Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

У січні 2015 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] із уточненим та доповненим в подальшому позовом до ПАТ «ЕК Одесаобленерго» про стягнення матеріальної шкоди, посилаючись на те, що05 січня 2012 року між ПП «АРТ-ЛАЙТ» та ФОП [PERSON] був укладений договір підряду, та 06 січня 2012року укладена додаткова угода на виробництво партії лінійних конвекторів кількістю 200 шт. Зазначав, що ФОП [PERSON] здійснив авансування робіт у розмірі 100% по обох угодах. Зазначені роботи по розробці, випробуванню та виробництву лінійних конвекторів мали проводитися за адресою [ADDRESS]. Зазначав, що 10 січня 2012року ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» незаконно провело відключення електроенергії у кв. [ADDRESS]. Вказував, що протягом запланованого періоду робіт з вини відповідача електроенергія в зазначену квартиру не постачалася. У зв'язку з чим ПП «АРТ-ЛАЙТ» не вдалося закінчити роботи по проектуванню по розробці, проектуванню, тестуванню та виготовленню зразка лінійного конвектора та виконати таким чином умови договору підряду від 05 січня 2012 року та додаткової угоди від 06 січня 2012року. Стверджував, що відповідно до п. 4.2 договору підряду у разі невиконання робіт, що є предметом зазначеного договору, виконавець (ПП «АРТ-ЛАЙТ») зобов'язаний повернути аванс 24000 грн. та сплатити штраф у розмірі 100% від суми авансу тобто 24000 грн., тобто разом 48000 грн. Також зазначений пункт договору відноситься й до додаткової угоди від 06 січня 2012 року за якою авансовий внесок складав 305 210 грн. 36 коп. 02 квітня 2012року ФОП [PERSON] звернувся до ПП «АРТ-ЛАЙТ» із вимогою повернути аванс за договором підряду у зв'язку із його невиконанням - 24 000 грн. 10 квітня 2012року ФОП [PERSON] звернувся до ПП «АРТ-ЛАЙТ» із вимогою сплатити штраф за невиконання договору підряду у розмірі 100% від розміру авансу за договором підряду - 24 000 грн. Стверджував, що зазначені суми відповідно до п. 4.2. договору підряду були виплачені02 квітня 2012року та 12 грудня 2012 року. Також 01 жовтня 2012року ФОП [PERSON] звернувся до ПП "АРТ-ЛАЙТ" із вимогою повернути аванс за додатковою угодою до договорупідряду у розмірі 305210 грн., що відповідно до договору еквівалентно 38200 (доларів США).10 квітня 2013 року позивач повернув зазначену суму. Також 29.03.2017 року позивач відшкодував ПП "АРТ-ЛАЙТ" втрачені грошові кошти у розмірі 44208$ США, що на день вимоги відповідало 1 198 921 грн. Також у зв'язку із неможливістю виконання робіт "ПП АРТ-ЛАЙТ" не сплатило [PERSON] грошові кошти у розмірі 16200 доларів за користування приміщенням розташованим за адресою [ADDRESS]. Таким чином [PERSON] були завдані збитки у вигляді втраченої вигоди у розмірі 16200 доларів, що еквівалентно 429 300 гривень. Таким чином, загальний розмір збитків понесених [PERSON] 1198921грн по відшкодуванню збитків ПП "АРТ-ЛАЙТ" та 429 300 гривень за договором користування житловим приміщенням, а загалом 1 628 221 грн. У зв'язку із зазначеними обставинами позивач остаточно просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 1628221грн. та судовий збір. Позивач та його представник у судовому засіданні позовну заяву підтримали, просили суд її задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував. Раніше надав письмові заперечення проти позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON]не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Судом встановлено, що 10 січня 2012 року споживач [PERSON] був відключений ПАТ «ЕК Одесаобленерго» від електропостачання. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22 травня 2012 року дії ПАТ «Одесаобленерго» щодо відключення 10 січня 2012 року квартири [ADDRESS] від мережі електропостачання визнані незаконними, ПАТ «Одесаобленерго» зобов'язано підключити зазначену квартиру до мережі електропостачання. 06 червня 2012 року згідно вищезазначеного рішення електропостачання було поновлено. Відповідно до п. 44 Правил користування електричною енергією для населення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 р. № 1357,у разі тимчасового припинення електропостачання з вини енергопостачальника він несе відповідальність згідно з умовами договору у розмірі двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 03 грудня 2012 року за позовом [PERSON] до ПАТ «Одесаобленерго» було стягнуто з ПАТ «Одесаобленерго» на корить [PERSON] 1 093,00 грн. в рахунок відшкодування двократної вартості недовідпущеної споживачу електричної енергії та 681,00 грн. в рахунок відшкодування послуг копіцентра. 13 серпня 2014 року ПАТ «Одесаобленерго» в добровільний строк для самостійного виконання вимог виконавчого документу, виданого для виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2012 року у справі № 1519/16955/2012 оплатило стягувачу заборгованість в сумі 1988,60 грн. Статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що електрична енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу. Статтею 26 Закону України «Про електроенергетику» зазначено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Статтею 714 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (пробивачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Правовідносини щодо постачання та споживання електричної енергії між енергопостачальником та споживачем регулюються Правилами користування електричною енергією для населення (далі - Правила або ПКЕЕН), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.99 р. № 1357. Пунктом 3 Правил зазначено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником. Відповідно до зазначеної норми енергопостачальник несе відповідальність у відповідності до умов договору про користування електроенергією, в якому відповідно до положень Цивільного кодексу України передбачена і відповідальність сторін за порушення умов договору. Так, правовідносини щодо постачання та споживання електричної енергії у квартирі за адресою: [ADDRESS], між Південним РЕМ ПАТ "Одесаобленерго" (енергопостачальник) та [PERSON] (власник приміщення) (споживач) є договірними, що підтверджується договором про користування електричною енергією від 26.07.2005 року за № 963733. Тобто, зміст правовідносин (права та обов'язки сторін) визначений Договором. Предметом даних відносин згідно договору є: енергопостачальник зобов'язується надійно постачати Споживачу електричну енергію в необхідних йому обсягах відповідно до потужності 7 кВт електроустановок Споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а споживач зобов'язується оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифах (цінах) у термін, передбачені цим договором. Отже, правовідносини між ПАТ «Одесаобленерго» та [PERSON] є договірними. ПАТ «Одесаобленерго» несе відповідальність за шкоду, заподіяну споживачу або його майну в розмірі і порядку, визначеному договором. Суд критично оцінює посилання позивача на те, що 05 січня 2012року між приватним підприємством «АРТ-ЛАЙТ» (виконавець) в особі засновника [PERSON], який діє на підставі статуту та фізичною особою підприємцем [PERSON] (замовник) був укладений договір підряду від 05 січня 2012 року. Згідно договору ПП «АРТ - ЛАЙТ» бере на себе зобов'язання спроектувати, розробити та виготувати зразок лінійного конвектору. Встановлено, що приватне підприємство «АРТ-ЛАЙТ» є юридичною особою, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серія АД № 189639. Так, ст. 80 ЦК України зазначено, що юридичною особою є - організація створена та зареєстрована у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язанням юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язанням її учасника (засновника). Особи, які створюють юридичну особу, несуть солідарну відповідальність за зобов'язанням, що виникли до її державної реєстрації. Тобто, ПП «АРТ-ЛАЙТ», як юридична особа, повинна самостійно відповідати за свої зобов'язання, а отже невиконання покладених за договором підряду на останнього обов'язків щодо виконання певних робіт ніяким чином не стосується [PERSON], як засновника, та останній як засновник згідно чинного законодавства не несе відповідальність за зобов'язанням юридичної особи. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного [PERSON] є неналежним позивачем по справі в зв'язку з тим, що особисті права та інтереси [PERSON] не порушено в зв'язку з тим, що останній не несе відповідальність за невиконання робіт згідно договору підряду укладений між ПП «АРТ-ЛАЙТ» та ФОП - [PERSON] По-друге, між ПАТ «Одесаобленерго» та приватним підприємством «АРТ-ЛАЙТ» відсутні правові взаємовідносин. Позивач посилався на те, що в зв'язку з відсутністю у ПП «АРТ-ЛАЙТ» виробничих приміщень, згідно рішення № 2 від 19 січня 2001 року, для виконання підрядних робіт, всі роботи виконуються за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, підрядні роботи виконувались в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до статті 26 Закону України «Про електроенергетику» споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Положеннями ч. 7 ст. 24 Закону встановлено, що енергопостачальник, який здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити замовнику (споживачу), електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору про постачання електричної енергії (договору про користування електричною енергією) за умови, що нова електроустановка замовника приєднана або потужність для діючої електроустановки споживача збільшена в установленому законодавством порядку. Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. № 1357 (далі - ПКЕЕН). Положеннями абзацу першого п. З ПКЕЕН встановлено, що споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (Додаток 1 до ПКЕЕН). Відповідно до положень пункту 1.2 ПКЕЕ, населення - це споживачі електричної енергії - фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових або господарських потреб споживають електричну енергію для потреб електроустановок, що належать їм за ознакою права власності або користування, за винятком електроустановок, які використовуються для здійснення в установленому законодавством порядку підприємницької діяльності. Пунктом 1.3 ПКЕЕ встановлено, що постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом. Положеннями статті 4 Житлового кодексу України житловий фонд утворюють жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України. При цьому, до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Разом з цим, основними положеннями державних будівельних норм України «Будинки і споруди житлових будинків ДБН В.2.2-15-2005», затверджених наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 18.05.2005 р. № 80, встановлено, нежитлове приміщення є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Отже, використання електричної енергії фізичними особами на об'єктах, які не відносяться до житлового фонду не можна віднести до задоволення власних побутових або господарських потреб населення. Тож, [PERSON] не мав права використовувати квартиру для здійснення господарської діяльності. Слід також зазначити, що відповідно до п. 3 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572, використовувати житлові приміщення для провадження господарської діяльності промислового характеру заборонено. Таким чином, питання укладення договору між фізичною особою власником нежитлового приміщення та енергопостачальником має бути врегульовано шляхом укладення договору про постачання електричної енергії. Розрахунки за спожиту електричну енергію відповідно до договору про постачання електричної енергії проводяться за роздрібними тарифами відповідного класу напруги. Правовідносини щодо постачання та споживання електричної енергії у квартирі за адресою: [ADDRESS], оформлені між Південним РЕМ ПАТ "Одесаобленерго" (енергопостачальник) та [PERSON] (власник приміщення) (споживач) є договірними, що підтверджується договором про користування електричною енергією від 26.07.2005 року за № 963733. В своїй позовній заяві повивач зазначав, що робота згідно договору підряду, а саме виготовлення зразку лінійного конвектору, повинна проводитись у побутових приміщеннях. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу нерухомого майна від 01.10.1999 року за адресою: [ADDRESS] знаходиться двохкімнатна квартира, на підставі чого між ПАТ «Одесаобленерго» та [PERSON] був оформлений договір про користування електричною енергією, як з побутовим споживачем. З огляду на вищевикладене, позивач повинен був звернутися до ПАТ «Одесаобленерго» для укладання договору з юридичною особою ПП «АРТ-ЛАЙТ» з тарифом для здійснення відповідної діяльності. Отже, ПАТ «Одесаобленерго» не може нести відповідальність за те, що за зазначеною адресою ([ADDRESS]) ПП «АРТ-ЛАЙТ» (виконавець за договором підряду) не мав можливості виконати роботу згідно договору підряду, а саме виготовити зразок лінійного конвектору, робота яких повинна була проводитись у побутових приміщеннях, оскільки договірних відносин між ПП «АРТ-ЛАЙТ» з ПАТ «Одесаобленерго не мало в зв'язку з чим не повинно було постачати електроенергію останньому за зазначеною адресою. Окрім зазначеного, позивачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження того, що ПАТ «АРТ-ЛАЙТ» отримував чи повертав грошові кошти. В позовній заяві позивач посилаючись на ст. 22 ЦК України стверджує, що ПАТ «Одесаобленерго» своїми незаконними діями порушило цивільні права та обов'язки [PERSON], чим нанесло матеріальні збитки в розмірі 1 628 221 грн. Так, відповідно до приписів статті 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Відповідно до ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначені неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Положеннями Цивільного кодексу України передбачено, що для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного порушення:1) протиправна поведінка; 2) збитки; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Пред'явлення вимог про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) дійсно були б ним отримані в разі належного виконання ним умов договору. Таким чином, для задоволення позову про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди позивач має довести за допомогою документів бухгалтерського та податкового обліку розмір завданих збитків (упущеної вигоди), причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та неотриманими доходами (прибутком), зазначити (з відповідним документальним підтвердженням) на заходи, вжиті ним щодо одержання доходів, обґрунтувати (з документальним підтвердженням) з яких міркувань він виходив, при визначенні розміру упущеної вигоди (докази того факту, що при відсутності порушення відповідачем зобов'язання, позивач одержав би зазначений розмір доходу). Будь-яких доказів на підтвердження вищезазначених обставин позивачем не надано, більше того відсутні навіть посилання на обставини предмета доказування у справі. Отже, вихідним при визначенні неодержаного доходу є поняття доходів. Вони визначаються як збільшення економічних вигод у вигляді надходження активів або зменшення зобов'язань, які приводять до збільшення власного капіталу (п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 3 «Звіт про фінансові результати». Позивачем зазначено, що грошові кошти були повернута засновником ПП «АРТ-ЛАЙТ» [PERSON] замовнику (ФОП - [PERSON]), що підтверджується розписками:1.Розписка про повернення коштів, як аванс на виконання робіт по Договору від 05.01.2012 року від 02.04.2012 року; Розписка про отримання коштів, як аванс на виконання робіт по Договору від 05.01.2012 року» від 02.04.2012 року;«Розписка про виплату коштів за штрафні санкції по Договору від 05.01.2012 року від 12.12.2012 року; Розписка про отримання коштів за штрафні санкції по Договору від 02.04.2012року від 12.12.2012 року. За вказаних вище обставин закон покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) в сумі 24 000,00 грн. не є абстрактними, а дійсно були отримані позивачем від ФОП - [PERSON], а потім були повернуті в сумі 48 000,00 грн. в зв'язку з невиконанням робіт зі сто відсотковою оплатою штрафу. Розписки, надані позивачем до позовної заяви не є належним доказом, так як статутом ПП «АРТ-ЛАЙТ» (зареєстрованого виконавчим комітетом Одеської міської ради за № 04056919100020942 від 11.09.2001 року) передбачено, що «... підприємство має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків на Україні, так і за її межами, печатку зі своїм найменуванням, штампи, бланки, товарний знак, тощо. Підприємство здійснює оперативний і бухгалтерський облік результатів своєї діяльності, веде статистичну звітність згідно з чинним законодавством України...» (п.п. 3.3 та 3.4 розділу 3 Статуту). Тобто, з урахуванням того, що у ПП «АРТ-ЛАЙТ» відкриті розрахункові рахунки в банківських установах, належним доказом отримання та перерахування коштів в даній справі можуть бути платіжні доручення, касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, та інші прибуткові та видаткові касові документи за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції. Пунктом 2.3 розділу 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 р. N 637 (далі - Положення) передбачено наступне «Підприємства (підприємці) мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою та/або з фізичними особами протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами в межах граничних сум розрахунків готівкою, установлених відповідною постановою Правління Національного банку України...». Пунктом 1.2 розділу 1 Положення, зазначено, що касові документи - документи (касові ордери та відомості на виплату грошей, розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказом законодавець називає будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належним доказом про перерахування грошових коштів в даній справі може бути платіжне доручення з відміткою банку про виконання платіжного доручення. При цьому в графі "призначення платежу" повинно бути вказано, що грошові кошти сплачено саме за договором підряду від 05.01.2012 року. Якщо вказані вимоги до платіжного доручення не виконані, платіжне доручення не може пред'являтися в якості доказу перерахування грошових коштів відповідно до Положення. Отже, позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження свої вимог, а саме отримання коштів на виконання робіт згідно договору підряду від 05.01.2012 року та повернення коштів. Окрім того, особисті права та інтереси [PERSON] не порушено в зв'язку з тим, що останній не несе відповідальність за невиконання робіт згідно договору підряду укладений між ПП «АРТ-ЛАЙТ» та ФОП - [PERSON] Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до приписів ст.ст.12-13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. [PERSON] не надав суду докази порушення його прав відповідачем, і лише у разі порушення таких прав позивач може звернутися до суду за їх захистом, обравши відповідний ефективний спосіб захисту права. В даному випадку, позивач не надав суду належних, допустимих, переконливих доказів у обґрунтування своїх вимог в розумінні ст.ст.76,81 ЦПК України. Крім того, позивач при розгляді справи не надала суду докази на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги. Відтак, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження свої вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed