Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулися в суд з позовом, який уточнено 24.04.2019р., до [PERSON] , та просили стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 23.04.2011 року в розмірі 12167,41 грн., яка виникла через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. В обґрунтування вказує, що згідно кредитного договору (заяви) № б/н від 23.04.2011року Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 200 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту, на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік (відсоткова ставка за час користування кредитом зросла до 43,2% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України - зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Проте [PERSON] не виконує свої зобов`язання по кредитному договору, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст.1050, 1054 ЦК України, банк має право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Заборгованість відповідача станом на 26.02.2019 року становить 12167,41 грн. і складається з наступних сум: 1119,97 грн. заборгованість за тілом кредита, 2465,91грн. заборгованості за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6175,94грн. нараховано пені за прострочене зобов`язання, 1350грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 555,59 грн. штраф (процентна складова). Крім того Банк просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати 1921,00 грн. судового збору. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2019 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.06.2019 явку представника позивача визнано обов`язковою. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. 31.05.2019 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву разом з підтвердженням про направлення його копії позивачу (а.с.60-64), а також заява про застосування строку позовної давності (а.с.65-68). Відповідач не заперечує факт підписання ним кредитного договору з АТ КБ «Приватбанк», але звертає увагу суду, що 23.04.2011 ним було отримано кредитну картку № [NUMBER] , термін дії якої до лютого 2015 року. Право звернення в суд з позовом про стягнення з нього заборгованості виникло у АТ КБ «Приватбанк» саме з лютого 2015 року. Виписку по особовому рахунку відповідач не вважає належним та допустимим доказом переривання строку позовної давності, у зв`язку із внесенням коштів на рахунок, так як не доведено, що саме відповідач вносив кошти на погашення кредиту, посилається на правову позицію Верховного Суду України (Постанова №6-2104цс16 від 23.11.2016). Вважає, що неодноразове продовження строку дії картки не змінює терміну виконанняч кредитного зобов`язання, а є лише способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів та неустойки, посилається на правову позицію Верховного Суду України (Постанова №6-127цс14 від 22.10.2014), тому АТ КБ «Приватбанк» звернулися в суд з пропуском встановленого законодавством строку, що є підставою відмови в позові. Звертає увагу суду на те, що в довідці АТ КБ «Приватбанк» зазначено картку № [NUMBER] , дата відкриття 31.10.2014, термін дії до 02.2018. яка не є предметом спору у даній цивільній справі. Враховуючи викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 16.07.2019 АТ КБ «Приватбанк» надали суду відповідь на відзив, в якій зазначили, що відповідач [PERSON] висловив згоду на укладання договору. Сторонами при укладанні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач користувався грошима, частково сплачував заборгованість за договором. Виписка по картковому рахунку є належним та допустимим доказом. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований. Вказано, що необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Пластикова картка є лише засобом користування поточним рахунком, а її статус не впливає на статус рахунку та Договору банківського обслуговування вцілому. Оскільки відповідача було ідентифіковано 23.04.2011, то при перевипуску карток підписання нової анкети-заяви не було потрібно, посилаються на Постанову НБУ від 17.12.2003 «Про затвердження інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валюті та іноземних валютах». Кредитний договір чинний. Вказано, що позивач звернувся в суд до спливу строку позовної давності, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.78-95). 26.07.219 на адресу суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив разом з підтвердженням про направлення їх копії позивачу. Відповідач зазначає, що отримання ним кредитного ліміту у розмірі 2000грн. нічим не підтверджується. Матеріали справи не містять підтвердження, що саме надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. Вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони та надані Умови не містять підпису відповідача, посилається на правову позицію Верховного Суду України (Постанова №6-16цс15 від 11.03.2015) та правову позицію Великої Палати Верховного Суду (Постанова №342/180/17 від 03.07.2019). Звертає увагу суду на те, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати тіла кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредита, а такод відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, вважає, що позов було подано з попуском строку позовної давності. 13.08.2019 року представником позивача надано суду пояснення на заперечення, в яких зазначають, що відповідно до укладеного договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 2 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між Банком та клієнтом договору приєднання, шляхом підписання боржником анкети-заяви, згідно з якою відповідач ознайомився і згоден з Умовами і Правилами надання банківських послуг та з Тарифами банку. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови, на підтвердження суду надано наказ Банку про затвердження Умов та правил надання банківський послуг від 06.03.2010 (а.с.90-91), з якими відповідач ознайомився при підписанні анкети-заяви. Виписка з карткового рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, який не спростував розрахунок заборгованості та не надав котррозрахунок, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Відповідно до умов договору, зміни вносяться банком щомісяці в односторонньому порядку, про що повідомляється боржник шляхом використання різних каналів зв`язку. З моменту оформлення кредитного договору відповідач в Банк не звертався з повідомленням про незгоду із внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, а значить погодився і внесені зміни вважаються прийнятими, тому до позовної заяви додано Умови та Правила надання банківських послуг, актуальні станом на дату подачі позову. Збільшення банком кредитного ліміту передбачено умовами договору. Належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Представник Банку зазначає, що суду надано фото клієнта з картою, виписку по картрахунку, які є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та у випискі чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Отримання відповідачем перевипущеної карки підтверджується фотографією клієнта з карткою, а користування нею - випискою по рахунку, в якій відображено як зняття кредитних коштів, так і погашення. Сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту, а не встановленого кредитного ліміту на картку. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці, тому кредитний договір чинний а запереченні відповідача нічим не обґрунтовані. Нарахування неустойки (пені та штрафів) передбачено умовами договору. Щодо позовної давності, яка встановлена Законом, то вона може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору, строк позовної давності був збільшений до 50 років. Враховуючи викладене, представник позивача просить задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача Дробот В.В. (довіреність №7566-К-О від 10.12.2019 - а.с.141) підтримала заявлені позовні вимоги, просить задовольнити в повному обсязі. 02.04.2020 надала суду заяву про розгляд за відсутності представника банку, на заявлених позовних вимогах наполягає (а.с.147). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що остання скористалася своїми процесуальними правами. Представник відповідача Шанін А.С. (довіреність від 16.12.2019 - а.с.140) в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, просив застосувати строк позовної давності. 02.04.2020 представник відповідача в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (розписка - а.с.146), причини неявки суду не повідомив. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника. Вислухавши думку учасників, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23 квітня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав строковий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Кредитний договір укладено шляхом підписання [PERSON] Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно зі змістом якої остання погодилася, що вказана Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. [PERSON] зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконував, в результаті чого,станом на 26.02.2019 року, утворилась заборгованість, яка згідно розрахунків позивача становить 12167,41 грн. та складається з наступного: 1119,97 грн. заборгованість за тілом кредита, 2465,91грн. заборгованості за простроченим тілом кредита, 0,00 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6175,94грн. нараховано пені за прострочене зобов`язання, 1350грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 555,59 грн. штраф (процентна складова). Згідно наданих позивачем доказів, [PERSON] отримав банківські картки № [NUMBER] , дата відкриття 23.04.2011, термін дії до лютого 2015 року, та № [NUMBER] , дата відкриття 31.10.2014, термін дії до лютого 2018 року (довідка - а.с. 42). В матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку відповідача за період з 23.04.2011 року по 09.07.2018 року за рахунком [PERSON] , з якої вбачаються операції за картками, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку (а.с. 44-48). За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Суд звертає увагу, що укладений між сторонами кредитний договір від 23 квітня 2011 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Щодо застосування строків позовної давності, судом вставновлено, що проведення операцій з виконристання кредитних коштів є неможливим без наявності картки. Отримання відповідачем перевипущеної карки підтверджується фотографією клієнта з карткою, а користування нею - випискою по рахунку, в якій відображено як зняття кредитних коштів, так і погашення. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці (пере випущена картка діє до лютого 2018 року), тому доводи відповідача щодо застосування строків позовної давності нічим не обґрунтовані. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд уважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач [PERSON] , відповідно до наданого позивачем розрахунку та виписки за картковим рахунком, користувався кредитними коштами, наданими йому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за договором б/н від 23.04.2011 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів у розмірі 1119,97грн. заборгованості за тілом кредиту та 2465,91 грн. заборгованості за простроченим тілом кредита, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів з карт № [NUMBER] та № [NUMBER] , які не повернуто станом на час звернення позивача в суд з даним позовом. Щодо стягнення неустойки (пені та штрафів) судом встановлено наступне. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», на теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюєтьсяу відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551ЦК України визначено, що предметом неустойки можебути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору, неустойка поділяється на встановлену законом, розмір та підстави стягнення якої визначаюєся актами законодавства, та договірну, розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі. У Заяві позичальника від 23.04.2011 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові вартості кредиту, зокрема 6175,94 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 1350,00 грн. заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина), 555,59 грн. штрафу (процентна складова). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 23.04.2011 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті:https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, 12 місяців з моменту підписання, пунктом 1.1.7.31 згаданих Умов, позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті:https://privatbank.ua/terms/розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин, 23.04.2011 року, до моменту звернення в суд із вказаним позовом 20.03.2019 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вище зазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. При цьому, згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті:https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача або ж застереження про те, що саме ці Умови було надано останньому для ознайомлення, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23.04.2011 року, шляхом підписання Заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому суд вважає, що відсутності підстав вважати, що, при укладенні договору з відповідачем по справі [PERSON] , ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, в відповідно відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею та штрафів. Слід зауважити, що вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статями 625,1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Крім того Банк просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати 1921,00 грн. судового збору. Відповідно до п.1 ч. 2ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Тому слід також стягнути з відповідача 1921,00грн. судового збору, сплачених позивачем при подачі позову. На підставі ст.ст.526, 611 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: partial