Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

У лютому 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «КРАЇНА» про стягнення страхового відшкодування та пені. Свої вимоги мотивує тим, що 30 серпня 2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля під керуванням [PERSON] У результаті даного ДТП було пошкоджено автомобіль позивача. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ "Страхова компанія "Країна" на підставі полісу АІ № 7342824 та договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів № УА 102824 від 21.11.2014 року, внаслідок чого у позивача виникло право на відшкодування шкоди, завданої ДТП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказала, що згідно висновку експертного дослідження № 795 від 05.10.2015 року, який був проведений на її замовлення, у присутності представника страхової компанії, матеріальний збиток, який було завдано позивачу внаслідок ДТП становить 141 333 грн. 61 коп. 27 жовтня 2015 року відповідач повідомив [PERSON] про рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 49 500 грн. на підставі полісу, а 02.11.2015 року щодо виплати 33 331 грн. 97 коп. на підставі Договору № УА 102824 від 21.11.2014 року. Посилаючись на те, що між нею та страховиком виник спір щодо розміру страхового відшкодування і страховик не здійснив повну оплату відшкодування за договором та полісом, просить стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "Країна" на свою користь недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 58 501 грн. 64 коп., пеню за період з 09.11.2015 року по 02.02.2016 року у сумі 3 229 грн. 20 коп., а також судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у розмірі 20 832 грн. 64 коп. Зазначив, що ними було виплачено страхове відшкодування на користь позивачки у розмірі 82 331 грн. 97 коп. Однак, отримавши від [PERSON] висновок експертного дослідження № 795 від 05.10.2015 року та проаналізувавши його, частина страхового відшкодування належна до сплати на користь позивачки з врахуванням експлуатаційного зносу деталей становить 20 833 грн. 24 коп., саме цю суму вони і визнають (а.с. 29-33). Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 30 серпня 2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Автомобіль «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] належить на праві власності позивачці на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 65). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність автомобіля «ЗАЗ» д.н.з. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ СК «Країна», що підтверджується полісом № АІ /7342824 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 34) та договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів № 49/УА/0102924/3.1.11.1. від 21.11.2014 року (а.с. 35). Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 вересня 2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними (ті самі особи (особа) або правонаступники) і об'єктивними (предмет спору, предмет доказування) межами, за якими сторони чи інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судом у рішенні в такій справі факти і правовідносини. Внаслідок даного ДТП автомобіль «Hyundai Accent» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. 31 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до страхової компанії з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди, а 09 жовтня 2015 року надала заяву про виплату страхового відшкодування ( а.с. 10-11). Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. На виконання вимог ст. 34.2 Закону ПАТ «СК «КРАЇНА» після отримання повідомлення, 03 вересня 2015 року направила на місце знаходження пошкодженого ТЗ спеціаліста (експерта) для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. На огляді також була присутня позивачка. 03 та 30 вересня 2015 року за участю оцінювача, власника ТЗ та представника ПАТ «СК «КРАЇНА» було складено протоколи огляду транспортного засобу, які було підписано сторонами без зауважень (а.с. 53-54). На підставі проведеного огляду ТОВ «Експертум АВЕ» було складено Звіт № 15687 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Hyundai Accent», який становить 82 331 грн. 97 коп. (а.с.36-41). Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 27 жовтня 2015 року відповідачем було затверджено страховий акт № 49/36845/3.2.29 щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 49 500 грн. (за вирахуванням суми франшизи у розмірі 500 грн.) на підставі полісу, про що останню було повідомлено (а.с. 12). 02 листопада 2015 року позивачці було сплачено страхове відшкодування у розмірі 33 331 грн. 97 коп. на підставі Договору № УА 102824 від 21.11.2014 року, про що також вона була повідомлена (а.с. 13). У судовому засіданні представник позивача не заперечував, що відповідачем на користь позивача було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 49 500 грн. та 33 331 грн. 97 коп. Однак, вказав, що розмір матеріального збитку, завданого позивачці згідно висновку № 795 експертного дослідження від 05.10.2015 року, який робився на її замовлення становить 141 333 грн. 61 коп. (а.с. 5-9), а тому, відповідач повинен був ще сплатити на користь [PERSON] 58 501 грн. 64 коп. Суд, досліджуючи висновок № 795 експертного дослідження від 05.10.2015 року та Звіт № 15687 про вартість матеріального збитку, вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Порядок визначення розміру страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування регулюється Законом України «Про страхування». Згідно зі ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. У ст. 9 Закону України «Про стахування» зазначено, що страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до cт. 988 ЦК України та cт. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних, прямих збитків. Пунктом 21.3 Договору добровільного страхування визначено, що у разі завдання шкоди, заподіяної майну третіх осіб, страхове відшкодування розраховується в межах ліміту відшкодування Страховика та визначається Страховиком на підставі калькуляції на відновлення пошкодженого майна або на підставі експертизи відповідно до вартості відновлення пошкодженого майна на день настання страхового випадку. Розрахунок суми відшкодування проводиться з урахуванням експлуатаційного зносу деталей, який розраховується за формулою: Ез=1-С/Цн, де Ез - коефіцієнт експлуатаційного зносу деталей, С- ринкова вартість ТЗ, Цн - ціна нового ТЗ в Україні. Отже, розраховувати суму страхового відшкодування необхідно з урахуванням експлуатаційного зносу деталей, оскільки між сторонами діють договірні відносини. У висновку № 795 ринкова вартість автомобіля «Hyundai» на момент ДТП складає 264 534 грн. 90 коп., а Звітом №15687 встановлено, що вартість нового автомобіля «Hyundai» становила 390 300 грн., беручи до уваги формулу коефіцієнт зносу становить 0,32. Застосовуючи дане значення коефіцієнту експлуатаційного зносу деталей до вартості запасних частин (деталей), що визначена у висновку, сума страхового відшкодування з урахуванням експлуатаційного зносу деталей складає 103 664 грн. 61 коп. 13 617, 00 грн. + 595 грн. + 14 514, 62 грн. + 110 202, 93 грн. * (1-0, 32) = 103 664, 61 грн., де 13 617, 00 грн. + 595 грн. + 14 514, 62 грн. - вартість робіт відповідно до калькуляції Висновку № 795, 110 202, 93 грн. - вартість запасних частин відповідно до калькуляції Висновку № 795. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Зважаючи на викладене, суд, при визначенні розміру матеріальної шкоди, завданої [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, приймає до уваги висновок № 795 експертного дослідження від 05.10.2015 року, а тому відповідач повинен сплатити на користь позивача недоплачену суму страхового відшкодування у розмірі 20 833 грн. 24 коп. (103 664 грн. 61 коп. - 49 500 грн. - 33 331, 997 грн.= 20 833, 24 грн.) Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що спростовують вказаний висновок експертизи та які могли бути підставою неприйняття його судом до уваги. Позовні вимоги щодо стягнення пені задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Позивач просив стягнути пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент прострочення. Згідно зі ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно п. 24.4. договору та п. 15.4 Правил добровільного страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, затверджених головою Правління СК «Країна» у випадку не виконання або неналежного виконання умов договору страхування, сторони договору страхування несуть відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення зобов'язання передбачена ст. 625 ЦК України. У ч. 2 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник (страховик), який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути пеню за кожен день прострочення платежу у розмірі облікової ставки НБ України, а не індекс інфляції та 3 % річних. У зв'язку з тим, що ст. 625 ЦК України не передбачена відповідальність у вигляді стягнення платежу у розмірі облікової ставки НБ України, тому у задоволенні вимоги щодо стягнення пені слід відмовити. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial