Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

14 квітня 2016 року [PERSON], як законний представник [PERSON], звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Оболонь», в якій просить суд стягнути з відповідача на користь неповнолітнього [PERSON], [INFO], 100000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позов мотивовано тим, що 25 грудня 1999 року позивач уклала шлюб з [PERSON], котрий зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 879. Від спільного шлюбу [INFO] року позивач народила сина - [PERSON]. Чоловік позивача працював комірником на приватному підприємстві торговий дім «Вектра-плюс». 27 листопада 2001 року о 10:45 годині [PERSON] знаходився в кузові спеціалізованого вантажного автомобіля МАЗ - 53371 державний номер [NUMBER], належному на праві власності відповідачу - публічному акціонерному товариству «Оболонь». За кермом вказаного автомобіля була третя особа, котра перебувала в трудових відносинах з Запорізькою оптово-торгівельною базою публічного акціонерного товариства «Оболонь». Третя особа двигаючись на вказаному вище автомобілі заднім ходом до складу № 44 приватного підприємства торговий дім «Вектра-плюс», що розташований по вул. Жуковського, 3 м. Павлограда Дніпропетровської області, не впевнилася в безпеці руху та смертельно травмувала автомобілем [PERSON]. За фактом дорожньо-транспортної пригоди Павлоградський міський відділ управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області порушив кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. До кримінальної відповідальності за вказаний злочин було притягнуто в якості обвинуваченого третю особу. Постановою Павлоградського міського суду від 19.09.2003 року провадження в кримінальній справі за ч. 2 ст. 286 КК України щодо третьої особи припинено з підстав передбачених ст. 2 п. б Закону України «Про амністію» від 11.07.2003 року. Вказана підстава припинення кримінальної справи щодо третьої особи не є реабілітуючою підставою. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що спричинила смерть [PERSON] його неповнолітній дитині - [PERSON] була завдана моральна шкода. Завдану неповнолітній дитині моральну шкоду з урахуванням вимог розумності і справедливості, передбачених ст. 23 ЦК України, законний представник неповнолітнього оцінює у розмірі 100000 грн. Згідно письмової заяви представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач в запереченнях просить відмовити в задоволенні позову, вказує, що [PERSON] вже не перший раз звертається до суду з аналогічним позовом і аналогічною сумою відшкодування. Так Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2005 року стягнуто із ЗАТ "Оболонь" (ПАТ "Оболонь є правонаступником) на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000грн. На момент подачі первісної позовної заяви про відшкодування моральної шкоди у 2005 році з моменту смерті чоловіка позивачки пройшло чотири роки. На сьогоднішній день, з моменту смерті чоловіка позивачки пройшло 15 років. Позивачка не зазначила, які обставини заважали їй подати від імені сина позов до цього часу. На момент настання нещасного випадку, відносини про відшкодування шкоди члену сім'ї загиблого працівника регулювались главою 67 ЦК України, Законом України «Про страхування», Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності». Відповідно до абзацу 4 ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-XIV відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей було завданням страхування від нещасного випадку. Згідно з підпунктом «е» п. 1 ч. 1 ст. 21 вказаного Закону у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків був зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Згідно з ч.3 ст. 28 вказаного Закону за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому Фондом соціального страхування від нещасних випадків провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Позивач в своїй позовній заяві не навела жодної підстави, якою вона керувалася при визначенні розміру моральної шкоди в сумі 100000 грн. В матеріалах справи відсутні дані про сімейний стан [PERSON] в період 2001-2016 рр., відсутні дані про отримання Позивачкою коштів з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. На момент смерті чоловіка Позивачки її синові було всього дев'ять місяців і перебуваючи в такому віці, дитина не могла переживати ті страждання, про які йдеться мова в позовній заяві. В матеріалах справи відсутній висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого начебто зазнав неповнолітній [PERSON], відсутній висновок судово-психологічної експертизи, який би підтвердив, як факт, так і розмір моральної шкоди завданий неповнолітньому. Також відповідач вказує, що згідно акту про нещасний випадок на виробництві зазначені особи, які допустили порушення законодавства про охорону праці, які призвели до смерті батька [PERSON], тобто винних осіб у нещасному випадку три, а не лише працівник ПАТ «Оболонь». Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з'ясувавши обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27.11.2001 року приблизно о 10-45 годин на території складських приміщень, що знаходяться по вул.Жуковського, 3 м.Павлограда, що належать ПП ТД "Вектра-Плюс", автомобілем MA3-53371 фургон, держномер [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], що належить на праві власності Закритому акціонерному товариству "ОБОЛОНЬ", під керуванням водія [PERSON], що знаходився у трудових відносинах з відповідачем, було смертельно травмовано чоловіка позивачки [PERSON], [INFO]. У відношенні [PERSON] по даному факту було порушено кримінальну справу за ч.2 ст. 286 КК України. Постановою Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2003 року провадження по кримінальній справі відносно [PERSON] було закрито, згідно Закону України "Про амністію" від 11 липня 2003 року. Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2006 року, яке набрало законної сили, та не підлягають доказуванню згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України. За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерті фізичної особи. Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи виникає з настанням юридичного факту смерті, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члену сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого і регулюються законодавством, чинним на момент смерті особи. Відповідно до пунктів 1,4 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. [PERSON], батько позивача, [PERSON], [INFO], помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], свідоцтвом про смерть [PERSON]. Відповідно до положень статті 440-1 ЦК УРСР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, моральна (немайнова) шкода, заподіяна ромадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, нормами ЦК УРСР не передбачено право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, її дітям. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам слід мати на увазі, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій. Однак моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо неправомірні дії (бездіяльність) відповідача, що завдають позивачеві моральних або почалися до набрання законної сили актом законодавства, яким встановлена відповідальність за заподіяння такої шкоди, і продовжуються після набрання цим актом чинності. Враховуючи, що підставою для звернення позивача до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди стала смерть батька позивача [INFO] року, в даному випадку подія, що спричинила виникнення моральних страждань не є триваючою та не продовжується після набрання чинності ЦК України. Виходячи з аналізу вищенаведених правових норм, у даній цивільній справі спірні правовідносини виникли до набрання чинності ст.1168 ЦК України, яка визначає право дитини на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, та незважаючи на те, що позивач у справі ще зазнає моральних страждань у зв'язку зі смертю батька, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди не поширюється. Таким чином, позов є таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed