Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області із вищевказаним позовом. Позов мотивував тим, що на протязі із червня 2005 року він відкрито та безперервно володіє та користується виробничим будинком, призначення -склад-кузня, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки директора ТОВ "Яблунівське", яке є правонаступником КСП "Авангард" спірний склад-кузня на балансі ТОВ "Яблунівське" не перебуває. Згідно інформаційної довідки № 3210 від 29.09.2017 року ПП "Бюро послуг та консультацій" право власності на склад-кузню, який розташований за адресою: [ADDRESS] в КП Лубенське МБТІ не зареєстроване. При зверненні до нотаріальної контори по питанню оформлення права власності та в державну реєстраційну службу по питанню державної реєстрації права власності, позивачу було роз"яснено, що посвідчення договорів купівлі продажу нерухомого майна, яке підлягає реєстрації, проводиться після подачі правовстановлюючих документів щодо належності цього майна власникові. На даний час право власності складу -кузні в КП "Лубенське МБТІ" не зареєстровано і тому позивач не має можливості нотаріально посвідчити зареєструвати своє право власності на дане нерухоме майно. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд винести рішення, яким визнати за ним право власності на нерухоме майно, призначення склад -кузню, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився, проте надав заяву, в якій прохає суд розгляд справи провести за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю. Представник від відповідача в судове засідання не з"явився, проте надав письмову заяву про слухання справи без участі представника, позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що на протязі із червня 2005 року [PERSON] відкрито та безперервно володіє та користується виробничим будинком, призначення - склад-кузня, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки директора ТОВ "Яблунівське", яке є правонаступником КСП "Авангард" спірний склад-кузня на балансі ТОВ "Яблунівське" не перебуває. Згідно інформаційної довідки № 3210 від 29.09.2017 року ПП "Бюро послуг та консультацій" право власності на склад-кузню, який розташований за адресою: [ADDRESS] в КП Лубенське МБТІ не зареєстроване. При зверненні до нотаріальної контори по питанню оформлення права власності, та в державну реєстраційну службу по питанню державної реєстрації права власності, позивачу було роз"яснено, що посвідчення договорів купівлі продажу нерухомого майна, яке підлягає реєстрації, проводиться після подачі правовстановлюючих документів щодо належності цього майна власникові. У відповідності листа №12/5-126 від 23.03.1999 р. Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України, що об'єкти збудовані до 05 серпня 1992 року тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається Бюро технічної інвентаризації. Так, в узагальненні ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» з даного питання зазначено наступне. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, яка була чинною до 13.12.1995, реєстрації підлягали усі будинки і домоволодіння, які були закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, на підставі документів, що підтверджують право власності. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад, які є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалось в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання Постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права, а записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. На даний час технічний паспорт на виробничий будинок склад -кузню в [ADDRESS], виготовлено ФОП [PERSON] від 29.09.2017 року , ринкова вартість об"єкту оцінки становить 95 712 грн. Згідно довідки Їсковецької сільської ради від 28.09.2017 року № 742 , дійсно приміщення складу та кузні в с. Яблунівка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки ТОВ "Яблунівське" від 22.11.2017 року № 17 , приміщення складу та приміщення кузні на території току за адресою: [ADDRESS], на балансі ТОВ "Яблунівське" не перебуває. Згідно наданої довідки ПрАТ Райз- Максимко Чорнухинською філією від 28.03.2018 року, станом на 01.01.2018 року приміщення складу та кузні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на балансі даного підприємства відсутні. Згідно ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіла чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п"яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У розумінні цієї статті володілець має бути визнаний таким, що добросовісно заволодів нерухомим майном, якщо не буде доведено, що він, набуваючи майно у володіння, знав або повинен був знати про незаконність такого набуття, зокрема про те, що особа, у якої він придбав майно, не мала права його відчужувати: тобто якщо не спростовується факт його добросовісності як обов'язкової умови володіння з метою набуття прав власності. Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Відповідно доп. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року можливість пред"явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв"язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник . У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З огляду на вказані обставини, а саме факт добросовісного і відкритого користування нерухомим майном на протязі 12 років, а також на те, що визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси осіб, є всі підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за [PERSON], а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved