Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») в особі свого представника (за довіреністю) Савіхіної А.М. звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 16.05.2007 р. сторони у справі уклали кредитний договір № SAMDN40000 013744534, згідно якого банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 126844 грн. на термін до 15.05.2014 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за корис- тування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. У зв`я- зку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 15.11.2018 р. відповідач має заборгованість - 1906189,36 грн., яка складається з: 101021,31 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 500137,45 грн. - заборгованість по відсотками за користування кредитом та 13050 30,60 - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Також зазначає, що кредито- давець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кре- дитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 117021,31 грн., яка складається з: 101 021,31 грн. - заборгованості за кредитом (тілом кредиту) та 16000,00 грн. - заборгованість по від- соткам за користування кредитом. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій підтримав по- зовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення та просив справу розглянути без участі представника Банку. Представник відповідача адвокат Дукін С.В. в судове засідання не з`явився, надав відзив проти позову, посилаючись на те, що 16.05.2007 р. між позивачем та відповідачем був укладений дого- вір, відповідно до якого [PERSON] отримала грошові кошти. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищезазначеним договором був укладений договір застави рухомого майна. Згідно договору в заставу було надано рухоме майно, а саме: автомобіль ВАЗ, модель [NUMBER] , рік випуску [NUMBER] , тип ТЗ легковий універсал, № кузова/ шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на праві приватної власності. У зв`язку з порушенням умов до- говору та виникнення заборгованості банк звернувся до суду про звернення стягнення. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.01.2013 р. у справі 836/1529/12 позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено у повному обсязі та в рахунок погашення заборго- ваності вилучено та передано ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави. Позивач отримав виконав- чий лист і звернувся до відділу ДВС Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області для відкриття провадження по примусовому виконанню рішення суду, 08.07.2015 р. дер- жавний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження. 25.02.2016 р. у зв`яз- ку з виконанням рішення суду від 03.01.2013 р. державним виконавцем Барбінягрою В.В. була ви- несена постанова про закінчення виконавчого провадження № 48026427. У період примусового виконання рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.01.2013 р. щодо звернення стягнення на заставлене нерухоме майно у межах виконавчого провадження № 4802642, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. видано ви- конавчий напис від 15.09.2015 р.. Виконавчий напис був пред`явлений до відділу ДВС Татарбу- нарського районного управління юстиції в Одеській області для примусового стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості. 09.11.2015 р. було відкрито виконавче провадження № 49239503 на підставі виконавчого напису. [PERSON] не погодившись з виданим нотаріусом виконавчого на- пису щодо кредитної заборгованості звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого на- пису таким, що не підлягає виконанню та його скасування. 18 квітня 2016 р. рішенням Татарбу- нарського районного суду Одеської області позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Ухвалою апеля- ційного суду Одеської області від 01.08.2016 р. було відмовлено у відкритті апеляційного провад- ження. Потім, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і криміналь- них справ від 07.06.2017р. касаційну скаргу ПАТ КБ «ПрвиатБанк» було відхилено, ухвалу апеля- ційного суду Одеської області від 01.08.2016 р. залишено без змін. З урахуванням викладеного вбачається, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором SAMDN400000013744534 від 16.05.20007 р. в сумі 357916.16 грн. було вилучено у [PERSON] предмет застави (автомобіль) та передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк». Тобто, вилу- чаючи предмет застави, [PERSON] автоматично погашає заборгованість за кредитним договором, а саме виконання його у повному обсязі. Тому просив суд застосувати строк позовної давності про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість у розмірі 117 021,31 грн., з них: 101021,31 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 16 000,00 грн. за- боргованість по відсоткам за користування кредитом. Просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі. 01.03.2019 р. через електрону адресу представник позивача надала відповідь на відзив, посила- лаючись на те, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгова- ності за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Відповідач зобов`язання за вказа- ним договором не виконала. На підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської обла- сті від 03.01.2013 р. банком звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме - автомобіль. Вказане рішення суду не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за догово- ром. Банком вживаються всі необхідні заходи для здійснення реалізації майна, але враховуючи те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання умов кредитного договору, а заборгованість тільки зростає, тому банк змушений звернутися до суду. Зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги банку про повернення кредиту і сплату процентів зали- шалося дійсним і підлягає судовому захисту. Представник відповідача адвокат Паюл Т.І. в судове засідання не з`явилася, однак надала пись- мові пояснення проти позову, в яких зазначає, що дійсно 12 років тому, тобто 16.05.2007 р. [PERSON] уклала договір з банком «Про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки АВТОРОСТРОЧКА». Того ж дня було укладено додаткову угоду до вищевказаного догово- ру, згідно п.1 банком було перераховано відповідачу 101464,00 грн. для придбання автомобіля. [PERSON] за вказані кошти придбала автомобіль ВАЗ - 21230 «Нива-Шевроле», та відповідно до п. 6 додаткової угоди, сторони домовились, що цей автомобіль «НИВА-Шевроле» буде предметом застави у якості забезпечення зобов`язань перед банком. 03.01.2013 р. Татарбунарським районним судом Одеської області повністю задоволено вимоги банку та в рахунок заборгованості за спірним договором звернено стягнення на предмет застави, тобто, на автомобіль « [INFO] -Шевроле» та інші комплектуючі, які передано на користь банку. Вважаючи вказане, судове рішення було виконане 15.02.2016 р. державною виконавчою службою Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області та була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням судового рішення на підставі п.8 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче проваджен- ня».15 вересня 2015 р. банк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу та отримав виконавчий напис про стягнення суми заборгованості за тим са- мим спірним договором у розмірі 808413 грн. [PERSON] отримала 18.04.2016 р. судове рішення про скасування виконавчого припису нотаріуса. Однак банк у 2018 р. звернувся з позовом до суду щодо того самого спірного договору про стягнення заборгованості, яка є предметом цього судово- го спору. Банк в позові зазначає, що нібито [PERSON] досі неналежно виконує умови договору та має заборгованість у розмірі 1906189,36 грн. Погодитися з вказаним вище неможливо, так як те- рмін договору був визначений сторонами відповідно до п.1 додаткової угоди та вказано, що до- говір діє до 15.05.2014 р. Вважає, що жодної заборгованості у [PERSON] перед банком за цим до- говором немає, оскільки ще в 2013 р. банк за цим договором отримав автомобіль «Нива-Шевроле» в рахунок заборгованості за спірним договором відповідно до рішення суду від 03.01.2013 р. сп- рава № 2-836/1529/12, яке повністю було виконане. Банк звернувся до суду 28.11.2018 р. тобто після спливу 3 років, а саме поза межами позовної давності, а тому просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за від- сутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального техні- чного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків ци- вільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримі- нального обвинувачення. У справі Bellet v. France Європейський Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гаран- тії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефек- тивним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на під- ставі доказів ( ст.13 ЦПК УКраїни). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.ст.77,81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають вста- новленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи, спір виник з приводу кредитних відносин. За змістом п.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сп латити відсотки. Встановлено, що 16.05.2007 р. між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є акціо- нерне товариство комерційний банк "Приватбанк" та відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит на термін до 15.05.2007 року в сумі 126844 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невико- нання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). 16 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк та відповідачем укладено договір застави, за яким відповідач в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором передав у заставу банку автомобіль ВАЗ-21230, що належить на праві власності відповідачу. Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на кори- сть другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сп- латити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). В силу ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника поверну- ти позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини пози- кодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.01.2013 р. (а.с.38), в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № SAMDN40000013744534 від 16.05.2007 р. в сумі 357916,16 грн. вилучено у відповідача [PERSON] та передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль ВАЗ, модель [NUMBER] , рік випуску:2007, тип ТЗ : легковий універсал, № кузова/ шасі: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на праві приватної власності. Також, комплект клю- чів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Звернуто стягнення на предмет застави шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з на- данням повноважень та отриманням дублікату, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за- мість втраченого, зі зняттям вищевказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України по свідо- цтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для здійсненя продажу та зняття вказаного автомобілю з обліку в органах в ДАІ України. (а.с.38-39). 25.02.2016 р. державним виконавцем Татарбунарського районного відділу ДВС ГТУЮ Одесь- кої області Барбінягрою В.В. на підставі п.8 ч.1 ст.49 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним і повним виконанням рішення Татарбунарського районного суду за виконавчим листом № 836/1529/12 винесено постанову про закінчення виконавчого про- вадження. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 18.04.2016 р. (а.