Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який у подальшому був уточнений, по якому просить суд зобов'язати ПАТ "Дельта Банк" здійснити переказ грошових коштів згідно з платіжним дорученням № 1 від 30.09.2014 року на суму 50000,00 доларів США; зобов'язати ПАТ "Дельта Банк" здійснити переказ грошових коштів згідно з платіжним дорученням № 1 від 06.10.2014 року на суму 60000,00 доларів США; стягнути з ПАТ "Дельта Банк" на користь позивача за порушення банком розпорядження клієнта про перерахунок грошових коштів з його рахунка: пеню в розмірі 6289,75 доларів США по курсу НБУ на день ухвалення рішення, проценти в розмірі 1 804,93 доларів США по курсу НБУ на день ухвалення рішення та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 665,65 доларів США по курсу НБУ на день ухвалення рішення; стягнути з ПАТ "Дельта Банк" на користь позивача упущену вигоду в розмірі 2 671,24 доларів США, по курсу НБУ на день ухвалення рішення; стягнути з ПАТ "Дельта Банк" на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.; стягнути з ПАТ « Дельта Банк» на користь позивача незаконно присвоєні банком 25,05 дол. США, по курсу НБУ на день ухвалення рішення; стягнути з ПАТ "Дельта Банк" на користь позивача усі судові витрати. Представник позивача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, по якій просив суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала до суду заперечення проти позову. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 13.01.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського рахунку № 253/130114/01. Згідно п.1.1 Договору, Банк після отримання усіх необхідних документів відкриває клієнту поточні рахунки № [NUMBER]. За умовами п.3.1.3 Договору, банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахункові та інші операції за рахунком у відповідності до чинного законодавства України та цього договору. Згідно п. 2.1 банк приймає розрахункові документи клієнта протягом всього робочого дня та виконує розрахункові документи у іноземній валюті - протягом двох робочих днів із моменту отримання такого документа, у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством України, нормативними актами НБУ, цим договором і тарифами, які є невід'ємною частиною договору. 30.09.2014 року позивачем було подано, а банком зареєстровано платіжне доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності № 1, на перерахунок коштів на інший поточний рахунок банка бенефіціара в розмірі 50 000 , 00 дол. США. 06.10.2014 року позивачем було подано, а банком зареєстровано платіжне доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності № 1, на перерахунок коштів на інший поточний рахунок банка бенефіціара в розмірі 60 000 , 00 дол. США. Позивач, звертаючись до суду із даним позовом наголошує на тому, що на даний час банком кошти не перераховані. Відповідно до ч.1 п. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, з обов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач просить суд зобов 'язати здійснити переказ грошових коштів згідно платіжних доручень. Позивач надав банку декілька платіжних доручень щодо переказу грошових коштів з його поточного рахунку на інший. Банк у своїй діяльності керується Положенням про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ № 216 від 28.07.2008 року. Переказ коштів в іноземній валюті здійснюється на наступних умовах: 1.Надання копії паспорту, яка повинна бути засвідчена на кожній сторінці підписом клієнта відповідно до картки із зразками підписів; 2.Надання платіжного доручення в іноземній валюті з реквізитами отримувача коштів; 3.Надання заяви про переказ готівки або меморіального ордеру, або платіжного доручення про сплату комісії за проведення платежу ( в залежності від каналу здійснення платежу); 4.Надання підтвердних документів, якщо сума переказу в один операційний день перевищує еквівалент 15 000,00 грн„ але не більше, ніж 150 000,00 грн. на місяць. Без підтвердних документів здійснення переказу в іноземній валюті можливе на суму, що в еквіваленті не перевищує 15 000,00 грн. в один операційний (робочий) день (згідно Постанови Правління НБУ від 29.08.2014 р. № 540). Відповідно до п. 3.7. Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 28.07.2008 N 216, уповноважений банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах, якщо платник не надав документи і відомості, що потрібні для з'ясування суті діяльності, фінансового стану, або умисно подав неправдиві відомості про себе. Відповідно до п. 3.1 Положення, затвердженого Постановою Правління НБУ № 216, уповноважений банк приймає до виконання платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах протягом 30 календарних днів, починаючи з дня його оформлення. Суд звертає увагу на той факт, що платіжні доручення на переказ коштів, що були надані Позивачем до Банку, втратили свою чинність, однією з причин чого, зокрема, стало ненадання Клієнтом необхідних документів у належній якості, а також проведення посиленого контролю за операцією зі сторони Банку, про що Позивач повідомлявся особисто у Листах Банку від 16.10.2014 р. (вих. № 05-2475602) та від 07.11.2014р. (вих. № 05-2448232). Відповідно до частин 1, 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнту (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Кошти переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування переходять у власність отримувача, який має виключне право розпорядження ними, що випливає з п. 1.3. ст. 1 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.09.2014 року у справі № 3-80гс14. Згідно ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Позивач також просить суд стягнути на його користь суму упущеної вигоди та пеню. Відповідно до п.п.2 п.2 ст. 22 ЦК України, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено ( упущена вигода). Суд приймає до уваги той факт, що на кошти, що знаходяться на поточному рахунку позивача, банком здійснювалось нарахування відсотків у відповідності до Тарифів банку, з якими Позивач ознайомлений та надав згоду на їх застосування. Тому не можна робити висновок про те, що позивачу завдано матеріальну шкоду у вигляді упущеної вигоди. Крім того, перерахування коштів депозитних рахунків на поточний рахунок ініційовано саме Позивачем, тобто, саме за його заявою Банком було здійснено перерахування коштів, що підтверджується наявними матеріалами, тому Позивач отримав за договором банківського рахунку те, на що розраховував, а отже, факт упущеної вигоди з вини Банку не доведено, тому вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звертаючи увагу на той факт, що відповідачем позивачу послуги з банківського рахунку надавалися безкоштовно, відсутня величина на яку б слід було нараховувати пеню, особисті грошові кошти позивача, які перебувають на його рахунку ,не є вартістю послуги чи всього замовлення, отже передбачених законом підстав для покладення на відповідача відповідальності немає. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як зазначено в п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Цивільна - правова відповідальність за завдану моральну шкоду настає при наявності протиправної поведінки заподіювача шкоди, встановлення причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою, вини заподіювача. Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат(їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди не зазначено, з яких міркувань позивачі виходили, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надали ніяких доказів причино- наслідкового зв'язку між поведінкою відповідача та їх моральними стражданнями. Таким чином, позивач не надав доказів на підтвердження факту заподіяння йому відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не обгрунтував, з чого він виходив, визначаючи розмір заподіяної йому шкоди. Оскільки в задоволені основної вимоги відмовлено, в задоволені вимоги про стягнення моральної шкоди слід також відмовити. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими, тому вважає за можливе в їх задоволенні відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed