Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

29 липня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] в якій просив поновити його батьківські права відносно [PERSON] та визначити її місце проживання разом з ним в місці його проживання. 31 березня 2014 року, у зв'язку з заявою позивача, позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] разом з її батьком [PERSON] в місці його проживання ухвалою суду було залишено без розгляду. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачі та їх представник заперечували проти позову просили відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі, надавши до суду письмові заперечення (а.с.74-77) та доповнення до заперечення (а.с.102-104). Представник служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області вважала, що позовні вимоги не підлягають задоволенню та надала до суду висновок (а.с.67). Третя особа [PERSON] вважала, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Третя особа [PERSON] належним чином повідомлений про дату та час до судового засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначив, що позовні вимоги підлягають задоволенню (а.с.96). Сторонам в ухвалі про відкриття провадження у справі від 15 серпня 2013 року роз'яснено, що вони зобов'язані подати до суду усі наявні, належні та допустимі докази й надано строк для подання до суду доказів (а.с.41-42). Суд забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному з'ясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами. Позивач пояснив, що проживав з дружиною в м. Одеса, мав певну залежність від гри в автомати, що стало підставою подальшого розлучення з дружиною та позбавлення його батьківських прав. На час позбавлення його батьківських прав та на теперішній час такої залежності в нього не має. Не одноразово висловлював турботу про дочку, бажав спілкуватись з нею та брати участь в її вихованні, зустрічався з дочкою, але за наполяганням колишньої дружини [PERSON] представився дядьком, щоб не травмувати дитину, оскільки [PERSON] проживала з іншим чоловіком, якого дитина називала батьком. Має роботу, місце постійного проживання, не перебуває на обліку в нарколога чи психіатра, намагався зустрітися з дитиною, однак був позбавлений можливості спілкуватися з нею та брати участь у її вихованні й утриманні через перешкоди, які чинила колишня дружина [PERSON] з якою в них склались неприязні стосунки. Не мав можливості виконувати свої батьківські обов'язки з незалежних від нього причин, через поведінку відповідачів, які намагаються усунути його від участі у вихованні дитини. Любить дитину та ніколи від неї не відмовлявся, заходи реагування в органи міліції до нього не застосовувались, не викликався на засідання служби у справах дітей з питань неналежного виховання дитини. Намірів вчиняти дії щодо місця її проживання без урахування інтересів дитини не має. Представник позивача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] дали аналогічні пояснення надані позивачем. Відповідач [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживала з позивачем в м. Одеса. Позивач мав залежність від гри в автомати, тому її дочка розлучилася з ним. Не піклуючись про дитину та маючи таку залежність був позбавлений батьківських прав. Дитина не бажає спілкуватись з позивачем та його не знає, й тому на теперішній час відсутні підстави для поновлення батьківських прав, так як дитина бажає проживати в родині [PERSON]. Представник відповідачів, відповідач [PERSON], представник служби у справах дітей Іванівської районної державної адміністрації Одеської області дали аналогічні пояснення, а свідок [PERSON], дочка відповідачів, показання надані відповідачем [PERSON] Дитина [PERSON] показала, що проживає в родині [PERSON], мати їй не розповідала про батька, знає позивача, як дядька [PERSON], так як він приїжджав декілька разів й привозив подарунки, але з ним проживати не бажає, тому що не любить його та не хоче навчатись в іншій школі. Свідок [PERSON] показала, що проживає в [ADDRESS], бачила позивача в період весілля з [PERSON], після цього позивача не бачила, дитина проживає та бажає жити в родині [PERSON], не знає фактичних даних позбавлення позивача батьківських прав. Свідок [PERSON], дала аналогічні пояснення надані свідком [PERSON] Свідок [PERSON], сестра позивача показала, що проживає в [ADDRESS]. Деякий час позивач з родиною проживав у неї, після погіршення взаємовідносин у родині позивач зустрічався з дочкою на вулиці та передавав подарунки через [PERSON], який проживав з його колишньою дитиною. Свідок [PERSON] показав, що проживав з [PERSON] в м. Одеса. Її дитина називала його батьком по домовленістю з дружиною. Знає, що позивач не відмовлявся від дитини, так як деякий час з ним спілкувався, отримував від нього книги та подарунки для дитини. Позивач не мав можливості спілкуватись з дитиною через перешкоди з боку матері. Після погіршення взаємовідносин у родині позивач зустрічався з дочкою на вулиці та передавав подарунки через нього. Свідок [PERSON] показала, що проживає в [ADDRESS], деякий час надавала допомогу [PERSON]. Знає, що позивачу не надавалась можливість спілкування з дитиною. Дитині передавались подарунки та книги Не бачила щоб позивач погано відносився до дитини й він повинен бути батьком дитини. 11 червня 2005 року позивач та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 45 (а.с.16). [INFO], в період шлюбу у позивача та [PERSON] народилась дитина - донька [PERSON] (а.с.17). 07 серпня 2008 року на підставі рішення Іванівського районного суду Одеської області шлюб між позивачем та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом із [PERSON] (а.с.18-19). 11 листопада 2010 року на підставі заочного рішення Іванівського районного суду Одеської області (далі - заочне рішення від 11 листопада 2010 року) позивач був позбавлений батьківських прав щодо дитини [PERSON] (а.с.21-22). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 жовтня 2011 року позивачу відмовлено у прийнятті апеляційної скарги на заочне рішення Іванівського районного суду Одеської області від 11 листопада 2010 року (а.с.80). [INFO] [PERSON] померла, а після смерті матері дитина залишилася проживати разом з відповідачами. Розпорядженням голови Іванівської районної державної адміністрації Одеської області від 22 серпня 2013 року № 236/А-2013 «Про призначення опіки над дитиною, позбавленого батьківського піклування, [PERSON], [INFO]» [PERSON] призначений опікуном [PERSON] (а.с.78-79). Відповідно до висновку від 23 жовтня 2013 року № 613/В «Про доцільність поновлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з її батьком [PERSON]» (далі - висновок від 23 жовтня 2013 року) комісія з питань захисту прав дитини Іванівської районної державної адміністрації Одеської області вважає за недоцільне поновлення позивачу батьківських прав відносно [PERSON] (а.с. 67). За свідоцтвом про право особистої власності на житло від 08 вересня 1999 року [NUMBER] позивачу на праві сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.55). З довідки про склад сім'ї № 485 вбачається, що позивач проживає разом зі своїми батьками (а.с.53). Відповідно до висновку в акті обстеження житлово-побутових умов від 15 листопада 2013 року позивач вжив заходів щодо поновлення в батьківських правах, має бажання та можливість утримувати та виховувати дитину (а.с.72). За довідкою від 16 липня 2013 року № 2104 позивач працює на посаді старшого помічника капітана в ПАТ «Українське Дунайське пароплавство» (а.с.51). З копій медичних довідок №494, 410 від 25 липня 2013 року вбачається, що позивач не перебуває на психіатричному та наркологічному обліку в Кілійській ЦРЛ (а.с.54). Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Частинами 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення чи поновлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. Згідно із ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. За ч.1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч.1 ст.165 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З ч.1, 2, 4, 5 ст.169 СК України вбачається що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги пояснення осіб, які брали участь у справі, показання свідків, письмові докази, задовольняючи позов суд виходить з таких мотивів. В заочному рішення від 11 листопада 2010 року суд конкретно не зазначив обставин в чому полягало не виконання та ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини з боку позивача, які стали підставою для позбавлення його батьківських прав. За цих причин судом оцінювалась поведінка позивача до позбавлення його батьківських прав та встановлювались обставини, що ймовірно були підставою для позбавлення батьківських прав та перевірялось наскільки змінилася його поведінка виходячи з можливих підстав позбавлення батьківських прав, передбачених статтею 164 СК України. Оцінюючи поведінку позивача, слід зауважити, що судом не встановлено наявності беззаперечних доказів його винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками, які б свідчили про умисне ухиляння ним від виховання доньки, і як наслідок неможливості поновлення його батьківських прав. Подальше застосування до позивача такого крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав не є доцільним, так як підстав передбачених статтею 164 СК України судом встановлено не було. За таких обставин позивач підлягає поновленню в батьківських правах стосовно дитини. Разом з тим приймаючи до уваги думку відповідачів з ким проживає дитина, враховуючи інтереси дитини суд констатує, що на теперішній час зміна місця проживання дитини є недоцільною. Однак це питання судом не вирішується в зв'язку з залишенням без розгляду вимог позивача стосовно визначення місця проживання дитини. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, яку висловив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16, 17, 18, 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав " де пленум роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Статтею 169 СК особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов'язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. Суд оцінюючи висновок від 23 жовтня 2013 року виходить з того, що такий висновок не є належним, так як не містить будь-яких обґрунтувань щодо обставин за яких служба прийшла до такого висновку, зроблений без спілкування з позивачем. Крім того, службою питання первинних підстав позбавлення позивача батьківських прав, та обставини щодо зміни його поведінки взагалі не розглядалось, оскільки представник служби такі відомості повідомити не змогла. При цьому, суд зауважує, що за змістом абз. 2, 3 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону № 2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" на служби у справах дітей покладається безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Висновок органу опіки та піклування оформляється на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписується головою (заступником голови) та скріплюється печаткою. Проте, як убачається з матеріалів справи, висновок від 23 жовтня 2013 року указаним вимогам не відповідає, оскільки оформлений на бланку зазначеної служби у справах дітей, підписаний виконуючим обов'язки начальника цієї служби та скріплений печаткою тієї ж служби, а не Іванівської районної державної адміністрації Одеської області. Аналогічні правові висновки з питання позбавлення батьківських прав та порядку оформлення висновків зробив Верховний суд України в ухвалах від 05 жовтня 2011 року по справі № 6-47846св10, від 6 жовтня 2010 року по справі № 6-2280св10, від 28 вересня 2011 року по справі № 6-33481св10. Вирішуючи справу

Outcome: approved