Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26 вересня 2014 року померла його мати [PERSON], якій на праві приваної власності належала квартира №65, розташована за адресою: м.Павлоград, вул.Комарова, буд.11. Позивач зазначає, що в встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини він не звернувся до нотаріуса з відповідною заявою. Причиною не подання заяви про прийняття спадщини було те, що він у період з 14 серпня 2014 року по 07 серпня 2015 року знаходився на стаціонарному лікуванні в КЗ "Павлоградський протитуберкульозний диспансер". Вважає, що строк для подання заяви ним пропущено з поважних причини, тому просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Також, додатково у судовому засіданні пояснив, що крім хвороби причиною пропуску строку стало те, що йому повідомили про те, що його мати склала заповіт, яким заповідала все своє майно онучці, тобто доньці позивача, тому він вважає за непотрібне подавати заяву. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду заяву у якій просить суд про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Третя особа у судовому засіданні заперечувала проти позову. В обґрунтування своїх доводів зазначила, що позивач пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини без поважних причин. Вона звернулася вчасно з заявою про прийняття спадщини в інтересах своєї малолітньої доньки. Вислухавши пояснення позивача, третьої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 вересня 2014 року померла [PERSON], яка позивачу доводилася рідною матір'ю, що підтверджується свідоцтвом про смерть та про народження /а.с.3,4/. Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], після смерті останньої було заведено спадкову справу на підставі поданої 04 березня 2015 року заяви третьої особи - [PERSON], як законного представника малолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка доводилася померлій онукою /а.с.23/. Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з пропуском шестимісячного строку звернення з заявою про прийняття спадщини та відсутністю доказів фактичного прийняття спадщини /а.с.25 (на звороті), 26/. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Приписами частин 1 і 2 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що перебуває з позивачем у фактичних шлюбних відносинах. Починаючи з липня 2014 року позивач хворів на туберкульоз. Спочатку близько двох днів він перебував у лікарні ім.Мечнікова у м.Дніпропетровську, після чого близько двох тижнів він перебував в обласному протитуберкульозному диспансері, після чого був направлений на домашнє лікування у м.Павлоград, під час якого позивач приблизно один раз на місяць відвідував лікаря на огляд, весь чей час перебував на домашньому лікуванні. Із зазначених пояснень вбачається, що позивач, перебуваючи на амбулаторному лікуванні, не був фактично позбавлений можливості внаслідок хвороби своєчасно звернутися з заявою про прийняття спадщини. Твердження позивача про перебування на стаціонарному лікуванні у період з 14 серпня 2014 року по 07 серпня 2015 року у КЗ "Павлоградський протитуберкульозний диспансер" не відповідають дійсності, оскільки згідно довідки зазначеного закладу від 26.02.2016р., [PERSON] починаючи з 26 вересня 2014 року по теперішній час на стаціонарному лікуванні не знаходився /а.с.77/. Посилання позивача на те, що причиною неподання заяви про прийняття спадщини була його впевненість у наявності заповіту на іншу особу суд не приймає, оскільки така обставина не перешкоджає поданню заяви у встановлений законом строк. Враховуючи, що позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо поважності пропуску строку прийняття спадщини, не навів поважності причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій щодо подання заяви про прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed