Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

22.03.2016 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO], та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] з урахуванням вимог чинного законодавства України, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь фізичної особи або установи, яка в подальшому буде утримувати дитину. Свій позов представник позивача мотивує тим, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не цікавиться долею дитини, сина [PERSON], [INFO], його станом здоров'я, фізичним та духовним розвитком, поведінкою та успішністю в школі, не спілкується з сином, жодного разу не приходив в школу, не забезпечує [PERSON] матеріально, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, крім того, 28.05.2015 написав заяву в якій просить позбавити його батьківських прав відносно сина. Таке ставлення батька до сина негативно впливає на моральний та духовний розвиток [PERSON], тому орган опіки та піклування Лебединської сільської ради звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача з'явився, позов підтримав повністю та надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність вказавши що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. Представник служби у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації в судове засідання з'явився, позов підтримав повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - органу опіки і піклування Журавської сільської ради Шполянського району Черкаської області - в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, надав до суду заяву, в якій вказав, що підтримує позов органу опіки і піклування Лебединської сільської ради за наявності всіх підстав та доцільності позбавлення його батьківських прав. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі такого. В суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21.04.2000, актовий запис №2, складений виконавчим комітетом Заліської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00016228050 від 22.01.2016. Після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.3). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.11.1991, виданим відділом ЗАГСу Косівського райвиконкому Івано-Франківської області, [PERSON] народилась [INFO] (а.с.10) Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.04.2000, виданого виконавчим комітетом Заліської сільської ради Тальнівського району, Черкаської області, [PERSON] народився [INFO], актовий запис №02. Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.06.2008, виданим виконавчим комітетом Заліської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, [PERSON] померла [INFO], актовий запис №07 (а.с.14). Відповідно до довідки №312 від 03.07.2008, виданої виконавчим комітетом Заліської сільської ради Тальнівсього району Черкаської області [PERSON] не має в с. Заліське Тальнівського району Черкаської області житла та майна (а.с.12). Згідно з характеристикою №2677 від 19.11.2015, виданою виконавчим комітетом Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області, [PERSON], уродженець с. Лебедин Шполянського району. Черкаської області вів аморальний спосіб життя, ніде не працював, що призвело до кримінального правопорушення, за вчинення якого [PERSON] був засуджений та провів в містах позбавлення волі вісім років. Після повернення з місць позбавлення волі особливих змін в поведінці [PERSON] не відбулося (випадкові заробітки, алкоголізм, аморальна поведінка). Весь цей час вихованням сина [PERSON] після смерті матері [PERSON] займалася бабуся [PERSON] (а.с.18). Відповідно до заяви [PERSON] від 28.05.2015, посвідченої секретарем виконавчого комітету Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області Рудас Н.А., [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його сина, [PERSON], [INFO] (а.с.13). Згідно з протоколом №1 засідання громадської комісії у справах дітей, при виконавчому комітеті Лебединської сільської ради від 12.01.2015, громадською комісією встановлено, що зі слів матері [PERSON] вихованням дитини після смерті матері дитини [PERSON] в 2008 році вихованням онука займалась вона, так як в 2005 році син знаходився в місцях позбавлення волі. Після звільнення в 2012 році, батько сином не займався та не брав участі в його вихованні, дитина виховалась фактично сама за підтримки бабусі. Вчителі в школі підтверджують ці слова (а.с.4). Відповідно до протоколу №2 засідання громадської комісії у справах дітей при виконавчому комітеті Лебединської сільської ради від 10.04.2015 комісія вирішила підняти клопотання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO], та рекомендувати органу опіки та піклування Лебединської сільської ради підготувати висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та матеріали для звернення до служби у справах дітей Шполянської райдержадміністрації щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.5). Згідно з висновком органу опіки і піклування Лебединської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] №181 від 06.11.2015 [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не цікавляться долею сина, його станом здоров'я, успіхами в школі, не спілкується з сином, не забезпечує його матеріально, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. [PERSON] проживає та виховується вже довгі роки у бабусі [PERSON]. Орган опіки та піклування Лебединської сільської ради порушує питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої сина [PERSON] -[INFO] (а.с.6). Відповідно до рішення виконавчого комітету Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області №20 від 16.05.2015 про розгляд протоколу засідання громадської комісії у справах дітей, виконавчий комітет Лебединської сільської ради вирішив погодитись з клопотанням громадської комісії у справах дітей Лебединської сільської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO], а матеріали про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] [INFO], та висновок органу опіки та піклування Лебединської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] направити до служби у справах дітей Шполянської райдержадміністрації (а.с.7, 9). Згідно з рішенням виконавчого комітету Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області №29 від 18.06.2015 про позбавлення батьківських прав [PERSON], виконавчий комітет Лебединської сільської ради вирішив порушити клопотання про позбавлення батьківських прав [PERSON], 1977 року народження, відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO], оскільки він не займається вихованням сина та не надає матеріального утримання (а.с.8). Відповідно до висновку органу опіки піклування виконавчого комітету Лебединської сільської ради Шполянського району Черкаської області [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не цікавиться долею дитини, її станом здоров'я, фізичним та духовним розвитком, поведінкою та успішністю в школі, не спілкується з сином, жодного разу не приходив в школу не забезпечує [PERSON] матеріально, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, крім того, 28.05.2015 написав заяву в якій просить позбавити його батьківських прав відносно сина. Мати [PERSON] померла 2008 році. Таке ставлення батька до сина негативно впливає на моральний та духовний розвиток [PERSON]. [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, не працює, зловживає спиртними напоями, вихованням сина не займається. Був неодноразово попереджений про неналежне виховання та утримання сина, але на зауваження та попередження не реагує. За останні два роки (2015 по 2017 рік) [PERSON] виїхав з села Лебедин в невідомому напрямку, дитиною [PERSON] не цікавився, [PERSON] фактично виховувався самостійно під наглядом бабусі та соціальних працівників Дніпропетровського монтажного технікуму. Враховуючи викладене, діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], з метою визначення правового статусу дитини, забезпечення захисту його прав та інтересів, орган опіки та піклування виконавчого комітету Лебединської сільської ради. просить вирішити питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO], відносно його неповнолітнього сина (а.с.40). Таким чином, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідача від виконання його обов'язку по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). В Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж'юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров'я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Протягом усього часу розгляду справи по суті позивач не змінив підставу або предмет позову, не збільшив або не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дітей, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде вчинене в інтересах [PERSON], [INFO]. Згідно з ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути нижче чим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в редакції яка діяла до 08.07.2017. При цьому, у зв'язку із набранням чинності 08.07.2017 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Згідно з ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком з 6 до 18 років з 1 січня 2017 року становить 1689 грн. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів щодо його непрацездатності, наявності інших утриманців, а тому суд задовольняє позов органу опіки і піклування Лебединської сільської ради в частині стягнення аліментів і стягує з відповідача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до 08.07.2017 та з 08.07.2017 не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 30.01.2017 до повноліття дитини [PERSON], [INFO], тобто до [INFO] щомісячно. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Так як позов задовольняється, то суд, відповідно до ч.2 ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача судовий збір в сумі 1280,00 грн. на користь держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 08.07.2017 та з 08.07.2017 не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини [PERSON] за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 367 ЦПК України. На підставі ст. 60 ЦК України, п.2 ч.1 ст. 164, ст. ст. 165, 166, 179, 180-182, 191 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved