Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" /НП "Макіївський район електричних мереж"/ звернулось до суду з позовом до [PERSON] "Про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію", на обґрунтування якого зазначило, що відповідач є споживачем електричної енергії /особовий рахунок [NUMBER]/. Станом на теперішній час у відповідача внаслідок несплати виникла заборгованість за спожиту електричну енергію за період з 01.01.1998 року по 29.06.2012 року у розмірі 4390,95 гривень. Просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 4390,95 гривень, а також судовий збір у розмірі 229,40 гривень. Представник позивача Губарева Н. С., що діє за довіреністю, у судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду справи сповіщена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, зареєстровану за вхідним № 959/14-вх від 20.01.2014 року, з проханням справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явилась, про час та місце судового розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або її розгляд за її відсутності не надавала. Згідно із частиною 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у представника позивача по справі свідчить її відповідна заява, що міститься в матеріалах справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання представником позивача особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Відповідно до частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які представник позивача посилалась як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази по справі, - суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є споживачем електричної енергії /особовий рахунок [NUMBER]/ за адресою: [ADDRESS] /а. с. 5 - 6/. Відповідно до розрахунку суми заборгованості по особовому рахунку [NUMBER], відкритого на ім'я [PERSON], за адресою: [ADDRESS] існує заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 4390,95 гривень /а. с. 7 - 10/. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється положеннями Закону України "Про електроенергетику" від 16 жовтня 1997 року /із змінами та доповненнями/, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення" № 1357 від 26 липня 1999 року /із змінами та доповненнями/, Цивільним кодексом України від 16 січня 2003 року /із змінами та доповненнями/ та Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року /із змінами та доповненнями/. Безпосередньо правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці, а також регулювання відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії здійснюється Законом України "Про електроенергетику" та Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення" № 1357 від 26 липня 1999 року. Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про електроенергетику" енергією визнається електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу. Крім того цією статтею передбачено, що споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. У свою чергу, енергопостачальниками визнаються учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою продажу її споживачам або з метою її експорту. Як встановлено у ході судового розгляду справи ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" в особі НП "Макіївський район електричних мереж" здійснює поставку електроенергії населенню міста Макіївки, а відповідач, як особа, що мешкає за адресою: місто Макіївка, вулиця Дзержинського, будинок 5/13 - є її споживачем. Виходячи з викладених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі фактично був укладений договір, на підставі якого виникли цивільно-правові відносини з приводу постачання та користування електроенергією. Правове регулювання виконання зобов'язань за договором на поставку та користування електроенергією здійснюється нормами Цивільного кодексу України. Так, положення частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України визначають, що за договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу одна сторона /постачальник/ зобов'язується надавати другій стороні /споживачеві, абонентові/ енергетичні ресурси, передбачені договором, а споживач /абонент/ зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За своєю правовою природою укладений сторонами по справі договір є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків /стаття 202 Цивільного кодексу України/. У свою чергу, положення частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначають, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З огляду на положення частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України - договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, положення статті 26 Закону України "Про електроенергетику" визначають, що споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно - технічних документів та договору про постачання енергії. Відповідно до положень частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, укладений між сторонами по справі договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Крім того, на підставі укладеного договору між сторонами виникли зобов'язання, тобто правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку /стаття 509 Цивільного кодексу України/. Згідно до положень частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на положення статті 26 Закону України "Про електроенергетику" та абзацу 5 пункту 42 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення" споживач електроенергії зобов'язаний здійснювати її оплату. При цьому абзаци 1 та 4 пункту 19 зазначених Правил визначають, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами /цінами/ для населення на підставі показань приладів обліку. Крім того, у пунктах 20 та 21 Правил користування електричною енергією для населення конкретизовано, що знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця, але за власним рішенням енергопостачальник має право самостійно знімати показання приладів обліку у споживача. Крім того, розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. При цьому, при вирішенні спірних правовідносин суд виходить з того, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки регламентуються положеннями Закону України "Про житлово-комунальні послуги". Одним із видів житлово-комунальних послуг залежно від функціонального призначення зазначений Закон у пункті 1 частини 1 статті 13 розуміє комунальні послуги, тобто: централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо, - а тому відповідно до положень пункту 5 частини 3 статті 20 цього Закону України зобов'язує споживача оплачувати житлово-комунальні послуги /в цьому випадку з електропостачання/ у строки, встановлені договором або законом. У свою чергу, положеннями статті 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Таким чином, аналізуючи зазначені положення нормативно-правових актів та факти, з'ясовані при розгляді цієї справи, судом достовірно встановлено, що відповідач нерегулярно, в порушення термінів, встановлених чинним законодавством України здійснював оплату наданих йому послуг з енергопостачання, чим неналежно виконував свої зобов'язання, а тому в результаті цього в нього виникла заборгованість в сумі 4390,95 гривень. Ухвалюючи рішення та повністю задовольняючи позов ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" /НП "Макіївський район електричних мереж"/ до [PERSON] "Про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію", суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 214 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На виконання вимог частини 5 статті 119 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" додало документи, що підтверджують сплату судового збору, а саме: платіжний документ про сплату судового збору в розмірі 229,40 гривень /а. с. 1/. Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір" № 3674-VІ від 08.07.2011 року. Відповідно до змісту частини 1 й підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,2 та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду. Із зазначеним позовом ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" звернулось до суду у 2013 році. Місячний розмір мінімальної заробітної плати в Україні на 01 січня 2013 року встановлений в розмірі 1147 гривень відповідно до змісту статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" № 5515-VI від 06.12.2012 року Тобто, за подання до суду позовної заяви майнового характеру у 2013 році справляється судовий збір у розмірі від 0,2 х 1147 гривень = 229,40 гривень до 3 х 1147 гривень = 3441 гривень. Підпункт 1 частини 1 статті 80 Цивільного процесуального кодексу України зазначає, що у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується. Відтак, ухвалюючи рішення на користь ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" /Невідокремлений підрозділ "Макіївський район електричних мереж"/ суд дійшов до висновку про необхідність задоволення його позову повністю, стягнувши з відповідача [PERSON] суму заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 4390,95 гривень, а тому на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з відповідача слід стягнути витрати на сплату судового збору в сумі 229,40 гривень, виходячи з розрахунку: 4390,95 гривень х 1% = 43,91 гривни, що менше ніж 229,40 гривень. Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення його позову шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" /НП "Макіївський район електричних мереж/ заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 4390,95 гривень, а також суму понесених й документально підтверджених судових витрат у виді судового збору в сумі 229,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved