласника у праві спільної сумісної власності, таким чином, частка [PERSON] складає 1/2 частки спірної квартири. Більше того, в судовому засіданні, як [PERSON] так і представник [PERSON] - [PERSON] не заперечували щодо рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності на дану квартиру. В судовому засіданні сторона позивачки наполягала на визначенні порядку користування даною квартирою у відповідності до Варіанта № 2 запропонованого судом експертом при складанні висновку судової будівельно технічної експертизи, в обгуртування чого останніми вказувалось про те, що у Варіанті № 2 співвідношення приміщень індивідуального користування максимально наближене до реальних часток співвласників. При цьому, позивачкою та її представником наголошувалось на тому, що у варіанті № 2 висновку судової будівельно технічної експертизи для подружжя [PERSON], [PERSON] та їх дітей припадає по окремій ізольованій кімнаті, при чому вказували, що [PERSON] у спірній квартирі не проживає. Фактично речі [PERSON] та ліжко знаходиться в кімнаті " 7" разом з дітьми [PERSON]. Натомість варіант №1 передбачає виділення у користування [PERSON] та [PERSON] лише одну кімнату, а інша кімната «7» перебуватиме у загальному користуванні, що свідчить про те, що даний варіант № 1 породжуватиме конфліктні ситуації, які склались між сторонами. При цьому, у відповідності до Варіанту №1, визначено, що вхід до лоджії площею 1,9 кв.м. можливий лише через кімнату «7», яка в звязку з цим перебуватиме у загальному користуванні. На думку сторони позивачки, варіант № 2 визначення порядку користування квартирою є раціональним та таким, що визначає проживання позивачки і сина позивачки - відповідача по справі в різних частинах квартири, та в свою чергу визначає мінімальну кількість приміщень, які залишаться у спільному користуванні сторін по справі. Згідно Постанови Верховного Суду України від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13, визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки у праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє права спільної часткової власності на майно. Таким чином, установлення співвласниками порядку користування будинком з виділення конкретних приміщень у натурі не припиняє права спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в обєкт самостійної власності кожного з них. В судовому засіданні позивачкою та її представником вказувалось про те, що варіант №2 висновку максимально відповідає часткам співвласників спірного житла, тому наполягали на визначенні порядку користування спірною квартирою у відповідності до вказаного варіанту. В підтвердження своїх вимог стороною позивача вказувалося, що [PERSON] являється інвалідом ІІІ групи по онкологічному захворюванню, а тому наявність вікна та можливість потрапляння до приміщення сонячного проміння і повітря є для неї вкрай необхідним і що може бути реалізовано лише в кімнаті "2," оскільки кімната "6" не має вікна взагалі, а сонячне світло та повітря потрапляють до даного приміщення лише через вікно на лоджію. При цьому, судом встановлено, що використовувати зазначену лоджію та потрапити до неї можливо лише через кімнату " 7", яка є найбільшою в квартирі, а тому використання кімнати "7", як приміщення загального користування є нераціональним і таким, що порушить та погіршить права усіх співвласників даної квартири. Дані висновки суду були підтверджені в судовому засіданні і судовим експертом [PERSON]. Так, як встановлено вище судом, вбачається, що в дійсності Варіант №2 судової будівельно технічної експертизи більш наближено відповідає часткам співвласників спірної квартири, що є визначалним для вирішення справ даної категорії. При цьому, судом встановлено, що даний варіант є таким, що не порушує прав неповнолітніх дітей, які проживають у даній квартирі, та забезпечує останнім ізольовану кімнату, а також прав позивачки, котра являється інвалідом ІІІ групи з онкологінчого захворювання. Поряд з цим, суд визнає неспроможними твердження сторони відповідачів про те, що з технічних підстав порядок користування даною квартирою є неможливим та при цьому вказували, що відсутні будь-які правові підстави для визначення часток у праві спільної сумісної власності, з тих підстав, що стороною відповідачів не було надано на адресу суду належних та допустимих доказів на предмет спростування встановлених вище фактичних обставин справи. Твердження [PERSON] щодо неможливості визначення порядку користування даної квартири в звязку з його технічною неможливістю, суд визнає неспроможними і такими, що прямо суперечать висновку судової будівельно технічної експертизи. Крім того, твердження останньої щодо неможливості спільного виділення приміщення [PERSON] та [PERSON], оскільки вони являються членами різних родин, суд також визнає безпідставними і неспроможними, так як будь-яких конфліктних стосунків між останніми не існує та не існувало раніше. Більше того, будь-яких вимог з даного предмету самостійного характеру [PERSON] висунуто до [PERSON] чи [PERSON] в рамках даної справи висунуто не було, що свідчить про можливість спільного проживання останніх, як і було фактично визначено судом та судовим експертом на час розгляду справи. Будь-яких доказів на спростування даних обставин, як [PERSON], так і [PERSON] суду надано також не було та судом не спростовано. За таких обставин суд, приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] про визначення ідеальних часток та порядку користування квартирою, що є спільною сумісною власністю. Позивачкою [PERSON] ставилась вимогам про стягнення судових витрат, які були понесені нею при зверненні до суду з позовом щодо витрат понесених нею на правову допомогу. Так, статтею 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати є складовою судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат , повязаних з розглядом судової справи належить: 1)витрати на судовий збір; 2) витрати на правову допомогу; 3)витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; 4)витрати, повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведеннях судових експертиз; витрати, повязані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витати повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Так, судом встановлено, що позивачкою [PERSON] шляхом реалізації свого конституційного права на правову допомогу укладено договір про надання правової допомоги від 04 листопада 2016 року з адвокатом [PERSON], в ході розгляду даної цивільної справи у всіх інстанціях. Більше того, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] займається адвокатською діяльністю, відповідно до Закону України «Про адвокатуру», на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 653, виданого 02.04.2009 КДКА Полтавської області. Згідно п.3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30 вересня 2009 року визначено, що право на правову допомогу є гарантією реалізації, захисту та охорони інтересів інших прав і свобод людини. Правова допомога є одним з елементів доступності правосуддя. Право на правову допомогу у цивільному судочинстві закріплене у ст. 12 ЦПК України. Так, частиною 1 статті 84 ЦПК України визначено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». У відповідності до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2016 року адвокатом [PERSON], яка діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №653 та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги на предмет того, що адвокатом надається правова допомога клієнтові з приводу представництва та захисту його інтересів в судових, правоохоронних та податкових органах, згідно положень кримінально процесуального законодавства, податкового законодавства та інших законів України, зокрема, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У відповідності до Розділу 3 даного договору визначено, що гонорар адвоката визначається виходячи з обсягу та вартості наданої правової допомоги за цим договором та встановлюється за угодою сторін. Гонорар адвоката обраховується у відповідності до розрахунку, який складається за результатами дій адвоката та підписується сторонами. Розрахунок вартості послуг адвоката є невідємним додатком до цього договору та свідчить про виконання сторонами своїх зобовязань. У відповідності до даного договору адвокатом [PERSON] представником [PERSON] було надано розрахунок суми вартості за надану правову допомогу [PERSON] по справі № 553/1603/16ц, даним розрахунком визначено сторонами надану правову допомогу наступного характеру: 1)попереднє опрацювання матеріалів та консультація 2,5 години; 2)аналіз судової практики по даному питанню - 2 год.; 3)складання уточненої позовної заяви - 4 години; 4)складання уточненої позовної заяви за наслідками проведення експертизи - 3 години; 5)судове представництво 1 година, всього 12,5 годин. В наданому суду розрахунку надання правової допомоги зазначено, що при наданні правової допомоги за договором, адвокатом було витрачено 12,5 годин. За попередньою домовленістю з відповідачем, година роботи адвоката оплачується у розмірі 400 грн.. Так, оплата однієї голини роботи у розмірі 400 грн. не суперечть ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», адже станом на дату надання послуги по договору Адвокатом, мінімальна заробітна плата становила 1450 грн., отже у відповідності до Закону, граничний розмір компенсації витрат у цивільних справах, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення , якщо компенсація сплачується іншою стороною, має не перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Таким чином, максимальний розмір оплати за годину роботи станом на час надання адвокатом - [PERSON] правової допомоги та складання процесуальних документів: 1450 грн. х 0,4 = 580 грн., та 400 грн. х 12,5 годин = 5000 грн, що свідчить про від відповідність даного розрахунку вимагали ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Згідно квитанції № 2 від 11.02.2017 року, виданої адвокатом [PERSON], позивачем - [PERSON] сплачено витрати на правову допомогу у розмірі 5\~000 грн.. Так, судом встановлено, що проведений розрахунок з надання правової допомоги є таким, що узгоджується з фактичною участю та фактичним наданням адвокатом [PERSON] послуг та підтверджується матеріалами справи. При цьому, судом перевірено та встановлено, що дані