Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП "Центр Державного земельного кадастру", в якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 14 157, 67 грн., яка складається з: заборгованість по заробітній платі - 2108,75 грн. 75 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку - 12048 грн. 92 коп., а також просила стягнути на свою користь 1000 грн. моральної шкоди, завданою невиплатою належних їй при звільненні коштів. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала у трудових відносинах із відповідачем з 10.10.2011р. 31.03.2016 р. позивач була звільнена з займаної посади за п.5 ст 36 КЗпП України на підставі наказу №61-к від 31.03.2016 року, та в порушення чинного трудового законодавства з нею не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 3493,25 грн. У квітні місяці 2016 року їй було виплачено 1284,50 грн, тому борг підприємства перед нею скоротився до 2208,75 грн.; у жовтні 2016 року їй було перераховано ще 100,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 2108,75 грн., що також підтверджується довідкою Житомирської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" №64 від 09.11.2016р. Вказує, що невиплата належних сум при звільненні призвело до скрутного фінансового становища, несвоєчасності сплати комунальних платежів, незабезпечення основних потреб існування, що вимагало від позивачки додаткових зусиль для організації свого життя та завдало моральних страждань. Представник позивачки у судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 15). Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про що є докази в матеріалах справи (а.с. 12), про причини своєї неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань, заперечень до суду не подав. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд дослідив матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із відповідачем, п рацюючи з 10.10.2011 у Житомирській регіональній філії ДП "Центр ДЗК" на посаді інженера сектору заповнення бланків державних актів (а.с. 7), а з 01.02.2016 року - на посаді техніка-землевпорядника (а.с. 8). 31.03.2016 р. позивач була звільнена з займаної посади за п.5 ст 36 КЗпП України на підставі наказу №61-к від 31.03.2016 року, та в порушення чинного трудового законодавства з нею не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 3493,25 грн. У квітні місяці 2016 року їй було виплачено 1284,50 грн, тому борг підприємства перед нею скоротився до 2208,75 грн.; у жовтні 2016 року їй було перераховано ще 100,00 грн. Згідно довідки Житомирської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" №64від 09.11.2016 р. заборгованість по заробітній платі ЖРФ ДП "Центр державного земельного кадастру" перед [PERSON] станом 09.11.2016 р. становить 2108,75 грн. (а.с. 9). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Реалізація зазначених конституційних прав громадян врегульована Законом України від "Про оплату праці" 24 березня 1995 р. N 108/95-ВР, Кодексом законів про працю України (далі КЗпП), іншими законодавчими та нормативними актами. Так, ст. 1 Законом України від "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. За змістом вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача ДП "Центр державного земельного кадастру" заборгованості по заробітній платі в розмірі 2 108, 75 грн. Статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 8 цього Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата за останні два оплачувані місяці роботи [PERSON] становить: (1378,00 грн + 1378,00 грн) / (21 р.д. + 22 р.д.), де 2756,00 грн. сума МЗП на лютий та березень 2016 р.; 43 р.д. - сумарна кількість робочих днів за лютий та березень 2016 р. Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в період з 31.03.2016 р. (день звільнення) до 29.12.2016 р.(день подачі позову), що підлягає стягненню з ДП "Центр державного земельного кадастру" на користь [PERSON] становить 64,09 грн. х 188 р.д. = 12048,92, де 64,09 грн. - середньоденна заробітна плата, що передувала звільненню; 188 р.д. - сумарна кількість робочих днів затримки розрахунку (згідно листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 р. N 10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік"). Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, суд вважає доведеними обставини, що через невиконання ст. 116 КЗпП України відбулося порушення трудових прав позивачки, внаслідок чого остання була тривалий час позбавлена можливості отримати належну їй заборгованість по заробітній платі та розпоряджатися нею на власний розсуд, що призвело до втрати нормальних зв'язків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, та остання вимушена в судовому порядку відновлювати свої порушені трудові права, а тому суд, виходячи з принципів виваженості, розумності і справедливості, вважає за можливе вимогу щодо відшкодування завданої моральної шкоди задовольнити у заявленому розмірі 1000 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу майнового характеру в сумі 640,00 грн. та за вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 640, 00 грн., а разом 1280 грн.

Outcome: approved