Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

13 жовтня 2014 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до кредитного договору № KTXRRX09415008 від 11 січня 2007 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 2230,80 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобов'язання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач порушив графік погашення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17 вересня 2014 року складає 44 885,20 гривень, а саме: - заборгованість за кредитом - 1672,93 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 14304,24 грн.; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 284,00 грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 28624,03 грн. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області № 2-1138/11 від 25 жовтня 2011 року з відповідача [PERSON] стягнута заборгованість за кредитним договором у розмірі 15531,11 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача різницю заборгованості та штрафи у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1467,70 грн. (процентна складова) у загальній сумі 31 321,79 грн., а також судові витрати. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" не з'явився, надав заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи суду не надала, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 11 січня 2007 року між нею та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір № KTXRRX09415008 від 11 січня 2007 року, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 2230,80 гривень зі сплатою 12% за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 січня 2008 року (а.с. 7). Відповідно до заяви позичальника відповідач зобов'язався погашати заборгованість щомісяця в період з 15 по 20 число в сумі 234,07 грн., що складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами (а.с.7 зв.б.). Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач, укладаючи договір, погодився з зазначеними в ньому умовами, оскільки заява (анкета) на оформлення строкового кредиту підписана ним, в тому числі і в графі щодо погодження з умовами і правилами надання банківських послуг, умовами кредитування, тарифами банку, про що він виразив свою згоду. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач порушив графік погашення кредиту і станом на 17 вересня 2014 року заборгованості за кредитним договором № KTXRRX09415008 від 11 січня 2007 року складає 44 885,20 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом - 1672,93 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 14304,24 грн.; - заборгованість по комісії за користування кредитом - 284,00 грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 28624,03 грн. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Тобто вимоги банку про повернення відповідачем кредиту, оскільки він прострочив строки виконання зобов'язання, частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів є такими, що ґрунтуються на законі. Суд встановив, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області № 2-1138/11 від 25 жовтня 2011 року з відповідача [PERSON] стягнута заборгованість за кредитним договором № KTXRRX09415008 від 11 січня 2007 року станом на 28 лютого 2011 року у розмірі 15 531,11 грн., а саме: - заборгованість за кредитом - 1672,93 гривень; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 7074,02 гривень, - заборгованість по комісії - 284,00 гривні, - пеня - 6500,16 гривень (частково). Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Дослідивши розрахунок заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що рішення Дружківського міського суду Донецької області № 2-1138/11 від 25 жовтня 2011 року про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № KTXRRX09415008 від 11 січня 2007 року не виконане, оскільки відсутні будь-які оплати по рахунку відповідача. Відтак, суд вважає, що відповідач своє зобов'язання перед банком не виконав, тому воно не припинено, тобто вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, процентам, комісії, за винятком вже стягнутих, є такими, що ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Суд встановив, що рішенням від 25 жовтня 2011 року суд частково задовольнив позовні вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 7289,99 грн. в межах строку позовної давності і стягнув з відповідача пеню у розмірі 6500,16 грн. Суд вважає, що сума пені станом на 17 вересня 2014 року у розмірі 28 624,03 грн. повинна бути зменшена на загальну суму пені, яка була предметом розгляду при винесенні судом рішення 25 жовтня 2014 року, тобто на 7289,99 грн., оскільки питання про стягнення цієї суми вже вирішено судом раніше. Крім заборгованості за кредитом, процентам, комісії та пені банк просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) та 1467,70 грн. (процентна складова) за порушення позичальником строків платежів. Відповідно до п. 5.3 умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є невід'ємною частину договору, у разі порушення позичальником строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням більше ніж на 30 днів він зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (а.с. 11). Оскільки відповідач [PERSON] порушила строки платежів за зобов'язаннями як по сплаті кредиту, так і по сплаті процентів за користування кредитом, тому вона зобов'язана відповідно до п. 5.3 умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), ст. 6, ст. 546, ст. 549 ЦК України сплатити позивачу штраф. Перевіряючи розмір штрафу, нарахованого позивачем, суд встановив наступне. Позивач розрахував суму штрафу в розмірі 5% (процентна складова) виходячи з загальної суми заборгованості, яка включає в себе заборгованість за кредитом, процентами, комісії та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, яка в свою чергу вже є одним з видів неустойки. Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, тобто штраф повинен обчислюватися з суми зобов'язання, яку боржник не виконав або не виконав частково, а саме з суми заборгованості за кредитом, процентам та комісії. Сума пені, на яку позивач також нарахував штраф, не входить до основного зобов'язання, а є видом цивільно-правової відповідальності, тому немає законних підстав нараховувати штраф за несплату пені. Таким чином, штраф має бути нарахований на суму несплаченої заборгованості по кредиту, процентам та комісії, за винятком вже стягнутої суми, і становить 361,51 грн. з розрахунку: ((1672,93+14304,24+284,00)-(1672,093+7074,02+284,00))*5% = 361,51. Суд вважає, що сума штрафу у розмірі 500,00 грн. (фіксована частина) не підлягає стягненню, оскільки діючим законодавством не передбачено стягнення неустойки у твердій (фіксованій) грошовій сумі і це, поряд із штрафом у процентному відношенні, є видом подвійного застосування наслідків цивільно-правової відповідальності за порушення відповідачем умов кредитного договору. Таким чином, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача суми заборгованості, процентів, комісії та штрафу в розмірі 28925,77 грн. з розрахунку: (1672,93+14304,24+284,00+28624,03)-(1672,093+7074,02+284,00+7289,99)+361 ,51=28925,77. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 розмірів мінімальної заробітної плати і не більш 3 розмірів мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 313,22 гривень. Суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 28 925,77 грн. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у розмірі 289,26 гривень, саме в цьому розмірі він підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Outcome: partial