Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області, [PERSON] , в якому (з урахуванням доповнення до позовної заяви від 12.06.2020) просить визначити йому додатковий строк тривалістю в два місяці, для прийняття спадщини за заповітом, що залишилася після смерті його бабусі - [PERSON] , що народилася [INFO] та померла [INFO] в [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він не звернувся вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини із поважних причин, оскільки є юридично необізнаним і не знав про необхідність оформлення спадщини в шестимісячний строк після смерті його бабусі, вказав на відсутність коштів на юридичну допомогу, а також позивач вважав, що прийняв спадщину, оскільки має на руках заповіт і державний акт на земельну ділянку, тому відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 21.04.2020 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 27.07.2020 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження та відкрито провадження з викликом учасників справи в підготовче засідання, що було призначене на 26.08.2020, яке неодноразово відкладалось через неявку учасників справи та неможливість розгляду справи на підставі наявних доказів. Ухвалою суду від 20.10.2020 були витребувані певні докази. Ухвалою суду від 23.12.2020 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.01.2021, також цією ухвалою закрито провадження у справі в частині позовних вимог до Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача позов підтримав, відповідач проти задоволення позову не заперечував. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи що відповідає положенню ч.3 ст.211 та ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] [PERSON] померла у [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконкомом Ланцівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області 19.03.2012 (а.с.4). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі і на земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 2322784000:03:001:0088), розташовану на території Ланцівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, надану для ведення особистого селянського господарства, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЗП № 004210, виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією Запорізької області 07.10.2004 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 543 (а.с.7). Як вбачається з заповіту від 14.12.2004 (реєстровий № 178) складеному [PERSON] , вона своїм заповідальним розпорядженням заповіла вказану земельну ділянку [PERSON] , який народився в с. Білоцерківка Куйбишевського району Запорізької області [INFO] (а.с.5). [PERSON] є внуком [PERSON] , що підтверджується: свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим 05.09.1987 Білоцерківською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області (актовий запис № 14) та свідоцтвом про народження його матері [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим повторно 29.04.2020 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Більмацькому та Розівському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 06, в якому її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтвом про одруження між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 26.09.1981 Білоцерківською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області (актовий запис № 19) (а.с.20-22). [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Більмацької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Плаксіна Сергія Володимировича із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , проте згідно відповіді державного нотаріуса від 05.03.2020 та постанови державного нотаріуса від 05.06.2020 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після неї у зв`язку з пропуском строку на її подання встановленого ст.1270 ЦК України (а.с.8, 18). Згідно матеріалів спадкової справи № 219/2012 заведеної нотаріусом Куйбишевської державної нотаріальної контори спадкоємцем за заповітом, що прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , є її донька [PERSON] , яка 02.11.2016 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 5,1197 га (кадастровий номер 2322784000:03:002:0061), розташовану на території Ланцівської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, надану для товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЗП № 085976, виданого Куйбишевською районною державною адміністрацією Запорізької області 07.11.2005 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010527100002 (а.с.66-97). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до змісту ст.ст.1216-1218, 1220-1221, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Статтею 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року по справі № 6-1320цс17. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути визнані поважними причинами, з яких спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк, однак ці обставини мають бути такими, що унеможливлювали або утруднювали її своєчасне подання. Також, при вирішенні питання поважності причин пропущення позивачем законодавчо встановленого строку для прийняття спадщини, судом враховане наступне. Принцип "пропорційності" тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип "пропорційності", натомість принцип "пропорційності" є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип "пропорційності" як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. За таких обставин вбачається, що позивач, як спадкоємець за заповітом, не подав вчасно заяву про прийняття спадщини через свою юридичну необізнаність і відсутність коштів на юридичну допомогу, що очевидно унеможливлювало або значно утруднювало своєчасне подання такої заяви, тому суд погоджується із тим, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, і вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. Питання розподілу судових витрат сторонами не порушувалось та судом не вирішувалось. На підставі викладеного,

Outcome: approved