Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

У листопаді 2018 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю I-ДП № 031704 виданого 7 березня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської райдержадміністрації № 28-р від 28 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 569 належить на праві власності земельна ділянка [PERSON] площею 9,6300 гектарів, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельної ділянки: 1225255100:03:001:0293. 01 серпня 2014 року між [PERSON] - та Селянським фермерським господарством «Олександро-Володимирівське» було укладено договір оренди земельної ділянки № б/н, відповідно якого, як орендодавець надала в строкове, платне користування земельну ділянку площею 9,6300 га, на строк 5 років, яка належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I -ДП № 031704 виданого 7 березня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської райдержадміністрації № 28-р від 28 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 569. Кадастровий номер земельної ділянки: 1225255100:03:001:0293, що підтверджується наявною копією договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року та акту про передачу та прийом земельної ділянки від 11 вересня 2014 року. Договір оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року зареєстровано реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 вересня 2014 року про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 7005937. Договір оренди земельної ділянки було укладено на строк 5 (п`ять) років, тобто строк дії договору закінчується 11 вересня 2019 року. Відповідно п. 8 Договору оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року, після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендодавець повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендаря про намір продовжити його дію. Якщо в строк не пізніше дня закінчення строку договору Орендодавець не заявив про відмову від продовження строку оренди земельної ділянки, договір автоматично продовжується ще на один строк. Маючи намір не продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року з СФГ «Олександро-Володимирівське», після закінчення строку його дії 11 вересня 2019 року, [PERSON] в жовтні 2018 року повідомила про це керівництво ( голову, засновника) СФГ Олександро-Володимирівське». В свою чергу засновники СФГ «Олександро-Володимирівське» повідомили її про те, що буцім то договір оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року укладений між нею та відповідачем по справі не на 5 років а на 15 років. З метою встановлення дійсного строку оренди земельної ділянки, яка є її власністю на підставі права власності та наявності законних правовідносин з орендарем СФГ «Олександро-Володимирівське» позивач звернулася у жовтні 2018 року до виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області з заявою про отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, яку вона отримала 24 жовтня 2018 року. З вказаної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] стало відомо, що є інформація про державну реєстрацію іншого речового права - договору оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року укладеного між нею - [PERSON] та СФГ «Олександро-Володимирівське», строк дії якого (оренди) складає 15 років та який зареєстровано Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 вересня 2014 року за номером: 7005937. Договору оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року з строком дії на 15 років, зареєстрованого Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 серпня 2014 року за номером запису про інше речове право: 7005937 позивач з СФГ «Олександро-Володимирівське» не укладала, особисто не підписувала та земельну ділянку орендарю за актом передачі прийомки не передавала. Крім того, представник позивача зазначає, що наявна копія договору оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року та акту про передачу та прийом земельної ділянки від 11 вересня 2014 року у позивача містять зазначений строк дії договору оренди 5 років, що відповідає дійсності, але містять не її підписи, а сторонньої особи. Представник позивача вважає, що зазначений договір оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року, зареєстрований 11 вересня 2014 року Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області за номером запису про інше речове право: 7005937 укладений між [PERSON] та СФГ «Олександро-Володимирівське» на строк 15 років укладено з порушенням вимог, встановлених ч.1, 3 ст.203 ЦК України і є таким що порушує права позивача на володіння, розпорядження своїм майном. Вищезазначений спірний договір оренди землі від 01 серпня 2014 року є недійсним, в зв`язку з тим, що власник орендованої земельної ділянки - [PERSON] під час укладання договору оренди земельної ділянки виявляла внутрішню волю щодо передачі своєї земельної ділянки в оренду Відповідачу строком лише на 5 (п`ять) років, а фактично текст договору оренди був змінений з зазначенням строку оренди 15 років, про що сторони не домовлялись, що суперечить внутрішній волі та переконанню власника орендованої земельної ділянки - [PERSON] (Позивач), зазначені обставини не відповідають нормам ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), та є достатніми підставами для визнання спірного договору недійсним за рішенням суду. В зв`язку з цим, представник позивача просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року укладений між [PERSON] і Селянським (фермерським) господарством «Олександро-Володимирівське» та скасувати його державну реєстрацію проведену Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 вересня 2014 року за номером: 7005937. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються із сплати судового збору в сумі 704 грн.80 коп. В судове засідання позивач та його представники [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи, були належним чином повідомленні. 15 вересня 2020 року до канцелярії суді від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, на задоволенні позовних вимогах наполягає. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти позову заперечує в повному обсязі. Представник третьої особи Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Частиною першою статті 4 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено, що відповідно Державного акту на право приватної власності на землю I-ДП № 031704 виданого 7 березня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської райдержадміністрації № 28-р від 28 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 569 [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 9,6300 гектарів, яка розташована на території Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельної ділянки: 1225255100:03:001:0293 (а.с. 10-12). 01 серпня 2014 року між [PERSON] - та Селянським фермерським господарством «Олександро-Володимирівське» було укладено договір оренди земельної ділянки № б/н, відповідно якого, як орендодавець надала в строкове, платне користування земельну ділянку площею 9,6300 га, на строк 5 років, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю I -ДП № 031704 виданого 7 березня 2002 року Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області на підставі розпорядження голови Софіївської райдержадміністрації № 28-р від 28 січня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 569. Кадастровий номер земельної ділянки: 1225255100:03:001:0293, що підтверджується копією договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року та акту про передачу та прийом земельної ділянки від 11 вересня 2014 року. Договір оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року зареєстровано реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 вересня 2014 року про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 7005937 (а.с. 8-9). Договір оренди земельної ділянки було укладено на строк 5 (п`ять) років, тобто строк дії договору закінчується 11 вересня 2019 року. Відповідно п. 8 Договору оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року, після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендодавець повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендаря про намір продовжити його дію. Якщо в строк не пізніше дня закінчення строку договору Орендодавець не заявив про відмову від продовження строку оренди земельної ділянки, договір автоматично продовжується ще на один строк. З метою встановлення дійсного строку оренди земельної ділянки позивач звернулася у жовтні 2018 року до виконавчого комітету Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області з заявою про отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, яку позивач отримала 24 жовтня 2018 року. З вказаної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стало відомо, що є інформація про державну реєстрацію іншого речового права - договору оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року укладеного між - [PERSON] та СФГ «Олександро-Володимирівське», строк дії якого (оренди) складає 15 років та який зареєстровано Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 вересня 2014 року за номером: 7005937 (а.с. 11). Як зазначає представник позивача Договору оренди земельної ділянки № б/н від 01 серпня 2014 року з строком дії на 15 років, зареєстрованого Реєстраційною службою Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області 11 серпня 2014 року за номером запису про інше речове право: [PERSON] з СФГ «Олександро-Володимирівське» не укладала, особисто не підписувала та земельну ділянку орендарю за актом передачі та прийому ділянки не передавала. Наявні у [PERSON] копія договору оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року та акт про передачу та прийом земельної ділянки від 11 вересня 2014 року містять зазначений строк дії договору оренди 5 років (а.с. 7-9). Згідно ухвали суду від 30 листопада 2018 року, судом було витребувано з Селянського фермерського господарства "Олександро-Володимирівське", Софіївської районної державної адміністрації оригінал договору оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року, разом з реєстраційною справою. (а.с.31). На ухвалу суду Софіївська районна державна адміністрація надала копію реєстраційної справи № 7005937, однак оригінал договору оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року ні відповідач, а ні третя особа, не надали. Відповідно до ст.16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст.6 та ст.627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3 ст. 203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. Відповідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Як вбачається із матеріалів справи, ні відповідачем, ні Софіївською районною державною адміністрацією, не було надано суду першої інстанції оригінал оскаржуваного договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року. Таким чином, той факт, що представник відповідача СФГ "Олександро-Володимирівське" не надав суду оригінал договору оренди земельної ділянки від 01.08.2014 року, не пояснив, де може знаходиться вказаний оригінал, може свідчити про те, що договір оренди укладено саме на 5 років, а не на 15 років, як зазначено в інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.10.2018. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). В п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. На підставі наведеного вище суд приходить до висновку, що позовні вимоги представника позивача про визнання правочину недійсним підлягають задоволенню з тих підстав, що відповідачем, та представником відповідача не доведено, що строк дії договору оренди земельної ділянки від 01 серпня 2014 року, а саме 15 років, відповідав волевиявленню позивача. Вирішуючи позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, суд виходить з такого. Частиною 3 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Оскільки відповідно до положень ЗК України, Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права оренди на підставі укладеного договору залежить від державної реєстрації такого права, та з урахуванням існування підстав для визнання договору оренди недійсним, суд вважає, що вимоги про скасування державної реєстрації права оренди за спірним договором оренди земельної ділянки б/н від 01 серпня 2014 року, а також вимоги про припинення права оренди є похідними від вимоги про визнання договору оренди від 01 серпня 2014 року недійсним. У зв`язку з існуванням правових підстав для визнання договору оренди від 01 серпня 2014 року недійсним, суд вважає, що похідні позовні вимоги також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з Селянського фермерського господарства "Олександро-Володимирівське" на користь [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704,80 грн. (а.с.1).

Outcome: approved