Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до приватного виробничого підприємства "Добробут-СП" про стягнення безпідставно набутих коштів, посилаючись на те, що 18 квітня 2011 року між нею та приватним виробничим підприємством "Добробут-СП", що діяв на підставі Статуту, було укладено у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у м. Хмельницькому. Відповідно до п. 1.1 сторони цього договору зобов'язуються в строк до 31 грудня 2011 року укласти договір купівлі-продажу квартири (житла) (основний договір купівлі-продажу квартири) у встановленій законом формі і на умовах, передбачених даним договором. Пунктом 1.2.2. вищевказаного договору визначено характеристики квартири. Зокрема, квартира загальною площею (проектна) 86,0 м. кв., житлова площа (проектна) 51,0 м. кв,, номер квартири: 45, кількість кімнат: 3, поверх: V , 2-й під'їзд, вартість 1 кв. м. 2558,14 грн., 14 коп. у т.ч. ПДВ 20% 426,36 грн. 36 коп. Відповідно до п. 1.2.2 вартість квартири становить 220000 грн., у т.ч. ПДВ 20% 36666, 66 грн. 66 коп. В пункті 2 договору вказану ціну попереднього договору і порядок розрахунків між сторонами. Сторона 2 - [PERSON] оплачує стороні 1 - ПВП "ДОБРОБУТ-СП" на розрахунковий рахунок грошову суму, як забезпечення виконання зобов'язань за договором. Відповідно до п. 2.2 попереднього договору при укладенні основного договору сума, зазначена в п. 2.1. даного договору, за домовленістю сторін підлягає поверненню стороні 2 стороною 1 або буде зарахована як платежі за основним договором. Остаточний перерахунок буде проведений після завершення будівництва та при укладанні основного договору з урахуванням п. 1.2.4. цього договору. 18 квітня 2011 року у касу відповідача було внесено 100000 грн. попередньої оплати за кв. № 45 згідно попереднього договору від 18 квітня 2011 року, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 12 від 18.04.2011 року. Відповідно по п. 4.1., 4.2 договору ПВП «Добробут-СП» гарантувало позивачу, що вищевказана квартира, яку вона мала придбати не була продана, подарована, передана в іпотеку і під забороною на момент підписання договору (18 квітня 2011 року ) не перебуває й до цього моменту відносно квартири не встановлено ніяких обмежень. Приватним виробничим підприємством «Добробут-СП» під час укладання із позивачем попереднього договору купівлі-продажу були порушені умови п. 4.1., 4.2. договору та основний договір купівлі-продажу квартири не був укладений з вини відповідача. Попередній договір купівлі-продажу від 18 квітня 2011 року був укладений між сторонами в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення, тобто з недодержанням вимоги закону щодо нотаріального посвідчення, яка встановлена ст. 657 ЦК України для основного договору купівлі-продажу квартири, у зв'язку із чим такий попередній договір купівлі-продажу квартири є нікчемним. З огляду на те, що укладений між позивачем та відповідачем попередній договір купівлі-продажу квартири від 18 квітня 2011 року є нікчемним, основний договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений, відповідач приватне виробниче підприємство "Добробут-СП" зобов'язаний повернути одержані від позивача [PERSON] без достатньої правової підстави грошові кошти в розмірі 100 000 грн. Позивач просить стягнути з приватного виробничого підприємства "Добробут-СП" на користь [PERSON] грошові кошти, збережені без достатньої правової підстави у сумі 100 000 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги збільшив, просив стягнути з відповідача на користь позивача 90000 грн. у зв'язку із тим, що 10.07.2015 р. [PERSON] отримала в установі поштового зв'язку м. Ладижин Вінницької обл. від приватного виробничого підприємства "Добробут-СП" поштовий переказ на загальну суму 10000,00 грн., інфляційні втрати у сумі 67806 грн. 25 коп., 3% річних у сумі 8107,40 грн. Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що позивач не виконала умови договору, а також не звернулась до суду з позовом про розірвання договору. Вважає, що між сторонами був укладений договір про інвестиційну діяльність, тому підстави для стягнення неустойки та 3% річних відсутні. Кошти, внесені позивачем можуть бути повернуті при умові звернення її до підприємства. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена -у письмовій формі. Відповідно до ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Судом встановлено, що 18 квітня 2011 року [PERSON] та приватне виробниче підприємство "Добробут-СП" уклали у простій письмовій формі попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у м. Хмельницькому, згідно із п. 1.1 якого сторони зобов'язалися в строк до 31 грудня 2011 року укласти договір купівлі-продажу квартири (житла) (основний договір купівлі-продажу квартири) у встановленій законом формі і на умовах, передбачених даним договором. Пунктом 1.2.2 договору визначено характеристики квартири (житла). Зокрема: адреса: [ADDRESS], номер квартири 45, кількість кімнат 3, поверх: V, 2-й під'їзд, загальна площа (проектна) 86,0 м. кв., житлова площа (проектна) 51,0 м. кв, вартість 1 кв. м. 2558,14 грн., 14 коп. у т.ч. ПДВ 20% 426,36 грн. 36 коп., вартість квартири 220000 грн., у т.ч. ПДВ 20% 36666, 66 грн. П.2 попереднього договору передбачено, що сторона 2 - [PERSON] оплачує стороні 1 - приватному виробничому підприємству "Добробут-СП" на розрахунковий рахунок грошову суму, як забезпечення виконання зобов'язань за договором. Згідно із п. 2.2. при укладенні основного договору сума, зазначена в п. 2.1. даного договору, за домовленістю сторін підлягає поверненню стороні 2 стороною 1 або буде зарахована як платежі за основним договором. Остаточний перерахунок буде проведений після завершення будівництва та при укладанні основного договору з урахуванням п. 1.2.4. цього договору. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 12 від 18.04.2011 року [PERSON] 18 квітня 2011 року внесла у касу приватного виробничого підприємства "Добробут-СП" 100 000 грн. попередньої оплати за кв. № 45 згідно попереднього договору від 18 квітня 2011 року. Відповідно до п. 4.2 договору ПВП «Добробут - СП» гарантувало позивачу, що вищевказана квартира, яку вона мала придбати не була продана, подарована, передана в іпотеку і під забороною на момент підписання договору не перебуває й до цього моменту відносно квартири не встановлено ніяких обмежень. Під час укладання приватним виробничим підприємством «Добробут-СП» попереднього договору купівлі-продажу із позивачем були порушені умови п. 4.2. договору та основний договір купівлі-продажу квартири не був укладений з вини відповідача. 10.07.2015 р. [PERSON] отримала в установі пошитого зв'язку м. Ладижин Вінницької обл. від приватного виробничого підприємства "Добробут-СП" поштовий переказ на загальну суму 10000,00 грн. Оскільки попередній договір про укладення договору купівлі-продажу у встановленому законом порядку нотаріально посвідчений не був, суд приходить до висновку, що він є нікчемним, а тому на користь [PERSON] слід стягнути з відповідача 90000 грн. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. А тому суд приходить до висновку, що на користь [PERSON] слід стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 15.07.2012 р. по 15.07.2015 р. у сумі 67806 грн. 25 коп., та 3% річних за період з 15.07.2012 р. по 15.07.2015 р. (90000х3:100:365х1096) у сумі 8107,40 грн.

Outcome: approved