Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Неповнолітній [PERSON], в особі законного представника [PERSON], звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 25 березня 2016 року відкрилася спадщина після смерті [PERSON], який проживав [INFO]. 29 грудня 2016 року [PERSON], діючи від імені свого неповнолітнього сина [PERSON], як законний представник, звернулася до державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 травня 2017 року № 145/02-31 нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з накладеним арештом на майно [PERSON] Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 29 грудня 2016 року арешт на майно спадкодавця був накладений постановою державного виконавця Новомиколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 22 червня 2016 року, реєстраційний номер обтяження 15072757. У звязку з цим 18 травня 2017 року представник позивача звернулася до Новомиколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою про отримання інформації щодо виконавчих проваджень, відкритих відносно спадкодавця [PERSON], а також в зверненні вона повідомила про смерть [PERSON] На день звернення з позовом до суду заява представника позивача відповідачем розглянута не була, відповіді надано їй не було, що є перешкодою у встановленні сутності боргу та його конкретного розміру, і як наслідок є перешкодою у реалізації прав позивача на оформлення спадщини. Під час зясування інформації щодо боргу [PERSON], представником позивача було встановлено, що арешт на майно останнього було накладено у звязку з несплатою ним адміністративного штрафу за керування автотранспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння та судового збору за розгляд справи про адміністративні правопорушення. Представник позивача вважає, що арешт на майно [PERSON] було накладено незаконно з наступних підстав. Відповідно до діючого законодавства арешт полягає у накладенні заборони на право розпоряджатися майном боржника, яке з метою виконання судового рішення може бути реалізоване або передано стягувачеві у майбутньому. [PERSON] помер 25 березня 2016 року, а арешт було накладено лише 22 червня 2016 року, тобто після смерті боржника. Відповідно до статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи це здатність мати цивільні права та обов'язки. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Тобто, 25 березня 2016 року цивільні права і обовязки [PERSON] припинилися, внаслідок чого він не міг бути стороною виконавчого провадження і арешт на майно не міг бути накладений в червні 2016 року. Пунктом третім частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обовязків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Відповідно до пункту п'ятого статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" у разі вибуття однієї із сторін виконавець, за заявою сторони, а також заінтересована особа, мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обовязковими тією мірою, якою вони були б обовязковими для сторони, яку правонаступник замінив. Статтею 608 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Як зазначає представник позивача в даному випадку не має підстав для застосування правонаступництва оскільки, по перше, правонаступник у виконавчому провадженні може прийняти права і обовязки лише особи, яка була стороною у виконавчому провадженні, а [PERSON] не був стороною виконавчого провадження в силу статті 25 ЦК України, і, по-друге, якщо мова йде про адміністративну відповідальність і адміністративне покарання у вигляді фінансових санкцій штрафу, то нести покарання може тільки особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, і це зобовязання є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою, так як адміністративним законодавством поняття "правонаступництва" не передбачено взагалі. Крім того, згідно пункту третього статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця, на все майно боржника або на окремі речі. Накладаючи арешт на все майно, державний виконавець не визначив перелік наявного майна [PERSON], вартість якого значно перевищує суму боргу, що привело до порушення ним вимог Закону. Навіть вартість земельної ділянки, яка підлягає спадкуванню неповнолітнім позивачем, значно перевищує суму боргу. Крім того, як зазначалося вище, арешт полягає у накладенні заборони на право розпоряджатися майном боржника, яке з метою виконання судового рішення може бути реалізоване або передано стягувачеві у майбутньому. Земельна ділянка, яка заповідана [PERSON], і на яку також накладено арешт, належить до земель сільськогосподарського призначення. Відповідно до земельного законодавства дана земельна ділянка, в силу дії мораторію на її відчуження, не може бути реалізована або передана стягувачу. Отже накладення на неї арешту не має сенсу. В позові законний представник неповнолітнього позивача просить зняти арешт та заборону на відчуження, накладені постановою державного виконавця Новомиколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 16 червня 2016 року № 51295343, реєстраційний номер обтяження 15072757. В судовому засіданні законний представник неповнолітнього позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача начальник Новомиколаївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області [PERSON] позов не визнала, та пояснила, що на виконанні у відділі перебуває три виконавчі провадження: 1) з примусового виконання постанови судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 6800 гривень; 2) з примусового виконання постанови судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору в розмірі 275 гривень 60 копійок; 3) з примусового виконання постанови старшого інспектора ДПП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 16 березня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 1020 гривень. Виконавчі провадження відкриті, відповідно 02 червня 2016 року, 02 червня 2016 року та 13 травня 2016 року. Вказані виконавчі провадження у зведене виконавче провадження не об'єднані. В рамках одного виконавчого провадження, про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 6800 гривень, державним виконавцем 16 червня 2016 року було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника, але лише в межах суми боргу. Про смерть боржника [PERSON] державному виконавцю стало відомо також 16 червня 2016 року, але вже після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна. З посиланням на статтю 1219 ЦК України, яка встановлює перелік прав та обов'язків особи, які не входять до складу спадщини, серед яких відсутній обов'язок по сплаті штрафу, вважає, що такий обов'язок допускає правонаступництво. Проте державний виконавець позбавлений можливості самостійно звернутися до суду із заявою про заміну строни виконавчого провадження його правонаступником. Також представник відповідача пояснила, що Новомиколаївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області не може бути відповідачем у справах про зняття арешту з майна, відповідачами у яких повинні виступати сторони виконавчого провадження, а відділ державної виконавчої служби може бути третьою особою. У зв'язку із вказаним просила в задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників неповнолітнього позивача та відповідача, а також вивчивши матеріали справи, суд доходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення в повному обсязі. Так судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 7,83 га., кадастровий номер 2323685900:06:007:0002, яка розташована на території Софіївської сільської ради Новомиколаївського району Запорізької області, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30 листопада 2016 року. 10 червня 2010 року [PERSON] склав заповіт, яким вказану земельну ділянку заповідав [PERSON], а якщо на момент його смерті останнього не буде в живих, або якщо останній відмовиться від прийняття спадщини, то право на спадкування земельної ділянки переходить до [PERSON] Заповіт посвідчено 10 червня 2010 року приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу [PERSON] 25 березня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується актовим записом про смерть від 28 березня 2016 року № 09. У встановлений законом строк [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за вищевказаним заповітом (заява від 14 червня 2016 року), а [PERSON], в особі законного представника [PERSON], прийняв спадщину (заява від 14 червня 2016 року). Також матеріалами справи встановлено, що на виконанні у Новомиколаївському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває три виконавчі провадження: 1) з примусового виконання постанови судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 6800 гривень; 2) з примусового виконання постанови судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь держави судового збору в розмірі 275 гривень 60 копійок; 3) з примусового виконання постанови старшого інспектора ДПП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області від 16 березня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 1020 гривень. Виконавчі провадження відкриті, відповідно, 02 червня 2016 року, 02 червня 2016 року та 13 травня 2016 року, тобто вже після смерті [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі в редакції закону, яка діяла на час вчинення дій державним виконавцем) боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом. Відповідно до статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи це здатність мати цивільні права та обов'язки. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином 25 березня 2016 року цивільні права і обовязки [PERSON] припинилися, внаслідок чого він не може бути стороною виконавчого провадження. Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження № 51295343, з примусового виконання постанови судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 15 квітня 2016 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в розмірі 6800 гривень, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження була направлена на адресу [PERSON] 02 червня 2016 року, але не була вручена адресату з причини, як вбачається із відмітки поштового відділення на поштовому конверті, його смерті. Частиною першою статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Разом з тим, направлення державним виконавцем постанови особі, яка померла понад два місяці потому, не може вважати належним повідомленням цієї особи про відкриття виконавчого провадження. Частиною першою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державний виконавець лише у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, на наступний день після закінчення відповідних строків, розпочинає примусове виконання рішення. Таким чином дії державного виконавця з примусового виконання рішення, зокрема накладення 16 червня 2016 року арешту на його майно, у зв'язку із ненаданням боржником документального підтвердження повного виконання рішення через його смерть, не можуть вважатися такими, що відповідають діючому законодавству. Крім того, як витікає із статті 25 ЦК України, та кореспондується із положеннями частини п'ятої статті 1268 ЦК України, яка передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, з дати смерті [PERSON] з 25 березня 2016 року вказана в позові земельна ділянка не належить [PERSON], а належить [PERSON], як особі, яка прийняла спадщину. Крім того суд погоджується із доводами представника неповнолітнього позивача [PERSON] щодо не допущення правонаступництва у справах про стягнення адміністративного штрафу, оскільки законодавство про адміністративні правопорушення не передбачає поняття правонаступництва, а адміністративний штраф, відповідно до статті 24 КУпАП, є одним із видів адміністративного стягнення, поряд з громадськими та виправними роботами та адміністративним арештом. Посилання в даному випадку представника відповідача на норми статті 1219 ЦК України, щодо обов'язків, які не входять до складу спадщини, на думку суду є неправомірним, оскільки цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом (стаття 1 ЦК України). Надходження інформації про смерть боржника [PERSON] до державного виконавця лише 16 червня 2016 року, після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна, викликає в суду сумніви, оскільки, як вбачається з аналізу всіх вхідних документів у виконавчому провадженні № 51295343, лише на одній довідці органу державної реєстрації актів цивільного стану, якою повідомлялося про смерть [PERSON], відсутній вхідний штамп про отримання вказаного документу, а мається приписка з номером до дати вихідного документу органу державної реєстрації актів цивільного стану, яка, до речі, є 15 червня 2016 року, тобто на передодні дня накладення арешту на майно [PERSON] Крім того, навіть відсутність у державного виконавця інформації про смерть боржника під час вчинення виконавчих дій, не надає таким діям статусу законності. Що стосується пояснень представника відповідача в частині того, що Новомиколаївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області не може бути відповідачем у справах про зняття арешту з майна, відповідачами повинні виступати сторони виконавчого провадження, а відділ державної виконавчої служби може бути третьою особою, то суд не погоджується з цим виходячи з того, що неповнолітнім позивачем не вирішується питання про належності йому, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, як це роз'яснено в пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07 лютого 2014 року\~№ 6, а ним оскаржуються взагалі дії державного виконавця про накладення арешту на майно, у зв'язку з порушенням порядку накладення арешту, передбаченого цивільним законодавством та законодавством про виконавче провадження. Також суд зазначає, що неповнолітній позивач, у зв'язку з тим, що він не являється стороною виконавчого провадження, позбавлений можливості оскаржити дії державного виконавця в порядку, встановленому статтею 383 ЦПК України. Враховуючи, що накладення арешту на майно, яке після смерті боржника, перейшло до іншої особи, є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків інших осіб (не сторін виконавчого провадження в даному випадку неповнолітнього позивача), то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред'явлення цими особами позову, а не скарги на дії державного виконавця. У зв'язку з вищевказаним суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення в повному обсязі. Судові витрати, понесені представником неповнолітнього позивача, у вигляді судового збору в сумі 640 гривень, відповідно до положень статті 88 ЦПК України, підлягають присудженню з відповідача.

Outcome: approved