Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 07 жовтня 2011 року у Заводському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції за актовим записом №492; після розірвання шлюбу змінити прізвище "[PERSON]" на своє прізвище до шлюбу "[PERSON]"; стягнути з відповідача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору та витрат за надання їй правової допомоги при зверненні до суду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 07 жовтня 2011 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини припинені з початку травня 2017 року з причин психологічного характеру , які не дозволяють їм надалі бути разом. Відповідач виявився неготовим до сімейного життя та виконання обов'язків чоловіка і батька. Відповідач не ніс ніякої відповідальності за сім'ю, в тому числі і щодо їх матеріального забезпечення, вони виживали лише завдяки батькам чоловіка, які допомагали в утриманні дитини та її, і самі вони, а не працездатний відповідач, забезпечували їх родину матеріально. Відповідач байдуже відносився до потреб родини, не займався вихованням дитини, не допомагав у побуті. У теперішній час вона прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу, оскільки подальше перебування у зареєстрованих відносинах є недоцільним, родина їх розпалась остаточно, шлюб необхідно розірвати. Син після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з позивачем, з відповідача у встановленому законом порядку будуть стягнуті аліменти на утримання дитини. Спору про поділ майна між ними немає. Після розірвання шлюбу позивач бажає змінити прізвище "[PERSON]" на своє прізвище до шлюбу "[PERSON]". Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав у повному обсязі, заперечував проти стягнення з нього витрат на правову допомогу, просить розглядати справу за його відсутності. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 07 жовтня 2011 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за №492 (а.с.9). Від шлюбних відносин сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис за №76 від 07 лютого 2014 року (а.с.8). Судом встановлено, що подальше сумісне життя і збереження сім'ї стало неможливим. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права та інтереси їх дітей, фактичні шлюбні відносини припинені з травня 2017 року попричині психологічного характеру, відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу. За ч.1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, та не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Абзацом 4 п.48 постанови Пленуму Верховного Суду України від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем наданий суду договір від 23 травня 2017 року, згідно якого адвокат Ярош І.В. надала юридичну послугу. яка полягає у складанні позовної заяви про розірвання шлюбу, за що сплачено 500 гривень. З наданих позивачем документів не вбачається розрахунку витрат на правову допомогу, тому це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Приймаючи до уваги бажання позивача змінити своє прізвище «[PERSON]», яке було змінено при укладанні шлюбу, на її дівоче прізвище «[PERSON]», суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, після розірвання шлюбу змінити позивач ушлюбне прізвище «[PERSON]» на дошлюбне - «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved