Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

13.11.2013 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки, площею 6,86 га, що знаходиться на території Нововознесенської сільської ради Маловисківського району. 01.03.2007 року між ним та СТОВ було укладено договір оренди землі, який не відповідає вимогам закону, не містить всих істотних умов передбачених ст. 15 Закону України " Про оренду землі" та крім того, він не підписував даний договір та не знав про його наявність поки не звернувся до відділу земельних ресурсів. Тому просить визнати поважними причини пропущення позовної давності, визнати договір недійсним та повернути йому земельну ділянку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивач регулярно отримував орендну плату, ніяких претензій з приводу укладеного договору не пред»являв, даний договір набрав чинності з моменту його державної реєстрації, даний договір він отримав, про що свідчить його підпис в журналі, крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом його порушеного права. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 6,86 га, що знаходиться на території Нововознесенської сільської ради Маловисківського району, відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ІІІ -КР № 018505, виданого 12.06.2002 року на підставі розпорядження голови Маловисківської РДА від 28.03.2002 року № 88-р. 01.03.2007 року було укладено договір оренди землі № 191 між орендодавцем [PERSON] та СТОВ Агрофірма "Нововознесенська", який зареєстровано у Маловисківському відділі ДП « Кіровоградська регіональна філія Центру державного земельного кадастру» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 07.12.2008 року за № 040937400010. До даного договору було складено акт приймання- передачі земельної ділянки від 01.03.2007 року. Відповідно до висновку експерта № 1851 від 06.01.2014 року підпис від імені [PERSON] в договорі оренди землі № 191 від 01.03.2007 року укладений між [PERSON] та СТОВ АФ « Нововознесенська» в графі « орендодавець» та акті приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 01.03.2007 року виконані не самим [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст..ст. 13,14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною першою статті 15 Закону України « Про оренду землі» визначено істотні умови договору оренди. І відсутність хоча б однієї із цих істотних умов, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним. Частиною першою статті 14 Закону України « Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною ( сторонами), згідно ч.2 ст. 207 ЦК України. Статтею 215 ЦК України, передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Стаття 203 ЦК України передбачає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. А саме- зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками ( усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, в судовому засіданні встановлено, що підпис в договорі оренди землі № 191 від 01.03.2007 року здійснено не орендодавцем, а іншою невідомою особою, яка при цьому не мала повноважень на укладення договору так як позивач нікого не уповноважував на його підписання та укладення. Тобто, договір оренди земельної ділянки позивачем, який є власником земельної ділянки не підписано, а отже, в момент його вчинення не було сторонами дотримано вимог, передбачених ст.. 203 ЦК України. Представник відповідача посилається на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом порушеного права, так як в журналі видачі договорів оренди після державної реєстрації власникам, який заведений СТОВ " Агрофірма " Нововознесенська" в графі № 240 виконаний позивачем підпис свідчить про отримання ним копії договору оренди землі, але суд вважає, що пропущено з поважних причин. Адже, як пояснив в судовому засіданні позивач він не пам"ятає чи він дійсно ставив свій підпис в журналі та за що саме, крім того, стверджує, що копії договору немав, доки не звернувся до відділу Держземагенства та не отримав у них копію, тобто в жовтні 2013 року, що підтверджується довідкою начальника відділу Держземагенства. Також суд вважаючи, що позивачем пропущено строк з поважних причин, враховує його посаду- начальника Маловисківського районного відділу головного управління МНС України, виконання посадових обов"язків яким потребує значного часу. Відповідач користуючись земельною ділянкою належною позивачу на праві приватної власності не маючи на те законних підстав, так як між сторонами договір не укладався, порушив його право власності, а отже, позивач отримував орендну плату як компенсацію збитків завданих користуванням належною йому землею іншою особою без достатніх на те правових підстав. Відповідно до ст.. 34 Закону України « Про оренду землі», передбачено повернення орендодавцеві земельної ділянки на умовах, визначених договором у разі припинення або розірвання договору оренди землі. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним або який визнано недійсним. У такому випадку вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, може бути пред»явлена тільки стороні недійсного правочину. Тому за таких обставин, суд вважає, що даний договір оренди є недійсним, позивачем пропущено строк звернення до суду за захистом порушених його прав з поважних причин, а позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в порядку ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та підтверджені документально судові витрати.

Outcome: approved