Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Керівник Миколаївської місцевої прокуратури №1 13 квітня 2016 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати пункт 2 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №21 від 11 червня 2015 року "Про продаж земельних ділянок", та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим [NUMBER], площею 0,0160 га, розташованої по [ADDRESS] укладений 10 грудня 2015 року між Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області та [PERSON], посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Мартинюк О.Б. 10.12.2015 року, про що в державному реєстрі правочинів вчинено запис за № 781. Також просив стягнути з відповідачів на користь прокуратури Миколаївської області судовий збір, сплачений за подання позову. Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що Коблівською сільською радою всупереч встановленій ст.ст.85, 88 Водного кодексу України, ст.60 Земельного кодексу України забороні на продаж земельних ділянок прибежних захисних смуг у приватну власність продано [PERSON] земельну ділянку, розташовану в межах прибережної захисної смуги Чорного моря. Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та письмові заперечення проти позову, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що п.п.6,7 ст.88 Водного кодексу України передбачають виняток з встановлених законом розмірів прибережних захисних смуг для земельних ділянок, розміщених у межах існуючих населених пунктів, для яких прибережна захисна смуга встановлюється не автоматично, а з урахуванням містобудівної документації або за окремими проектами землеустрою; продана земельна ділянка на час прийняття рішення перебувала у комунальній власності, відноситься до земель рекреаційного призначення та ніколи не відносилась до водного фонду, а тому при прийнятті рішення сільська рада діяла відповідно до ст.128 ЗК України і підстави для відмови у продажу землі були відсутні; крім того, оспорюване рішення є ненормативним актом органу влади, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмових запереченнях, зокрема, підтримав підстави заперечень, зазначених відповідачем Коблівською сільською радою, та зазначав, що оскільки договір купівлі-продажу земельної ділянки не є актом нормативного характеру та є похідним від оспорюваного рішення, вимоги в частині визнання його недійсним задоволенню не підлягають; відповідно до Генерального плану с.Коблеве спірна земельна ділянка входить до меж населеного пункту, є забудованою з дотриманням вимог чинного на час забудови законодавства, знаходиться поряд з іншими об"єктами забудови у густо забудованому місці та поза межами прибережної захисної смуги, встановленої раніше прийнятою містобудівною документацією. Також посилався на відсутність передбачених практикою Європейського суду з прав людини підстав для позбавлення відповідача належного йому майна у зв"язку з відсутністю шкоди суспільним інтересам внаслідок укладення спірного договору купівлі-продажу. Заслухавши пояснення прокурора та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що пунктом 2 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області №26 від 01 липня 2014 року (а.с.9) вирішено продати [PERSON] земельну ділянку площею 0,0160 га, на якій розташовано нерухоме майно торгівельний павільйон, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі - комерційне призначення під розміщення торгівельного павільйону, яка розміщена в межах території Коблівської сільської ради за адресою [ADDRESS] Відповідно до вказаного рішення між Коблівською сільською радою Березанського району та [PERSON] 10 грудня 2015 року укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, посвідчений нотаріально за №781 (а.с.10-12), предметом якого є земельна ділянка площею 0,0160 га, кадастровий номер [NUMBER], розміщена в межах території Коблівської сільської ради Березанського району за адресою [ADDRESS], на якій знаходиться нерухоме майно - торгівельний павільйон, який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Коблівської сільської ради 21 серпня 2012 року. Зазначені обставини підтверджені також витягом з поземельної книги, даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.16-27). З повідомлення відділу Держгеокадастру у Березанському районі Миколаївської області вбачається, що відстань земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] загальною площею 0,0160 га для комерційного використання від урізу Чорного моря до південної межі становить 120-130 м., до північної - 135-140 м. (а.с.13 на звороті). За положеннями ст.88 Водного кодексу України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Посилання відповідачів на встановлення іншого розміру прибережної захисної смуги містобудівною документацією у судовому засіданні не підтвердилося. Так, з оглянутих судом у судовому засіданні Генерального плану с.Коблеве, затвердженого рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 28 від 16 грудня 2014 року (а.с.104-135), та технічної документації із земелеустрою щодо складання документів по встановленню та зміні меж населеного пункту с.Коблеве (а.с.82-103) вбачається, що спірна земельна ділянка перебуває у межах с.Коблеве, встановлених відповідно до рішення Миколаївської обласної ради № 2 від 23 вересня 2011 року "Про встановлення та зміну межі населеного пункту Коблеве Березанського району Миколаївської області" на підставі відповідної документації із землеустрою (а.с.123-124), на момент укладення договору купівлі-продажу відносилась до земель житлової та громадської забудови. Відповідно до схеми проектних планувальних обмежень до Генерального плану с.Коблеве ним встановлена як пропозиція, що потребує розробки спецпроекту, прибережна захисна смуга, яка співпадає з пляжною зоною, та за межами якої перебуває спірна земельна ділянка (а.с.122-125). Генеральним планом с.Коблеве визначено існування планувальних обмежень природоохоронного значення, якими, зокрема, є система прибережних захисних смуг моря і лиману, та необхідність розробки проекту встановлення меж прибережних захисних смуг акваторії моря та лиману (111-112, 114-115). Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 7 від 16 грудня 2014 року (а.с.120) надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо встановлення меж водоохоронної зони та прибережної захисної смуги в межах села Коблеве, який на даний час не затверджено, що сторонами не оспорюється. Як вбачається з п.7 ч.1 ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", містобудівна документація - це затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій. Оскільки на даний час межі прибережної захисної смуги на території с.Коблеве Березанського району Миколаївської області не є затвердженими, тому її розміри визначаються законом. Таким чином, спірна земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги Чорного моря на території населеного пункту с.Коблеве. Відповідно до ст.ст.85,88 Водного кодексу України, ст.ст.59,84 Земельного кодексу України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей. Отже, надання земель прибережної захисної смуги уздовж моря у приватну власність законодавством не передбачено. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Порядок продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності врегульовано ст.ст.127, 128 ЗК України. Згідно зі ст.127 ЗК України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності громадянам та юридичним особам, які мають право на набуття земельних ділянок у власність, а також іноземним державам відповідно до цього Кодексу. Продаж земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам здійснюється на конкурентних засадах (аукціон, конкурс), крім викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що є власністю покупців цих ділянок (ч.2 ст.127 ЗК в редакції станом на момент прийняття спірного рішення). Посилання відповідачів на відсутність підстав для відмови Коблівською сільською радою у продажу спірної земельної ділянки суперечить п."г" ч.5 ст.128 ЗК України, яка передбачає однією з таких підстав наявність встановленою цим Кодексом заборони на передачу земельної ділянки у приватну власність. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (п.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). Таким чином, оскільки п.2 рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 11 червня 2015 року №21 про продаж земельної ділянки [PERSON] суперечить зазначеним нормам законодавства, він підлягає визнанню незаконним та скасуванню на підставі ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". Рішення Конституційного Суду України 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009, на висновки якого щодо ненормативного характеру актів органів місцевого самоврядування посилаються відповідачі як на підставу своїх заперечень щодо неможливості задоволення судом вимог про скасування спірного рішення сільської ради, стосується повноважень органів місцевого самоврядування у частині скасування та зміни власних рішень і жодним чином не регулює повноваження суду, встановлені цивільним процесуальним законодавством України, та не скасовує передбачені ст.16 ЦК України способи захисту цивільних прав, у тому числі шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п.10 ч.2 ст.16 ЦК України). Тому звернення прокурора до суду з вимогою про скасування рішення сільської ради, яке є ненормативним актом, є належним способом захисту інтересів держави. Відповідно до ч.6 ст.128 ЗК України, рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, який підлягає нотаріальному посвідченню. Документ про оплату є підставою для видачі державного акта на право власності на земельну ділянку та її державної реєстрації (ч.7 ст.128 ЗК України). Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Виходячи із зазначених норм та враховуючи, що рішення, на підставі якого відповідачами укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10.12.2015 року, скасоване судом, зазначений договір підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Частиною 1 ст.319 та частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як зазначив в правовій позиції Верховний Суд України у справі №6-92ц13 від 18.09.2013 р., створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (п.54 рішення). Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Аналогічного висновку Верховний Суд України дійшов і у справі № 6-2510цс15 від 16 грудня 2015 року, при розгляді якої Судом сформовано правову позицію, відповідно до якої прийняття рішення про передачу земель державної власності в комунальну власність, а також земельної ділянки в приватну власність із земель відповідно державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України). Отже правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. При ухваленні цього рішення суд враховує, що відповідачем [PERSON] право власності набувалось внаслідок прийняття органом місцевого самоврядування протизаконного рішення, тобто було порушено суспільний інтерес щодо правильного застосування законодавства, порядок позбавлення права власності на незаконно набуте майно передбачений законодавством, та вважає, що у даному випадку наявна справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника. На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь прокуратури пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved