Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

29 жовтня 2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] Федерації, в якому просять стягнути з [PERSON] Федерації на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 131 366 (один мільйон сто тридцять одна тисяча триста шістдесят шість) гривень 43 копійки, що є еквівалентом 35000,00 (тридцять п"ять тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позову; стягнути з [PERSON] Федерації на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 131 366 (один мільйон сто тридцять одна тисяча триста шістдесят шість) гривень 43 копійки, що є еквівалентом 35000,00 (тридцять п"ять тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позову; стягнути з [PERSON] Федерації на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 131 366 (один мільйон сто тридцять одна тисяча триста шістдесят шість) гривень 43 копійки, що є еквівалентом 35000,00 (тридцять п"ять тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позову. В обгрунтування позовних вимог вказують, що в квітні 2014 року після незаконної анексії [PERSON] Федерацією Автономної Республіки Крим, та на момент початку другої фази збройної агресії [PERSON] Федерації проти України на території Луганської та Донецької областей України, [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], [PERSON], [INFO], уродженка м. Борщов, Тернопільської області, перебуваючи у спільному шлюбі, під час якого народився 21.05.1993 року син, [PERSON], були зареєстровані та проживали всі разом за адресою: пр-т Київський, буд. 55 літера "б" кв. 38, м. Донецьк, Донецької області України. До початку збройної агресії [PERSON] Федерації та подальшої незаконної окупації частини території Донецької області вони, були повноправними громадянами своєї країни, мали налагоджений побут, вели повноцінне життя. Після трагічних подій на майдані та анексії Кримського півострова [PERSON] Федерацією у березні 2014 року політико-економічна ситуація у місті Донецьк почала різко загострюватися, стало небезпечно висловлювати свою думку про те, що відбувається в регіоні, погіршилося відношення до культурних традицій українського народу, зменшилося використання української мови у повсякденному житті громадян. Стрімкі зміни у життєдіяльності регіону торкнулися в цілому Донецького регіону та їх сімї зокрема. Так, з березня 2014 року у місті Донецьк відбувалися проросійські мітинги під прапорами [PERSON] Федерації за участі громадян [PERSON] Федерації. Риторика осіб, які виступали на таких мітингах, щоразу ставала жорсткішою, нетерпимішою щодо влади України та, власне, України як держави. Частіше звучати гасла про відокремлення так званої "Новоросії" від України та про проведення референдуму за кримським сценарієм. 11 травня 2014 року у місті Донецьк було проведено так званий референдум щодо визначення статусу Донецької області. Цей захід проводився поспіхом, так звані бюлетені були надруковані на звичайних принтерах або скопійовані, не містили жодних захисних елементів. Спостерігачі будь яких незалежних чи правозахисних організацій під час проведення псевдореферендуму були відсутні. Їх сім"я участі у так званому "референдумі" не брала. У травні 2014 року у їх місто прибуло багато озброєних людей в військовій формі. На бойовій техніці, що курсувала містом та використовувалася збройними формуваннями РФ, були прапори [PERSON] Федерації. Окупанти були озброєні автоматичною вогнепальною зброєю. Пізніше розпочалися систематичні обстріли зі сторони російських збройних формувань по об"єктах соціальної інфраструктури міста, адміністративних будівлях та житлових кварталах. Під час обстрілів перебувати на вулицях міста було небезпечно. Через систематичні обстріли міста розпочалися проблеми із поставками продуктів харчування у продовольчі магазини міста, як наслідок - проблеми із купівлею продуктів першої необхідності. З квітня 2014 року вони спостерігали, як активна проукраїнська позиція сприймалася вкрай негативно проросійськими активістами та окупантами. Проживання на окупованій території Донецької області, внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації проти України, стало неможливим через наявність реальної загрози для життя та здоров"я всієї їх родини. Вони змушені були переїхати до міста Рівне, де довелося пристосовуватися до нових життєвих умов та займатися працевлаштуванням з метою забезпечення елементарних життєвих потреб.. Вони знаходяться у пригніченому стані, не мають впевненості у завтрашньому дні. Все це трапилося у їх житті в результаті військового вторгнення і окупації частини Донбасу [PERSON] Федерацією, в тому числі і міста Донецьк (Донецька область), де знаходився їх дім. Після переїзду їх соціально-побутове становище вкрай погіршилося, адже вони втратили все своє майно, вільне спілкування з друзями та родичами, налагоджений побут, можливість планувати своє життя. Змушена зміна місяця проживання, погіршення звичних умов життя, довготривале перебування в стані стресу, втрата надії на повернення додому негативно відобразилися на стані їх фізичного та психологічного здоров"я. Зазначене завдало і продовжує завдавати чималих моральних страждань. Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 10 грудня 2018 року з повідомленям (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву та заперечень.\~ У судове засідання позивачі не з"явились, до початку розгляду справи надали заяву про підтримання позову у повному обсязі та розгляд справи за їх відсутності. Відповідач, який про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся через Посольство [PERSON] Федерації, в судове засідання 10 грудня 2018 року та судове засідання 11 січня 2019 року не з"явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Встановлено, що позивачі [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], [PERSON], [INFO], уродженка м. Борщов, Тернопільської області, [PERSON], [INFO] є громадянами України, були зареєстровані\~ за адресою: [INFO] літера "б" кв. 38, м. Донецьк, Донецької області України. Відповідно до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №5612000124 від 21.10.2014 року, №5612000790 від 21.10.2014 року, №5612000791 від 26.02.2015 року, позивачі вимушені були переміститися з пр-ту Київський, буд. 55 літера "б" кв. 38, м. Донецьк, Донецької області України до [ADDRESS]. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 22 листопада 2017 року у справі №569/13716/17, встановлено факт вимушеного переселення [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у жовтні 2014 року та [PERSON], [INFO], у вересні 2014 року з окупованої території Донецької області України відбулося внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації проти України та окупації [PERSON] Федерацією частини території Донецької області України. Обставини, зазначені в заяві та встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, відповідно до вимог ч. ч. 3, 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні вимог позивачів про компенсацію моральної шкоди суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення Європейського суду з прав людини у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v. TURKEY (Article 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998), відповідно до якого Турецька Республіка зобов"язана сплатити позивачу компенсацію, зокрема, й за моральні страждання через незаконну окупацію північної частини Кіпру, де народилась та проживала позивач, турецькими Збройними Силами. В рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що внаслідок окупації північної частини території Кіпру позивач зазнала моральних страждань, які полягали в психологічному стражданні через неможливість проживати на території, де вона народилась та законно мешкала, відчутті страху та безпорадності. Крім того суд також врахував моральні страждання позивача через змушене переселення із північної території Кіпру, де вона народилась та законно мешкала до моменту окупації цієї частини Кіпру турецьким Збройними Силами. Отже, виходячи із норм, закріплених у Європейській Конвенції, можна зробити висновок, що Європейський суд з прав людини, затвердивши "Правила суду - компенсація шкоди", виходив із того, що збитки, нанесені особі через порушення прав та законних інтересів, встановлених в Європейській Конвенції, можуть мати не тільки матеріальний, а й моральний характер, а також мати характер множинності. Враховуючи тривалість порушень прав та законних інтересів позивачів, а саме більше чотирьох років, та врахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачами спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені [PERSON] Федерацією відносно них. Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачам моральну шкоду, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини. Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v. TURKEY (Article 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998), Турецька Республіка має сплатити позивачу компенсацію у розмірі 20 000 кіпрських фунтів (станом на 01.01.1998 р. Європейський Союз при підготовці до запровадження єдиної валюти ЄС - євро, виходив із співвідношення 0,585274 кіпрських фунтів за 1 євро, і таке відношення було актуальним на момент розгляду спору в Європейському суді з прав людини). Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачам моральних страждань, які полягають у порушенні налагодженого способу життя та змушення позивачів докладати зусиль для досягнення звичного життя, суд вважає достатнім розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду у сумі 1 131 366,43 грн., який на день пред"явлення позовної вимоги до суду за офіційним курсом НБУ є еквівалентом в 35000 Євро для кожного. Пунктом 1 Будапештського меморандуму передбачено, що [PERSON] Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов"язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України. Згідно пункту 2 Будапештського меморандуму, що [PERSON] Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов'язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об"єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров"я людини, а також нанесення шкоди її майну. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і [PERSON] Федерацією, Договір між Україною і [PERSON] Федерацією про українсько-російський державний кордон, [PERSON] Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, а тому суд доходить до висновку про відсутність у неї судового імунітету. Враховуючи те, що позивачами наведені обґрунтовані правові докази вини відповідача, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивачів, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для ухвалення рішення про стягнення моральної шкоди на користь позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved