Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому неодноразово уточнював та в остаточному варіанті просить поділити частину будинку №24, гараж, сарай, розташовані по 2-му пров. Щорса в м. Житомирі в натурі, враховуючи вартість автомобіля «Mitsubishi L 300», 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] у розмірі 32500 грн., який був відчужений [PERSON] без згоди [PERSON]; поділити в натурі будинок №24 та господарські споруди за вказаною адресою за варіантом №2 судової будівельно-технічної експертизи від 25.12.2012 року; виділити позивачу в натурі частину домоволодіння, яка складається з веранди 15,3 кв.м., коридору 3,85 кв.м., кухні 10,9 кв.м., кімнати 16,2 кв.м., гаражу; виділити відповідачу в натурі 62/200 ідеальних частин домоволодіння, яка складається з коридору 1,65 кв.м., ванни 5,8 кв.м., кімнати 15,4 кв.м., кімнати 23,2 кв.м., сараю; виділити в натурі [PERSON] та [PERSON] по ? частині земельної ділянки площею 0,0675 га розташованої біля будинку по провулку 2-му Щорса, 24 в м. Житомирі, належної сторонам на праві спільної часткової власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію в розмірі 16250 грн. за автомобіль «Mitsubishi L 300», 1988 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який був відчужений без згоди позивача. В обґрунтування позову посилається на те, що під час перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем подружжям було набуто вищезазначені ? частину жилого будинку, земельну ділянку площею 0,0675 га та автомобіль, який відповідач відчужила третій особі без згоди позивача і між сторонами виник спір з приводу поділу спільної власності подружжя. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з підстав, викладених у ньому та просили поділити жилий будинок з господарськими спорудами за другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи, а земельну ділянку за варіантом 2-1 висновку судової земельно-технічної експертизи. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Частинами 1 та 2 ст.24 КпШС України визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним\~\~майном\~\~кожного\~\~з\~\~подружжя\~\~є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Відповідно ч. 1 ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його\~\~спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. За положеннями ч. 2 ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що 17.07.1987 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12.08.2010 року. Під час перебування у шлюбі згідно нотаріально посвідченого договору дарування частини житлового будинку від 05.04.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2489, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках прийняли у дар 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: пров. 2-й Щорса, 24 в м. Житомирі, і право власності сторін було зареєстроване Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації 16.04.2002 року. Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.01.2015 року, за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/4 частину зазначеного житлового будинку на підставі договору дарування від 05.04.2002 року, а за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 62/200 частин цього будинку згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2011 року (справа № 2-433) та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06.12.2011 року (справа № 22ц/0690/957/11). Вищезазначені обставини встановлені рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12.02.2015 року по справі №295/17179/13-ц, яке набрало законної сили, а тому відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи. Зазначеним рішенням суду відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання майна особистою власністю, а також встановлено, що в період часу з 2000 року по 2003 рік за місцем розташування будинку №24 по пров. 2-му Щорса в м. Житомирі здійснювалося будівництва гаражу літ. "Д" та сараю літ. "Е".\~\~ Згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 25.03.2004 року № 156 "Про закінчення будівництвом нових житлових об'єктів малоповерхової забудови, які пред'являються державній комісії для прийняття їх в експлуатацію та оформлення житлових і підсобних приміщень, реконструйованих, розширених в існуючих житлових будинках та новозбудованих або реконструйованих, розширених існуючих об'єктів господарського призначення на присадибних ділянках" на підставі висновків міської міжвідомчої архітектурно-будівельної комісії вирішено оформити збудовані гараж літ. "Д" та сарай літ. "Е" загальними зовнішніми розмірами 12,60 м х 4,82 м на земельній ділянці 2-му пров. Щорса, 24 в м. Житомирі на власників частини домоволодіння [PERSON] та [PERSON] Також судом було встановлено, що зважаючи на те, що 1/2 частина житлового будинку за адресою: 2-ц пров. Щорса, 24 в м. Житомирі була набута позивачем та відповідачем під час шлюбу на праві спільної часткової власності, оскільки частки кожного з них на частину нерухомості було визначено укладеним ними 05.04.2002 року договором дарування, і є головною річчю, а збудовані гараж літ. "Д" та сарай літ. "Е", які зареєстровані згідно рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 25.03.2004 року № 156, є приналежними до даного житлового будинку, тому вони належать сторонам на праві спільної часткової власності відповідно до їхніх часток у праві власності на частину будинку. Сторонами та їхніми представниками не заперечувалося, що автомобіль марки "Mitsubishi L 300" 1988 року випуску був придбаний сторонами під час їхнього перебування у шлюбі та з 1996 року по 2000 рік право власності на нього було зареєстроване за [PERSON] Вказаний автомобіль на підставі довідки-рахунку серії ДЮО № 449969 було зареєстровано 23.12.2000 року за [PERSON], а тому суд прийшов до висновку, що автомобіль марки "Mitsubishi L 300" 1988 року випуску був набутий [PERSON] у період шлюбу з [PERSON], а також за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів його придбання [PERSON] за відплатним договором за її особисті кошти суд вважає, що до переходу права власності на нього 22.09.2011 року до третьої особи спірний автомобіль був об'єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача як колишнього подружжя. Посилання представника відповідача в обґрунтування своїх заперечень проти позову на те, що за позивачем зареєстровано право спільної часткової власності на 62/200 частин спірного будинку згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16.02.2011 року (справа № 2-433) та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 06.12.2011 року (справа № 22ц/0690/957/11) є безпідставними, оскільки вказані судові рішення скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.03.2012 року. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 14.05.2002 року позивач та відповідач в рівних частках кожний є власниками земельної ділянки по пров. 2-му Щорса, 24 в м. Житомирі площею 0,0675 га на підставі договору дарування земельної ділянки від 05.04.2002 року. З огляду на вищезазначене суд приходить до висновку, що ? частина жилого будинку по пров. 2-му Щорса, 24 в м. Житомирі та земельна ділянка площею 0,0675 га, яка розташована за тією ж адресою є спільною частковою власністю сторін, оскільки подарована їм під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а автомобіль, гараж та сарай є об»єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними, а у разі відсутності згоди судом. Спільної угоди щодо поділу майна між сторонами не досягнуто, а тому питання поділу майна вирішує суд. Відповідно до висновку №416/12.2 судової будівельно-технічної експертизи від 25.12.2012 року поділ в натурі ? частини житлового будинку №24 по пров. 2-му Щорса в м. Житомирі на два рівнозначні ізольовані приміщення між [PERSON] та [PERSON] можливий з відхиленням від часток та за умови проведення незначного перепланування та переобладнання. Суд обирає другий варіант висновку експерта, оскільки ним передбачено суму грошової компенсації, яку повинна сплатити [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 3202,00 грн., що є значно меншим ніж передбачено першим варіантом висновку в розмірі 40702,00 грн., який суд відхиляє. Обидва варіанти поділу частини зазначеного домоволодіння, передбачені висновком експерта погоджені рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 11.06.2013 року №236. Здійснюючи поділ жилого будинку з господарськими спорудами за другим варіантом висновку експерта, суд виділяє [PERSON] в натурі 49/100 ідеальної частки ? частини жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами по провулку 2-му Щорса, 24 в м. Житомирі, яка складається з веранди 1-1 площею 15,3 кв.м., коридору 1-2 площею 3,85 кв.м., кухні 1-3 площею 10,9 кв.м., жилої кімнати 1-7 площею 16,2 кв.м. та гаражу літ. «Д» площею 40,5 кв.м., вартістю 192748 грн. 00 коп. Відповідачу суд виділяє в натурі 51/100 ідеальної частки ? частини вказаного жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка складається з коридору 1-2 площею 1,65 кв.м., ванної кімнати 1-4 площею 5,8 кв.м., жилої кімнати 1-5 площею 15,4 кв.м., жилої кімнати 1-6 площею 23,2 кв.м. та сараю літ. «Е» площею 17,4 кв.м., вартістю 199152 грн. 00 коп. Також суд стягує з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 3202 грн. 00 коп. Відповідно до ч.3 ст.88 ЗК України, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки вимагати відповідної компенсації. Вирішуючи питання виділу сторонам по ? частині земельної ділянки загальною площею 0,0675 га по провулку 2-му Щорса, 24 в м. Житомирі, суд обирає варіант №2-1 висновку №635/12.15 судової земельно-технічної експертизи від 31.12.2015 року, який відповідає другому варіанту поділу будинковолодіння, передбаченому висновком №416/12.2 судової будівельно-технічної експертизи від 25.12.2012 року та за яким сторонам виділяються однакові за площею земельні ділянки. При цьому суд відхиляє варіанти 1-1, 1-2, 1-3 висновку судової земельно-технічної експертизи, які не відповідають обраному судом другому варіанту поділу будинковолодіння, а також відхиляє варіанти 2-2, 2-3 за якими площа земельної ділянки спільного користування є більшою, ніж передбачено варіантом 2-1. Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Пунктом 22 вказаної постанови передбачено, що вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Оскільки вартість автомобіля марки "Mitsubishi L 300", 1988 року випуску, який був об»єктом спільної сумісної власності сторін не визначена за погодженням між подружжям, а належних та допустимих доказів його дійсної вартості на час розгляду справи в розмірі 32500 грн. позивачем суду не надано, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації в розмірі 16250 грн. за вказаний автомобіль, який був відчужений без згоди позивача та врахування зазначеної вартості автомобіля при поділі частини будинку та господарських будівель, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

Outcome: partial