Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ТОВ "Проско Ресурси", ТОВ "Проско" про стягнення заробітної плати, яка була уточнена в процесі розгляду справи. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що із 01.12.2012 року працювала в ТОВ "Проско Ресурси" на посаді секретаря-референта. За період із жовтня 2015 року по травень 2016 року їй нараховувалася але не була виплачена заробітна плата, загальним розміром 23 969, 61 грн. 01.05.2016 року, по переводу із ТОВ "Проско Ресурси" вона працювала в ТОВ "Проско" заступником начальника відділу матеріально технічного забезпечення. Наказаом ТОВ "Проско" №19-к про припинення трудового договору, вона була звільнена із ТОВ "Проско" за згодою сторін. Трудову книжку їй видано без затримки, при звільненні. Проте, при звільненні, їй не було виплачено заробітну плату за час роботи в ТОВ "Проско" загальним розміром 11 568,15 грн. та належні розрахункові виплати при звільненні. У звязку з чим, позивачка просить стягнути з ТОВ "Проско Ресурси" на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 20563 грн. 37 коп. Стягнути з ТОВ "Проско" на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 11568 грн. 15 коп. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивачки, яка надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності представників відповідачів, які вдруге не з'явилися в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді були повідомлені належним чином. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.12.2012 року по 30.04.2016 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ "Проско Ресурси". 30.04.2016 року [PERSON] була звільнена по переводу на ТОВ "Проско" на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України. З 01.05.2016 року по 13.06.2016 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ "Проско". 13.06.2016 року була звільнена з товариства на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 6-7) Як вбачається з розрахункових листів ТОВ "Проско Ресурси" заробіна плата [PERSON] була нарахована із жовтня 2015 року по квітень 2016 року. З розрахункових листів ТОВ "Проско" видно, що заробітна плата [PERSON] була нарахована за квітень та червень 2016 року (а.с.8-9). Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України, вразі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. При цьому, як роз'яснено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, судом встановлено, що з вини відповідачів позивачу не були виплачені належні йому суми в день звільнення, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення заробітної плати слід задовольнити у повному обсязі. Оскільки на підставі п. 1 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір», при зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів в дохід держави в сумі 551,20 грн. Відповідно до п.2 ч.1ст. 367 ЦПК України,суд допускає негайне виконання рішення суду при присудженні працівникові виплати заробітної плати.

Outcome: approved