розрахунки проведені згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» у межах граничного розміру компенсації судових витрат на правову допомогу. Слід звернути увагу, що законодавцем чітко визначено, що стороні, на користь якої прийнято рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: 1)факт і тривалість надання їй правової допомоги; 2)та, що допомога надавалася адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися надання правової допомоги: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (огляду доказів за їх місцезнаходженням, підготовки позовних заяв та інших заяв, скарг, клопотань, письмових пояснень, тощо), під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. Відшкодування не може перевищувати граничного розміру, визначеного у законі, та мають проводитися за правилами розподілу судових витрат. Відшкодування витрат на правову допомогу має здійснюватися у разі її надання адвокатом та іншим фахівцем у галузі права у процесуальному статусі, як представника, так і особи, яка надає правову допомогу. Так, законодавцем у коментарі до статті 84 ЦПК України визначено, що при відшкодуванні витрат на правову допомогу враховується час на її надання: 1)у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Витрати на інші дії, що не належать до процесуальних, не є витратами на правову допомогу в розумінні цивільного процесуального законодавства. Так, у Цивільному процесуальному законодавстві достатньо часто використовується словосполучення «процесуальна дія», яка закріплена в наступному переліку статтей ч.3 ст.2, ч.4 ст. 10, ч.ч.1,2 ст. 54, ч.1 ст. 132, ч.ч.1,5 ст. 135, ст. 200, ст. 306 ЦПК України. Згідно поняття процесуальна дія вбачається, що це дії субєктів процесу, що вчиняються ними з метою здійснення своїх процесуальних прав. При цьому, всі дії суду, осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, повязані з розглядом справи, винесенням рішення, його оскарженням, виконанням, можуть здійснюватись лише у межах норм чинного процесуального закону й тому є процесуальними діями, сукупність яких і утворює цивільне судочинство. При цьому реалізація процесуальних прав та обовязків здійснюється шляхом вчинення учасниками процесуальних дій. Поряд з цим,слід зазначити, що до невичерпного переліку процесуальних дій відноситься: огляд доказів за їх місцезнаходженням, підготовка та подання позовних та інших заяв і скарг, клопотань ( про призначення експертизи, забезпечення доказів, відвід складу суду, апеляційних і касаційних скарг, заяв про перегляд судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами); подання доказів, письмових пояснень суду поза судовим засіданням. Згідно п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30 вересня 2009 року, в якому надано офіційне тлумачення поняття «правова допомога», яка є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом і формами і може включати консультації, розяснення, складення позовів і звернень, довідок , заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та субєкта такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Держава гарантує можливість вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі та формах, як вона того потребує. Це право, згідно ст.64 Конституції України, не може бути обмежено. Таким чином, з аналізу даних норм вбачається, що характер правової допомоги, а саме послуги, які були надані адвокатом [PERSON] позивачу [PERSON], згідно договору про надання правової допомоги, є виключно процесуальними діями, які вчинялись, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи: у судових засіданнях в ході розгляду даної справи; підготовки під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; підготовки законодавства щодо спірних правовідносин, підготовка процесуальних документів, що в свою чергу є нічим іншим, як витратами на правову допомогу. Слід також зауважити, що дане право сторони є абсолютним правом, яким особа користується на власний розсуд і жодним чином обмеження даного права не допускається. Заявлений розмір витрат позивача на правову допомогу суд визнає співмірним до частини задоволених судом вимог, а тому є законним, обґрунтованим і таким, що підлягає до повного задоволення. Частиною 1 статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду було сплачено 1104,20 грн. судового збору та 1200 грн. за проведення судової будівельно технічної експертизи, що підтверджується наданими відповідними платіжними документами. Враховуючи, що позовні вимоги позивачки задоволені судом в повному обсязі, вказані судові витрати останньої підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів в рівних частинах на користь останньої. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, позивачкою [PERSON] сплачено судовий збір за подання позову та уточнених позовних вимог на загальну суму 1104,20 грн. та понесено витрати за проведення експертизи в сумі 1200 грн., та по внесено витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн., всього на суму 7\~304,20 грн., котрі підлягають відшкодуванню в поновму обсязі та стягненню з відповідачів по 3\~652,10 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved