Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

Представник АТ «Таскомбанк» Клименко Т.В., що діє на підставі довіреності № 71 від 02 березня 2020 року, звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за заявою - договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, в зв`язку з чим, 25 грудня 2015 року підписала заяву-анкету на оформлення банківських продуктів. Того ж дня між сторонами укладено Заяву-договір № 26257402465001 про надання кредиту готівкою на власні потреби. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява-договір разом з «Умовами Договору», складає між нею та банком Кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідно до п.2 розділу 1 «Замовлення банківських послуг» Кредитного договору, відповідачка просила надати кредит шляхом виплати кредитних коштів в сумі, визначеній в п.п.1.1. даного розділу, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України: 2.1 на власні потреби в сумі 20000 грн, шляхом перерахування на її поточний рахунок в АТ «Таскомбанк»; 2.2. на оплату страхового платежу у розмірі 4390,24 грн шляхом перерахування на рахунок Страховика. Відповідно до п.1 р.2 Кредитного договору, відповідачка акцептувала Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті Банку, на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєдналась до умов Договору. Відповідачка просила надати кредит та зобов`язалась повертати кредит щомісячно згідно графіку, передбаченого у Додатку №1 до Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Платежі з повернення заборгованості за кредитом та сплати процентів та комісій за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань Позичальника здійснюються у сумах та в термін, що передбачені графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх послуг, що передбачені в Додатку №1 до цієї Заяви-договору. Разом з тим, умови Кредитного договору відповідачкою [PERSON] не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на 27 грудня 2019 року становить 69856,23 грн, яка складається з наступного: 24390,24 заборгованості по тілу кредиту (в тому числі простроченої); 19563,63 грн заборгованості по відсоткам (в тому числі простроченої); 25902,36 грн заборгованості по комісії (в тому числі простроченій). Враховуючи те, що на даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання взятих на себе зобов`язань і не погашає заборгованість за Заявою-договором про надання кредиту готівкою на власні потреби, представник АТ «Таскомбанк» просить позов задоволити, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 69856,23 грн та 2102,00 грн судового збору. Ухвалою від 14 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В позовній заяві представником позивача зазначено про проведення розгляду справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила. У визначений судом строк відзив не подала. Заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від [PERSON] не надходило. За таких обставин ухвалено провести заочний розгляд справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення. Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що 25 грудня 2015 року відповідач [PERSON] підписала анкету-заяву та уклала із АТ "Таскомбанк" Заяву-договір про надання кредиту готівкою на власні потреби невід`ємною частиною якого є Умови надання та обслуговування кредиту на власні потреби (а.с.8-13). Зі змісту заяви-договору про надання кредиту готівкою на власні потреби вбачається, що він містить дані про: суму кредиту, яка становить 24390,24 грн; строк кредиту на 1095 днів (з 25.12.2015 по 24.12.2018); проценти за користування кредитом 19,99% та комісію за обслуговування кредиту 2,95%. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачка отримала кредитні кошти, сума її заборгованості відображена у наданому банком розрахунку, відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту, станом на 27.12.2019 становить 24390,24 грн, заборгованість по відсоткам - 19563,63 грн (а.с.18-19). Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ «Таскомбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - тіла кредиту (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17). Так як фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань позичальником отримано, що свідчить про погодження ним дій банку щодо умов кредитування в цій частині, суд вважає підставними позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 24390,24 грн та заборгованості по відсоткам в розмірі 19563,63, тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити. Що стосується решти позовних вимог, то суд приходить до переконання, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що банк заявляє вимогу про стягнення з відповідачки 25902,36 грн - заборгованості по комісії за кредитним договором. Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно із статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. У рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, що були чинні на час виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зроблено висновок про те, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд виходить з того, що банк встановивши у Заяві-договорі № 26257402465001_CASH від 25 грудня 2015 року сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту визначеної п. п. 1.4 п.1 розділу "Замовлення банківських послуг", не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику, у зв`язку з чим дійшов висновку щодо визнання вказаного пункту таким, що не відповідає чинному законодавству. Посилання позивача на те, що підписавши кредитний договір, [PERSON] погодилася на всі його умови, в тому числі щодо сплати щомісячної комісії, є необгрунтованими, оскільки, як зазначено вище, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки 25902,36 грн - заборгованості по комісії за обслуговування кредиту слід відмовити. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved