Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист честі, гідності, ділової репутації і спростування недостовірної інформації. В судовому засіданні представники позивачів [PERSON]., [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що з [INFO]. до [INFO] на сайті www.ord-ua.com були опубліковані 4 статті серії „[INFO]", автором яких був[PERSON], в двох з яких міститься недостовірна інформація стосовно Всеукраїнської громадської організації „Федерація парашутного спорту України"та її посадових осіб, зокрема, щодо її президента [PERSON]. Так [INFO] на сайті http://ord-ua.com/2014/07/01/maroderi-molodi-ta-sportu---2/ була розміщена стаття під заголовком „[INFO]". В даній публікації, в тому числі, була вказана наступна інформація: „А почались наші з [PERSON] розвідки з того, що у вересні 2009 року до Верховної Ради України звернувся директор єдиного в Україні державного авіаційно-спортивного клубу Міністерства освіти і науки зі скаргою на те, що з неповнолітніх вихованців цього бюджетного закладу вимагають „безповоротну фінансову допомогу"на користь якоїсь там громадської організації за участь у національних змаганнях, що проводить Мінсім'ямолодьспорт - чемпіонаті України з класичного парашутизму серед юніорів"(мається на увазі Всеукраїнська громадська організація „Федерація парашутного спорту України"); „Народні депутати направили звернення до Генеральної прокуратури, Генпрокуратура провела перевірку й з'ясувалось, що ніякого чемпіонату України з класичного парашутизму серед юніорів насправді ніколи не було, а гроші зі спортсменів збирали аферисти, які по підроблених документах зареєстрували громадську організацію з пишномовною назвою „федерація парашутного спорту України". Щоправда, жодних повноважень спортивної федерації ця контора ніколи не мала; Натомість шахраї, вступивши в змову з тодішнім першим заступником міністра [PERSON] та директором департаменту неолімпійських видів спорту [PERSON] (працює і зараз на тій же посаді під керівництвом [PERSON]), впродовж кількох років поспіль виготовляли фальшиві положення про неіснуючі змагання, які замість міністра чи його заступника підписували сторонні люди - комерсант-газовик з Харкова [PERSON] (нині - депутат Харківської обласної ради від Партії Регіонів, який фінансував «тітушок» під час подій на Майдані) та пенсіонер, колишній інспектор Товариства сприяння обороні України, [PERSON] зі Львова. Ці два шахраї - [PERSON] і [PERSON] - власне, і значились керівниками псевдо «федерації». [PERSON] - типу «президент», [PERSON] - голова неіснуючого «виконкому»; Як встановила Генеральна прокуратура України в ході перевірки, механізм збору коштів був наступний. [PERSON] включав до Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих і спортивних заходів України, наприклад, на 2009 рік державні змагання, які Міністерство мало б провести від імені держави - 59-й чемпіонат України з класичного парашутизму. Але більш ніяких дій не робилось - наказ на проведення не видавався, положення про змагання не затверджувалось, склад колегії суддів та директор змагань не призначались. Наприкінці року в звіт Міністерства ці змагання не включались, вважалось, що вони були заплановані, але не проведені з якихось об'єктивних причин. Але спортсмени й гадки не мали, що ніяких змагань не буде, оскільки [PERSON] виготовляв фальшиві положення, які підписував замість міністра і куди записував, що до участі в державних змаганнях допускаються лише ті, хто вступив у його «федерацію» та заплатив йому «безповоротну фінансову допомогу, без ПДВ». А щоби не було скандалу, видимість проведення змагань взяв на себе [PERSON] - заступник голови Товариства сприяння обороні України; Власне, [PERSON], якому підпорядковано кілька спортивних аеродромів, і був (точніше - досі є) реальним ватажком злочинного угруповання. Він не тільки пригрів [PERSON] й дав йому безплатно кабінет в адміністративному приміщенні ТСОУ на проспекті Перемоги в Києві, але й організовував саму складну частину афери - видимість проведення державних змагань (бо інакше шахраї були б викриті впродовж одного спортивного сезону). Робилось це дуже просто: [PERSON] телефонував у підлеглий авіаспортивний клуб ТСОУ й давав вказівку прийняти [PERSON] та виконати всі його забаганки. Після чого [PERSON] зазначав цей клуб у фальшивому положенні як місце проведення «чемпіонату України». Потім туди з'їжджались спортсмени, які цей спектакль сприймали за чисту монету (не тільки спортсмени - навіть Державна прикордонна служба та Міністерство внутрішніх справ направляли свої команди на ці псевдо-змагання!). Перед спортсменами виступав [PERSON], розповідав, що держава уповноважила його проводити змагання і що Верховна Рада прийняла закон, відповідно до якого забороняється займатись парашутним спортом тим громадянам, які не вступили у «федерацію парашутного спорту» та не заплатили [PERSON] й [PERSON] «безповоротну фінансову допомогу». Спортсмени, думаючи, що це дійсно чемпіонат України, лізли в гаманці та платили - з кожного учасника по 2 тис. грн., з кожної команди - по 5 тис. грн.; Більш того, спортсмени оплачували все: проживання, харчування, платили [PERSON] «добові», заправляли за свій рахунок літак і навіть оплачували грамоти, які [PERSON] купляв у «Спорттоварах», підписував замість міністра й ставив печатку своєї «федерації»; Але й це не все. Квартет шахраїв - [PERSON], [PERSON] і [PERSON] з Шаповаловим - налагодили торгівлю неіснуючими в країні «сертифікатами парашутиста», які [PERSON] сам друкував на принтері та продавав від імені держави по 50 грн. як документ, що, начебто дозволяє виконувати в Україні стрибки з парашутом, укладати основний і запасний парашути чи виконувати будь-які види стрибків під власну відповідальність. Ба більш того, [PERSON] дав вказівку не допускати до змагань тих спортсменів, які не купили в [PERSON] три таких «сертифікати» - кишені вивертали навіть неповнолітнім; А згубила фраєра, як відомо, жадність. [PERSON], абсолютно переконаний у власній безкарності, вирішив розширити контингент облапошених і став збирати гроші навіть з юніорів під машкарою проведення молодіжного «чемпіонату України». Але в 2009 році він вже вирішив не заморочуватись з імітацією змагань. І коли на його запрошення юні парашутисти прибули на Кіровоградський аеродром «Федорівка», негідник, зібравши з дітей гроші, заявив, що держава передумала, ніякого чемпіонату не буде, а гроші він не поверне, позаяк це була «безповоротна фінансова допомога». Серед обкрадених був неповнолітній вихованець державного клубу, і тут довелось втрутитись Генеральній прокуратурі України; За результатами перевірки Генеральна прокуратура України напередодні нового, 2010 року, відкрила відносно [PERSON] та заступника міністра [PERSON] ([PERSON] на той момент працював у іншому місці - розкрадав кошти, призначені для Євро-2012) дисциплінарне провадження, співробітнику Мінсім'ямолодьспорт, який відповідав за розвиток спортивно-технічних видів, довелося шукати нове місце роботи, прокуратура м. Києва відкрила відносно керівників «федерації» [PERSON] та [PERSON] кримінальну справу по обвинуваченню в шахрайстві; Щоправда, з воцарінням [PERSON] побори зі спортсменів відновились з новою силою, а розслідування кримінальної справи різко пригальмувалось. Пояснення було дуже простим - [PERSON], який раніше терся біля харківської організації БЮТ, раптом ознайомився з програмою Партії Регіонів, перейнявся ідеями Лідера та переметнувся в штаб харківського губернатора [PERSON]. Ну, а [PERSON] вже підключив всі можливості, щоби вберегти [PERSON] та [PERSON] від знайомства з меню Лук'янівського СІЗО. Щоправда, кримінальну справу закрити не вдалось - занадто скандальною вона була, та й порушувалась справа на звернення народних депутатів України. Але її просто поклали на полицю й не проводили жодних слідчих дій аж до травня 2014 року; Річ у тім, що аферисти - [PERSON], [PERSON] і [PERSON] - розперезались настільки, що у вересні 2013 року підсунули на підпис попередньому міністру [PERSON] нормативно-правовий акт, згідно з яким до участі в державних змаганнях з парашутного спорту допускаються лише громадяни, які вступили в громадську організацію [PERSON]-[PERSON], купили в [PERSON] «сертифікат парашутиста» й пред'явили платіжний документ про сплату шахраям безповоротної фінансової допомоги; Булатову це не цікаво і тоді я йому показую інші судові рішення - про скасування величезної кількості наказів про проведення змагань з парашутного спорту, затвердження календарних планів і навіть рішення про анулювання списку збірної команди України з парашутного спорту, оскільки всі ці накази виносились з брутальним порушенням законності на прохання аферистів [PERSON] та [PERSON], при цьому зі спортсменів збирались гроші; Можна лише уявити моє здивування, коли з'ясувалось, що обговорювати мої позови до міністерства заступник міністра [PERSON] запросив отих самих аферистів - [PERSON] й [PERSON]. Власне, ніякого обговорення не було - [PERSON] лише продемонстрував присутнім [PERSON] в якості «смотрящєго» по парашутному спорту й оголосив, що без дозволу [PERSON] спортом ніхто займатись не буде. Крім того, в статті міститься фотографія з таким коментарем до неї: «Харківський аферист [PERSON] (по центру фотографії) - депутат обласної ради, активіст Партії Регіонів, спонсор «тітушек»». Також аналогічна стаття розміщена на сайті http://ipress.ua/mainmedia/marodery_molodi_ta_sportu__2_72444.html. Крім того, сайт http://www.startnews.net/maroderi-molodi-ta-sportu-2 містить посилання на зазначену вище статтю. Значна частина викладеної вище інформації є неправдивою та не має жодного відношення до реальних подій. Разом з тим, [INFO] на сайті http://ord-ua.com/2014/07/04/maroderi-molodi-ta-sportu---3/ була розміщена стаття під заголовком «[INFO]». В даній публікації була вказана наступна інформація: За чотири місяці перебування на посаді Булатовим Д.С. повною мірою відновлені всі корупційній схеми, що були запроваджені за його попередника, заборонені заходи з військово-патріотичне виховання молоді, а також ліквідовано як дисципліну парашутне багатоборство (стрибки з парашутом на точність приземлення, легкоатлетичний біг, плавання), оскільки спортсмени відмовились платити гроші «смотрящєму», якого призначив Булатов Д.С. (враховуючи те, що в попепередній статті Бойка В.М. мова йде про те, що [PERSON] начебто є «смотрящим», то наявні всі підстави вважати, що і в даному випадку автор спірних статей має на увазі особу [PERSON]). Одночасно громадська організація «Федерація парашутного спорту України», яка діє при Міністерстві і яка зареєстрована по підроблених документах, сама виготовляла від імені Міністерства положення про змагання, сама їх затверджувала й сама направляла в спортивні організації запрошення для участі в неіснуючих змаганнях. При цьому умовою допуску спортсменів була сплата великих грошових сум на користь цієї громадської організації - по 2 тис. грн. з кожного учасника і по 5 тис. грн. з кожної команди, а також придбання в цієї організації «сертифікатів парашутиста», які аферисти самотужки виготовляли на звичайному принтері й продавали від імені держави як документ, що, начебто, надає право виконувати парашутні стрибки в Україні; У наступному керівники ФПСУ домовлялись з начальником якогось авіаспортивного клубу, що до нього приїдуть парашутисти «пострибати за гроші». При цьому шахраї намагались робити повну імітацію національних змагань і навіть видавали куплені в «Спорттоварах» медалі й дипломи, які, замість Міністра чи його заступника, підписував директор клубу й приставляв печатку цієї громадської організації; Аферисти діяли в координації зі співробітниками Департаменту неолімпійських видів спорту, з якими, очевидно, ділились заробітками. Скарги спортсменів на беззаконня в Міністерстві не розглядались з 2006 року, натомість для створення видимості законності дій шахраїв в Міністерстві щороку змінювалась нумерація псевдо-чемпіонатів і Кубків України з парашутного спорту, що включались в Єдиний календарний план, хоча вони й не проводились; У 2009 році після скарги до Верховної Ради України директора Єнакіївського державного авіаційно-технічного спортивного клубу на грошові побори з неповнолітніх парашутистів, Генеральна прокуратура України провела перевірку ситуації, що склалась в парашутному спорті. Співробітник Міністерства, який відповідав за цей напрямок, був звільнений з посади, проти керівників ФПСУ порушена кримінальна справа по обвинуваченню в шахрайстві, внесено припис повернути спортсменам всі зібрані з них гроші; Але після призначення Міністром [PERSON] всі побори зі спортсменів були відновлені. Вищенаведена інформація, яка була повідомлена про Позивачів в тексті наведених вище статей, за своїм змістом і характером є недостовірною та ґрунтується на завідомо хибних вигадках, що ганьблять інших осіб. Також вся інформація відносно позивачів, яка була поширена відповідачами через веб-сайти http://ipress.ua та www.ord-ua.com не відповідає дійсності та порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] і ділову репутацію Всеукраїнської громадської організації «Федерація парашутного спорту України». Крім того, оприлюднена відповідачами інформація не відповідає дійсності і порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], як законослухняного громадянина України, грубо порушує його конституційні права, є безпідставним звинуваченням у скоєні кримінально карних діянь. Також вона порочить його ділову репутацію як політичного діяча, депутата Харківської обласної ради та спортсмена, рекордсмена світу, України тощо. Поширені відомості також призводять до підриву довіри до [PERSON] з боку третіх осіб. За таких обставин просять визнати таку інформацію недостовірною, спростувати її стягнути з відповідачів на користь [PERSON] в наслідок поширення недостовірної інформації, яка порушує його честь, гідність та ділову репутацію, 99 216 грн. моральної шкоди. Відповідач Бойко В.М. та його представник Криган Л.А. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши, що вся інформація викладена у статті має обґрунтоване підтвердження, докази якого приєднані до матеріалів справи. Крім того, викладені обставини підтвердили у судовому засіданні свідки Луценко І.В. та Доній О.С. За таких обставин підстав для задоволення позову у суду немає. Відповідач Сідашенко І.К. та представник відповідача ТОВ „Інтернет Інвест" в судові засідання жодного разу не з'явились, про розгляд справи були повідомлені судом за місцем реєстрації та місцем знаходження належним чином, з заявами до суду про неможливість розгляду справи у їх відсутність не звертались. Заслухавши представників сторін, відповідача Бойка В.М., свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.1, ст.3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Положеннями ст.28 Конституції України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності, яка кореспондується. Як наголошує ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Вказані положення також закріплені в статті 297 ЦК України. Згідно ч.1, ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Тобто право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Як встановлено у судовому засіданні, 1.07.2014 року на веб-сайтах http://ord-ua.com/2014/07/01/maroderi-molodi-ta-sportu---2/ та http://ipress.ua/mainmedia/marodery molodi ta sportu 2 72444.html була розповсюджена інформація, викладена у статті «[INFO]-2» про те, що: [PERSON] ОЛЕГ ВОЛОДИМИРОВИЧфінансував „тітушок"під час подій на Майдані, є шахраєм, „типу президентом псевдо „федерації", спортсмени-парашутисти платили [PERSON] „безповоротну фінансову допомогу"за участь чемпіонаті України (в тому числі, по 2 тис. грн. з кожного учасника та по 5 тис. грн. з кожної команди), налагодив торгівлю неіснуючими в країні „сертифікатами парашутиста"(зокрема, неповнолітнім), прокуратура м. Києва відкрила відносно керівників „федерації"- [PERSON] та [PERSON] кримінальні справи по обвинуваченню в шахрайстві (кримінальна справа була відкрита не відносно певних осіб, а по факту, а [PERSON] жодне обвинувачення по ній не висувалося), з воцарінням [PERSON] побори зі спортсменів відновились з новою силою, а розслідування кримінальної справи різко пригальмувалось у зв'язку з тим, що [PERSON] переметнувся в штаб харківського губернатора [PERSON], а останній підключив всі можливості, щоб вберегти [PERSON] та [PERSON] І.А. від знайомства з меню Лук'янівського СІЗО; щоправда, кримінальну справу закрити не вдалось, її просто поклали на полицю й не проводили жодних дій аж до травня 2014 р. (насправді, вона була закрита 26.12.2011 р., тобто задовго до публікації статті); аферист [PERSON] у вересні 2013 року підсунув на підпис попередньому міністру [PERSON] нормативно-правовий акт, згідно з яким до участі в державних змаганнях з парашутного спорту допускаються лише громадяни, які вступили в громадську організацію [PERSON]-[PERSON], купили в [PERSON] „сертифікат парашутиста"і пред'явили платіжний документ про сплату шахраям безповоротної фінансової допомоги; накази, які були скасовані судовими рішеннями і згідно яких зі спортсменів збиралися гроші, виносилися на прохання аферистів [PERSON] і [PERSON]; на обговорення позовів автора статті до міністерства були запрошені аферисти, на якому заступник міністра Гуцул продемонстрував присутнім [PERSON] в якості „смотрящего"по парашутному спорту й оголосив, що без дозволу [PERSON] спортом ніхто займатися не буде; коментар до фотографії, у якому зазначено, що [PERSON] характеризується як, зокрема, спонсор „тітушек"; на користь ФПСУ з неповнолітніх вихованців державного авіаційно-спортивного клубу Міністерства освіти і науки вимагали „безповоротну фінансову допомогу"за учать у національних змагання з класичного парашутизму серед юніорів; Генеральна прокуратура України провела перевірку й з'ясувала, що ніякого чемпіонату України з класичного парашутизму серед юніорів насправді ніколи не було, а гроші зі спортсменів збирали аферисти, які по підроблених документах зареєстрували громадську організацію з пишномовною назвою „федерація парашутного спорту України". Щоправда, жодних повноважень спортивної федерації ця контора ніколи не мала; ФПСУ є псевдо федерацією; створювалась видимість проведення змагань; спортсмени сплачували всі витрати на проведення змагань (хоча тоді є незрозумілим, навіщо спортсменом було оплачувати проживання, харчування, пальне для літака, „добові"тощо, якщо змагання не проводилися); відносно керівників ФПСУ була відкрита кримінальна справа по обвинуваченню в шахрайстві. Автором цієї статті був відповідач Бойко В.М. Крім того, 4.07.2014 року була розповсюджена інформація у статті „[INFO]", яка була розміщена на веб-сайті http://ord-ua.com/2014/07/04/maroderi-molodi-ta-sportu---3/ про те, що: [PERSON], який являється керівником Всеукраїнської громадської організації „Федерація парашутного спорту України", домовлявся з начальником (начальниками) авіаспортивного клубу, що до нього приїдуть парашутисти „пострибати за гроші", є шахраєм та намагався робити повну імітацію національних змагань і видавав куплені в „Спорттоварах"медалі й дипломи; є аферистом та діяв в координації зі співробітниками департаменту неолімпійських видів спорту й ділився з ними заробітками; проти нього, як керівника ФПСУ, була порушена кримінальна справа по обвинуваченню в шахрайстві, а Генеральною прокураторою України було внесено припис повернути спортсменам всі зібрані з них гроші; ФПСУ діє при Міністерстві (мається на увазі Мінмолодьспорт України) та зареєстрована по підроблених документах; виготовляла від імені Міністерства положення про змагання та направляла в спортивні організації запрошення для участі в неіснуючих змаганнях, при цьому умовою допуску спортсменів була сплата великих грошових сум на користь ФПСУ по 2 тис. грн. з кожного учасника і по 5 тис. грн. з кожної команди, а також придбання ФПСУ „сертифікатів парашутиста"; співробітники ФПСУ є аферистами, які самотужки виготовляли на звичайному принтері і продавали від імені держави як документ, що, начебто, надає право виконувати парашутні стрибки в Україні; аферисти (маються на увазі співробітники ФПСУ) діяли в координації зі співробітниками департаменту неолімпійських видів спорту, з якими, очевидно, ділились заробітками; для створення видимості законності дій шахраїв (маються на увазі співробітники ФПСУ) в Міністерстві щороку змінювалась нумерація псевдо-чемпіонатів і Кубків України з парашутного спорту, що включались в Єдиний календарний план, хоча вони й не проводились; проти [PERSON], як керівника ФПСУ, була порушена кримінальна справа по обвинуваченню в шахрайстві, а Генеральною прокуратурою України було внесено припис повернути спортсменам всі зібрані з них гроші; після призначення Міністром [PERSON] всі побори зі спортсменів були відновлені (мається на увазі з боку ФПСУ). Автором цієї статті був також відповідач Бойко В.М. Відповідно до ст.94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу (ст.ст.15-23 ЦК). Як роз'яснює п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи" відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. За змістом ст.1 Закону України „Про інформацію" під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. У відповідності до частини 2 статті 302 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов'язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов'язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов'язана робити посилання на таке джерело. Однак, як вбачається зі змісту описаних вище статей, останні не містять жодних посилань на конкретні джерела отримання інформації, яка в них викладена, не дивлячись на посилання автора, як перевірки Генеральної прокуратури України, відкриті кримінальні справи тощо. Відповідно до роз'яснень, які викладені в п.15 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Таким чином, в даному випадку факт поширення відповідачами інформації стосовно позивачів в мережі Інтернет підтверджується висновком експерта №026/15 за результатами проведення комплексного експертного дослідження комп'ютерної техніки та програмних продуктів і телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів від 18.02.2015 року, здійсненого Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності (а.с.35-46). Зокрема, у висновку зазначено, що ресурси/посилання http://ord-ua.com/2014/07/01/maroderi-molodi-ta-sportu---2/, http://ord-ua.com/2014/07/04/maroderi-molodi-ta-sportu---3/ та http://ipress.ua/mainmedia/marodery_molodi_ta_sportu__2_72444.html знаходяться у вільному доступі для перегляду та копіювання користувачами мережі Інтернет. Ресурс/посилання http://www.startnews.net/maroderi-molodi-ta-sportu-2 при звернені до нього видає інформаційне повідомлення про неможливість відображення ресурсу за відповідним посиланням. Крім того, у додатку №1 до експертного висновку наводиться вміст вказаних вище ресурсів (посилань), з тексту яких вбачається, що їх автором є Бойко В.М. (т.1, а.с.56; 71; 96). Крім того, як вбачається з інтернет ресурсу з вказаними вище статтями ознайомилися особи різного віку, статі та соціального статусу, що вказує про широке розповсюдження відповідачами інформації стосовно позивачів у суспільстві. З наведеного можна зробити висновок, що з моменту появи статей «[INFO]-2» та «[INFO]-3» на веб-сайтах www.ord-ua.com, www.ipress.ua та www.startnews.net, будь-хто має можливість ознайомитись з назвами і текстом статей та викладеною інформацією про позивачів. Також станом на день складання описаного висновку зі статтею «[INFO]-2», розміщеною за адресою http://ord-ua.com/2014/07/01/maroderi-molodi-ta-sportu---2/ ознайомилося 2 060 користувачів мережі Інтернет (соціальна мережа Фейсбук) (а.с.57); зі статтею «[INFO]-3», розміщеною за адресою http://ord-ua.com/2014/07/01/maroderi-molodi-ta-sportu---3/ ознайомились383 особи (а.с.71). Крім того, користувачі інтернет ресурсу залишали велику кількість коментарів до цих статей, в тому числі, негативних по відношенню до описаних осіб (т.1, а.с.57-59; 71-75). Таким чином, представниками позивача було доведено судові факт поширення інформації відповідачами що стосується позивачів. Як зазначено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Як роз'яснює п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Також п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 наголошує, що відповідач повинен довести, що поширені ним відомості відповідають дійсності. На позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які порочать його честь гідність та ділову репутацію, особою, до якої пред'явлений позов,а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Проте, позивач має право подати докази невідповідності дійсності таких відомостей. Таким чином, доведення поширення відповідачами інформації про її недостовірність є правом, а не обов'язком позивачів. Крім того, в статті міститься фотографія з коментарем до неї: «Харківський аферист [PERSON] (по центру фотографії) - депутат обласної ради, активіст Партії Регіонів, спонсор «тітушек»». Аналізуючи назву вказаних статей та враховуючи, що в змісті статей максимальна увага приділена персоні [PERSON], можна вважати, що автор тексту Бойко В.М. вважає [PERSON] мародером. Як вбачається з висновку Інституту держави і права ім. В.М. Корецького Національної академії наук України щодо наукового тлумачення деяких юридичних термінів від 13.03.2015 року терміни «аферист» та «шахрай» позначають людину, що вчинила шахрайство або завдання майнової шкоди шляхом обману чи зловживання довірою, шахрайство з фінансовими ресурсами, шахрайське заволодіння іншими предметами, чи інший злочин, який вчиняється шляхом обману чи зловживання довірою, і його вина була доведена в установленому законом порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, який набув чинності. В свою чергу термін «мародер» може бути використаний для позначення особи, що займається мародерством, тобто викраденням на полі бою речей, що знаходяться при вбитих чи поранених, протизаконним відібранням майна під приводом воєнної необхідності чи розбоєм, що вчинені щодо населення в районі воєнних дій і його вина була доведена в установленому законом порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, який набув чинності. Що стосується терміну «смотрящий», то він означає керівного представника кримінального світу (кримінальний авторитет), який контролює певну територію, об'єкт, сферу, та знаходиться у підпорядкуванні найвищих представників кримінального світу -«злодіїв в законі» - або безпосередньо, або через інших кримінальних авторитетів - «положенців». «Тітушек» науковий співробітник Інституту визначає, як збірну назву найманців, інколи люмпенізованих кримінальних елементів, молодиків, в тому числі, спортсменів, які використовуються владою для застосування фізичної сили і участі в масових сутичках; зокрема, для перешкоджання діяльності опозиційних активістів та для дій проти вуличних протестів: провокацій, залякування, побиття та розгону демонстрацій, впливу на процес голосування на виборах тощо (т.1, а.с.109-115). Отже, обов'язковою умовою для можливості позначати будь-яку особу, як шахрая, афериста, мародера, «смотрящего», спонсора «тітушек», є наявність вироку суду, яким би було встановлено факт таких діянь даної особи та який набрав би законної сили. Згідно Довідки серії ЦАП №308340 від 13.02.2015 року, яка видана Департаментом Інформаційно-аналітичного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України, за обліками МВС України [PERSON], 16.02.1963 року народження, до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (т.1, а.с.109). У відповідності до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Також в статті «[INFO]-2» з посиланням на матеріали проведеної перевірки Генеральної прокуратури України на сайті www.ord-ua.com було вказано наступне: «Народні депутати направили звернення до Генеральної прокуратури, Генпрокуратура провела перевірку й з'ясувалось, що ніякого чемпіонату України з класичного парашутизму серед юніорів насправді ніколи не було, а гроші зі спортсменів збирали аферисти, які по підроблених документах зареєстрували громадську організацію з пишномовною назвою «федерація парашутного спорту України». Щоправда, жодних повноважень спортивної федерації ця контора ніколи не мала». Згідно Листа Генеральної Прокуратури України №07/1/1-18960-08 від 16.12.2014 року впродовж 2009-2010 років в ГПУ розглядались звернення народних депутатів України щодо законності створення ВГО «ФПС України» та проведення змагань із зазначеного виду спорту. За результатами перевірки 30.12.2009 року порушено дисциплінарне провадження, до відповідальності притягнуто провідного тренера штатних збірних команд України з неолімпійських видів спорту Міністерства України у справах сім'ї, молоді та спорту. Інші перевірки апаратом ГПУ не проводилися. Водночас, Слідчим відділом Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві 29.05.2014 року було розпочато досудове розслідування за ч.1, ст.190 КК України у кримінальному провадженні за фактом заволодіння шахрайським шляхом під час організації змагань у вересні 2009 року службовими особами ВГО «ФПС України» грошовими коштами спортсменів, які брали участь у змаганнях, у розмірі 28,6 тис. грн. Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснюється ГУ МВС України в м. Києві. ГПУ повідомила, що жодних незаконних фактів нею встановлено не було, а кримінальна справа була порушена не відносно [PERSON] та будь-яких інших осіб, а по факту складу правопорушення. Крім того, у листі №12/2-37аз від 12.02.2015 року ГУ МВС України повідомляє, що слідчим управлінням проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014100100005419, відомості про яке 29.05.2014 року були внесені до ЄРДР слідчим відділом Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві за ознаками злочину, передбаченого ч.1, ст.190 КК України (кримінальна справа № 50-5753, яка 27.02.2010 р. була порушена прокуратурою м. Києва) по факту заволодіння посадовими особами Всеукраїнської громадської організації «Федерація парашутного спорту» грошовими коштами спортсменів під час організації змагань в період часу з 10 по 13 вересня 2009 року. 17.12.2014 року слідчим СУ ГУМВСУ України в м. Києві Чередником С.І. за результатами розслідування КП № 12014100100005419 було винесено постанову про його закриття за ч.1, п.2, ст.284 КПК України у зв'язку з відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. За приписами ст.47-1 Закону України „Про інформацію" зі змінами №676-IV від 3.04.2003 року зазначає, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Як наголошує п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року №1 вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що викладена інформація у вказаних статтях не знайшла свого підтвердження у судового засіданні, не доведена будь-якими доказами, тому є недостовірною і підлягає спростуванню і той спосіб, яким вона була поширена. Згідно висновку експертного лінгвістичного дослідження №8268 від 29.07.2015 року висловлювання, які наявні у відповідних фрагментах текстів інтернет-публікацій «[INFO]-2» та «[INFO]-3», мають стверджувальний характер і містять основні думки та тези, в яких автор стверджує, що події відбувались або відбуваються, вказує на існування певних фактів, констатує їх, викладаючи тексти повідомлень у вигляді розповідей про певні обставини чи події, свідком або учасником яких він був, або є на період їх складання, а також робить висновки з певних фактів, на підставі чого експерт прийшов до висновку що викладена відповідачем Бойком В.М. інформація є твердженнями (фактичними даними), а не оціночними судженнями. Таким чином, недостовірна інформація щодо позивачів, викладена у вказаних статтях, є за своїм характером твердженнями (фактичними даними), а не оціночними судженнями, і вона може бути предметом судового захисту. Допитані у судовому засіданні свідки Луценко І.В. та Доній О.С. не підтвердили факти викладені у статті Бойка В.М., а допитані свідки Єрмолаєв Є.О. та Логінова К.Т. пояснили, що займаються парашутним спортом у вказаній федерації багато років, ні [PERSON], ні керівники федерації парашутного спорту грошовими поборами не займались, дійсно, існують членські внески, які вони вносять добровільно, ніхто їх не примушував купувати сертифікати парашутистів і вони особисто не раз приймали участь у змаганням різного рангу. Як вказано в п.25 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Згідно ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Відповідно до ч.1-2, ст.30 Закону України „Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В силу ч.1, ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. За змістомч.1, ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Як регламентує п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. Як регламентовано п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надає роз'яснення, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Внаслідок вищенаведених неправомірних дій відповідачів [PERSON] була завдана моральна шкода, яка полягає у безпосередньо розповсюдженні стосовно нього недостовірної інформації, що принижує його честь, гідність і ділову та у характеристиці його особи і створенні у читачів спірних статтей уяви про [PERSON], як про злочинця, нечесну особу, а про його діяльність - як таку, що пов'язана з порушеннями закону, носить негативний характер, чим було створено всі передумови для формування у суспільстві вкрай неприязного відношення до нього, що призвело до моральних страждань [PERSON] Згідно висновку відділення амбулаторних судово-психіатричних експертиз Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне псиіатрично-наркологічне медичне об'єднання» за результатами проведення психологічного дослідження №4/пц від 20.07.2015 року були надані відповіді на питання: Так, психологічний аналіз змісту статей, що були розміщені на http://ord-ua.com/2014/07/01/maroderi-molodi-ta-sportu---2/, http://ipress.ua/mainmedia/marodery_molodi_ta_sportu__2_72444.html та http://ord-ua.com/2014/07/04/maroderi-molodi-ta-sportu---3/, датовані [INFO] й [INFO] та названі «[INFO]-2» і «[INFO]-3» показує, що автор для характеристики особистості та діяльності [PERSON] використовує терміни «аферист», «шахрай», «керівник псевдофедерації», «мародер», «депутат партії Регіонів, що фінансував тітушек», тощо. Дані терміни за визначенням фахівців з наукового/юридичного тлумачення термінів застосовуються для позначення осіб, що завдали якої-небудь майнової шкоди шляхом обману чи зловживання довірою чи відібрали майно, шляхом переважанням своєї сили і ця дія (вина) була констатована та доведена в установленому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду, який набув чинності. Відповідно, використання зазначених термінів для характеристики особистості та діяльності тієї чи іншої людини в засобах масової інформації мережі Інтернет формують у читача антипатію та негативну уявлення до тієї особи, про яку таким чином розповідає автор. Крім цього, в усьому тексті статей, починаючи з назв «[INFO]-2» й «[INFO]-3», протиставлено два поняття: депутат обласної ради - обранець, покликаний представляти інтереси електорату, взірець моралі, приклад для наслідування, і аферист - особа, яка користуючись довірою людей, присвоює належні їм матеріальні цінності. За своїм значенням ці поняття несумісні. Також характер статей в цілому та використання при оцінці діяльності [PERSON] вище зазначених термінів формує уявлення про нього, як про бандита, запеклого злочинця. Звісно, що така оцінка діяльності [PERSON], яка подається у наведених фрагментах, за відсутності позитивних характеристик, оцінок дій, тощо, несумісна із поняттям авторитету та ділової репутації депутата й формує категорично негативну громадську думку щодо [PERSON] Отже, текст публікацій у статтях «[INFO]-2» й «[INFO]-3» є таким, що за своїм змістом та способом викладення (використання у тексті для характеристики особистості та діяльності підекспертного тільки тих термінів, які за свої значенням формують у читача антипатію та негативні уявлення до тієї особи, яку вони характеризують, відсутність інших, альтернативних, характеристик, оцінок дій, тощо) формує категорично негативну громадську думку щодо ШаповаловаО.В. і може підривати його авторитет та ділову репутацію та принижувати честь та гідність. Також в результаті проведення даного психологічного дослідження було здійснено психологічне обстеження особистості [PERSON], в результаті якого було встановлено, що він в оповідь про обставини та події, що досліджуються, залучається досить емоційно та швидко. Під час бесіди неодноразово та мимовільно аргументує свої права на компенсації йому моральних страждань, які спричинені йому журналістом Бойком. Повідомив, що протягом життя працював на різних керівних посадах, завжди намагався бути взірцем для підлеглих, 20 років віддав парашутному спорту України, який є для нього сенсом життя. За цей період разом з колегами підняв його на високий світовий рівень, багато парашутистів стали світовими рекордсменами, але журналіст Бойко, в минулому році почав публікувати статті, в яких почав ганьбити не лише його, а і всю Федерацію. З того часу змушений був боротися за честь Федерації, неодноразово звертався до цього журналіста, запитував причину його наклепів, але він ніяк не аргументував своєї позиції. Все це - «…настільки виснажує, що на інші справи не було часу…». Підекспертний стверджує, що до цих подій був дуже спокійною людиною, але з того часу як з'явилися «брехливі публікації», став дратівливим, недостатньо зібраним, постійного відчуває внутрішнє напруження та почуття безвиході з цієї ситуації. Навіть були випадки, коли при спілкуванні на нейтральні теми з близькими та друзями розмовляв не по суті або безпричинно переходив на крик. Потім просив у них вибачення за свою поведінку, міг заплакати. Крім того, до нього інколи підходили знайомі, друзі, колеги та запитували, чи відповідає дійсності розповсюджена Бойком В.М. викладена вище інформація. Деякі з них розпитували його про його начебто незаконну діяльність, як про доконаний факт, в зв'язку з чим він втратив певні ділові контакти. Через це вирішив звернутися до суду, щоб повернути собі чесне ім'я, а також поновити репутацію федерації парашутного спорту. Він достатньо забезпечена людина, а тому гроші йому не потрібні - «…ніякі гроші не можуть компенсувати моральні страждання, але хоче добитися справедливості в суді, а кошти віддам на благодійні справи». Також при психологічному обстеженні встановлено, що особистості [PERSON] притаманний високий рівень активності, прагнення до досягнень та до конструктивної співпраці з іншими людьми. Зорієнтований він на порозуміння та взаємопідтримку у міжособистісних та ділових стосунках. Йому притаманна деяка педантичність, акуратність, енергійність та наполегливість у проблемних ситуаціях. Утримує адекватний баланс вимог до себе та до інших, надає перевагу співпраці з іншими людьми, прагне самостійно відповідати за свою діяльність та події, які відбуваються навколо себе, контролювати себе та керувати своєю поведінкою. Індивідуалістичні корисливі тенденції його поведінці не притаманні. Йому притаманні соціально регламентовані норми поведінки та відсутня схильність до індивідуалістичного тлумачення етичних підстав встановлених правил та законів. Актуальний стан [PERSON] визначається стресогенно обумовленим дисбалансом процесів гальмування та збудження, емоційною лабільністю, нестійким настроєм, відчуттям психологічної втоми, потребою в захисті від дій людей, які його виснажують та негативно впливають на здоров'я, потребою у моральній підтримці та визнанні повноцінності. Провідними є гострі переживання щодо втрати свого незалежного становища як особистості, відчуття самотності, «втрати доброго ім'я». Таким чином, зазначені вище обставини вказують на те, що ситуація, яка склалася, призвела до проблематизації життя [PERSON], наповнила його стресогенними факторами у життєво значущих сферах життєдіяльності. Особливості стресогенного впливу: зв'язок з моментом початку ганьбливих публікацій в мережі Інтернет та наявність психотравмуючих переживань на рівні нестерпного душевного болю, страждань та емоційного розладу. Вони також спричинили значну емоційну дестабілізацію його життя, підтримують потенційно дезадаптативний стан психологічного дискомфорту, який визначається надлишковими самодокорами, розгубленістю почуттів та думок щодо етичних підстав та принципів навколишнього життя, гострими конфліктними переживаннями з причин пережитої зневаги, безпідставної втрати можливості щодо самоврядування власним життям та внутрішнім напруженням, що відбиває бажання подолати негативні наслідки стресогенних подій у власних емоційних проявах та соціальному статусі. Переважний акцент уваги [PERSON] зосереджений на етичних аспектах ситуації та на її наслідках, які виникли в його житті, його безпосередні емоційні прояви, що спостерігалися протягом всього дослідження, і супроводжували його оцінювальні судження щодо етичних аспектів подій по його справі, визначають зміст зазначених Шаповаловим О.В. переживань, як особливості, які притаманні його ціннісним орієнтаціям його особистості. Суд враховує описані вище моральні страждання та психологічні переживання і вважає необхідним задовольнити вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., що відповідає критерію розумності і справедливості, в задоволенні стягнення решті суми моральної шкоди вважає необхідним відмовити. Згідно ст.133; 144 ЦПК України судові витрати необхідно задовольнити пропорційно задоволеному позову, стягнувши з Сідашенко І.К., Бойка В.М., ТОВ„Інтернет Інвест"в рівних частках з кожного на користь [PERSON] 2 462 грн. 65 коп. судового збору.

Outcome: partial