Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

12 квітня 2017 року, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили суд, визнати за ними право власності по 1/3 частці за кожною в порядку спадкування за законом після смерті їхнього чоловіка та батька [PERSON], померлого 24.07.2007 р. на спадкове майно у виді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. К. Цеткін, 31, позначеного на плані в технічному паспорті під літ. «А,а,а1» - житлового будинку загальною площею 55,4 кв.м, житловою 26,3 кв.м, під літ. «а2» - ганок, під літ. «Б» - гараж, під літ. «В» - сарай, під літ. «Г» - вбиральня, під літ. «Д» - душ, під літ. «Ж» - бесідка, під літ. «З» - літня кухня, під №№ 1-7,І - споруди, мотивуючи це неможливістю отримання ним у нотаріуса свідоцтв про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме спадкове майно, з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадковий будинок, які б підтверджували реєстрацію права власності померлого на вказаний будинок. В судове засідання позивачі не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, поштовими повідомленнями, причини неявки суду не повідомили, надіславши на адресу суду спільну письмову заяву, в якій повністю підтримали позов, просили його задовольнити та на підставі ст. 158 ч. 2 ЦПК України, слухати справу за їхньою відсутністю (а.с. 18,21,22,24). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, поштовими повідомленнями, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду свою письмову заяву, в якій позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення та з проханням про слухання справи за його відсутністю (а.с. 17,20,23). Дослідивши матеріали справи, цивільну справу № 509/1002/15, в якій міститься копія спадкової справи № 106/2008, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Пунктом 6 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до якого, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (ч. 6 ст. 376 ЦК України). До спадкоємців, які прийняли спадщину, у разі знесення самочинного будівництва переходить обов'язок відшкодувати вартість витрат на його знесення і приведення земельної ділянки до попереднього стану (чч.ч. 4,7 ст. 376 ЦК України). Це майно не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Згідно з п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" - відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Суд встановив, що спадкодавець [PERSON], який є чоловіком та батьком сторін по справі, помер 24.07.2007 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 108561 від 25.07.2007 р., свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 369019 від 26.07.1976 р., свідоцтвом про народження серії IV-ЖД № 492802 від 26.10.1989 р. та свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД № 339776 від 22.02.1977 р. (а.с. 28,29,42,44 цивільної справи № 509/1002/15). Всі сторони по справі є спадкоємцями за законом першої черги в рівних частках в порядку ст. 1261 ЦК України, які постійно проживали зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини однією сімєю і всі троє звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, в чому їм було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадковий будинок, які б підтверджували реєстрацію права власності померлого на вказаний будинок (а.с. 11-13). Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 03.06.2015 р., яке набрало законної сили 15.06.2015 р. і яким був частково задоволений позов [PERSON] з визнанням за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], померлого 24.07.2007 р. на 1/3 частину спадкового майна у виді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. К. Цеткін, 31 та складається з одного камяного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 26,7 кв.м, гаражу під літ. «Б», двох сараїв під літ. «В» і «Е», вбиральні під літ. «Г», душу під літ. «Д», бесідки під літ. «Ж», літньої кухні під літ. «З», споруд під №№ 1-4, в задоволенні решти позову відмовлено було встановлено, що спірний спадковий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами саме у вищевказаному складі нерухомого майна (будівель і споруд) за вказаною адресою був набутий спадкодавцем [PERSON], померлим 24.07.2007 р., на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 10.10.1996 р. (реєстр. № 2157) (а.с. 25, а.с. 7 цивільної справи № 509/1002/15). Також, у вказаному рішенні Овідіопольського райсуду Одеської області від 03.06.2015 р., яке набрало законної сили 15.06.2015 р. було встановлено, що після отримання у дар спадкодавцем [PERSON] вказаного будинку, в наступному, до житлового будинку була самочинно зведена прибудова під літ. «а», тамбур під літ. «а1», ганок під літ. «а2» і відповідно самочинно збільшена загальна та житлова площа спадкового будинку, у звязку з чим, при ухваленні вказаного рішення, суд дійшов висновків, що самочинно побудоване нерухоме майно у виді прибудови під літ. «а», тамбуру під літ. «а1», ганку під літ. «а2» - не входить до складу спадщини (спадкової маси) і відповідно, спадщина відкрилась лише на нерухоме майно, набуте спадкодавцем на законних підставах і вказаного у вищевказаному договорі дарування, тобто предметом спадщини (спадкової маси), на яку відкрилася спадщина є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який складається з одного камяного житлового будинку під літ. «А», загальною площею 26,7 кв.м, гаражу під літ. «Б», двох сараїв під літ. «В» і «Е», вбиральні під літ. «Г», душу під літ. «Д», бесідки під літ. «Ж», літньої кухні під літ. «З», споруд під №№ 1-4 (а.с. 10-14 цивільної справи № 509/1002/15). При чому, суд не приймає до уваги визнання відповідачем позову у повному обсязі з огляду на те, що відповідач прийняв спадщину після смерті спадкодавця і відповідно до ст. 1273 ЦК України та у строки, передбачені ст. 1270 ЦК України не відмовився від прийняття спадщини з урахуванням вимог наведеного вище п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування". На підстав викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову про визнання права власності за позивачками в порядку за законом після смерті їхнього чоловіка та батька - спадкодавця [PERSON], померлого 24.07.2007 р. по 1/3 частині за кожною вищевказаного спадкового будинку, за виключенням самочинних будівель і споруд - прибудови під літ. «а», тамбуру під літ. «а1», ганку під літ. «а2», які не входять до спадкової маси і відповідно за Законом не можуть успадковуватись ні позивачками, ні відповідачем, а можуть бути предметом спору щодо успадкування за законом права власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього самочинного будівництва.

Outcome: partial