Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

01.04.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до ТОВ "Авантаж-Строй" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та компенсації втрати частини доходів внаслідок порушення встановлених строків їх виплати, зазначивши, що з 08.04.2013 року по 12.12.2014 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді головного бухгалтера. Наказом № 21-к від 08.12.2014 року вона була звільнена 12.12.2014 року з роботи на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з порушенням власником умов трудового договору. У день звільнення 12.12.2014 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з нею не провів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно довідки ТОВ "Авантаж-Строй" № 50 від 15.12.2014 року становить 24579,54 гривень. Просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 24579,54 гривень, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 9651,82 гривень та компенсацію втрати частини доходів внаслідок порушення встановлених строків їх виплати у розмірі 3287,20 гривень, а всього 37518,56 гривень. Позивачка надала до суду заяву про підтримку позовних вимог з підстав, викладених у позові, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі, справу просила розглянути за її відсутністю, не заперечувала проти винесення заочного рішення у справі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд вважає, що причини неявки представника відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, у зв'язку з чим, зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що з 08.04.2013 року по 12.12.2014 року позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем та працювала на посаді головного бухгалтера, що підтверджується записом у трудовій книжці серії [NUMBER] /а.с. 5/. Наказом № 21-к від 08.12.2014 року позивачка [PERSON] була звільнена 12.12.2014 року з роботи у ТОВ "Авантаж-Строй" на підставі п. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з порушенням власником умов трудового договору /а.с. 6/. У день звільнення 12.12.2014 року відповідач повний розрахунок заробітної плати з позивачкою не провів, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка згідно довідки ТОВ "Авантаж-Строй" № 50 від 15.12.2014 року становить 24579,54 гривень /а.с. 7/. Судом встановлено, що на день винесення даного рішення повний розрахунок по заробітній платі відповідачем так і не був здійснений, а тому заборгованість по заробітній платі у розмірі 24579,54 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови від 24 грудня 1999 р. № 13 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Суд, на підставі викладеного, вирішуючи питання про розмір суми середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, виходить з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Враховуючи дані наведені у довідці ТОВ "Авантаж-Строй" № 50 від 15.12.2014 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] при восьмигодинному робочому дні за останні повні два місяці роботи перед її звільненням складає 120,17 гривень (заробітна плата за жовтень 2014 року - 2567,03 грн. + заробітна плата за листопад 2014 року -2600,33 грн. : 43 робочих дні /23 роб. д. жовтня 2014 р. + 20 роб. д. листопада 2014 р./ = 120,17 грн.). Визначаючи період за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, суд

Outcome: partial