с.40-42) виз- нано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4975 від 15.09.2015 р. приватним нотаріу- сом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., за яким запропоновано стяг- нути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 808413,44 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № SAMDN40000013744534 від 16.05.2007 р., укладеним між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття карткового рахунку та обслуговування (платіжна картка «Авторострочка»), таким, що не підлягає виконанню та скасувати його. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.08.2016 р. (а.с.43) відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Татарбу- нарського районного суду Одеської області від 18.04.2016 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського но- таріального округу Бондар І.М., відділ ДВС Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та його ска- сування. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляд цивільних і кримінальних справ від 07.06.2017 р. (а.с.44-45) касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 01.08.2016 р. залишено без змін. Разом з тим, автомобіль як предмет забезпечення виконання кредитних зобов`язань реалізовано і від його продажу сума зарахована в рахунок погашення боргу. Згідно із частиною першою статті 598ЦК України зобов`язання припиняється частково або в по- вному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кі- лькості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання)(стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). АТ «ПриватБанк» скористався правом вимоги дострокового повернення всієї суми кредиту, а також сплати процентів, належних йому, відповідно до ст.1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови зобов`язання щодо строку дії договору, періодичність платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені. З матеріалів справи вбачається, що позивачем нарахована заборгованість за зобов`язаннями за договором, простроченими та поточними, внаслідок чого кредитор просив суд про стягнення забо- ргованості за кредитним договором з [PERSON] в сумі 117021,31 грн., яка складається з заборго- ваності за кредитом (тілом кредиту) в сумі 101021,31 грн. та заборгованості по відсоткам за корис- тування кредитом в розмірі в сумі 16000,00 грн. (а.с.4). Що стосується вказаної заборгованості, нарахованої банком після зміни строку виконання осно- вного зобов`язання, то згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не ви- конує належним чином, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним догово- ром, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, тому строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. Здійснення осо- бою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів право- вого захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтерна- тивний основному. У разі незадоволення вимог кредитора за рішенням суду основне зобов`язання сторін не припи- няється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнен- ня решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалеж- но від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиня- ється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Якщо у рішенні про стягнення заборгованості за кредитним договором сума заборгованості вказана у повному об- сязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, передбачених договором. Пред`явивши у грудні 2018 р. позов до [PERSON] про дострокове повернення усієї суми креди- ту, що залишилася несплаченою, а також процентів та пені, відповідно до ст.1050 ЦК України, банк змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором, а відтак його право нараховувати передбачені договором проценти, пеню та комісію припинилося. Таким чином, після задоволення вимог кредитора про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення, вимоги кредитора про стягнення процентів, комісії та пені на під- ставі умов договору є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Твердження представників позивача про те, що заборгованість за договором не погашена і тому зобов`язання не припинено, не заслуговують на увагу, оскільки з поданням позову, який є нічим іншим як вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кре- дитним договором та штрафних санкцій за наступний період. Крім того, суд зауважує, що в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі № 564/ 2199/15-ц звернуто увагу, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Разом з тим, позивач, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний роз- суд, таких вимог про стягнення коштів з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, ПАТ КБ "При- ватбанк" не заявив. Що ж стосується заяви представників відповідачів про застосування строку позовної давності, як підстави у відмові позовних вимог, то суд вказує на таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про за- хист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у ріше- нні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 р. № 14). Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є насту- пні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звер- нулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, від- сутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної дав- ності. Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову і лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки, після звернення банка до суду з вимогою про дострокове погашення всієї заборго- ваності, яка стягнута за рішенням суду, кредитний договір припинив свою дію, а у позивача було відсутнє право нарахувати та стягувати з відповідача сум за кредитним договором, то до вимоги позивача про стягнення заборгованості станом на 15.11.2018 р. в сумі 117021,31грн. позовна дав- вність не може бути застосована, оскільки такі вимоги є безпідставними. На підставі викладеного ст.526, 610,1054 ЦК України,

Outcome: dismissed