Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач Деснянське районне управління ГУ МВС України в м. Києві звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги та виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що нежиле приміщення по [ADDRESS] передано в оренду ГУ МВС України в м. Києві. Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 22.12.2005 року вказане приміщення передано в користування Деснянському районному управлінню. На даний час управління займається оформленням правовстановлюючих документів на право власності на вказане нежитлове приміщення. Вказане приміщення використовується позивачем з 2005 року, як гуртожиток, в якому проживає 74 особи - співробітники управління зі своїми сім"ями. Відповідач [PERSON] наказом від 03.10.2012 року був звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за власним бажанням. Звільнившись з органів, відповідач перестав сплачувати комунальні послуги, до цього без належних правових документів заселився до кімнати в гуртожитку і проживає там до цього часу. У гуртожитку відповідач не зареєстрований, договір оренди з ним не укладався, а тому підстав для його проживання на даний час немає. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за комунальні послуги у розмірі 4210, 91 грн., а також виселити його з кімнати [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги просила їх задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за комунальні послуги у розмірі 4210, 91 грн., виселити відповідача з кімнати [ADDRESS], а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що він був заселений до гуртожитку, оскільки працював на той час в органах міліції і йому була надана спірна кімната. Він тривалий час не працює, але проживає в кімнаті, на даний час у нього немає іншого житла, але він має намір виїхати з кімнати до кінця року. Також зазначив, що сплачував регулярно комунальні послуги, а заборгованість виникла через непорозуміння з керівництвом управління, у зв"язку з чим він деякий час не сплачував. Але з сумою, що йому нарахована, він не згоден, вона є завищеною. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Деснянського районного управління підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади міста Києва від 30.06.2005 року № 03/1751, укладеним між КП "Київжитлоспецексплуатація" та Головним управлінням МВС України в м. Києві, нежиле приміщення, загальною площею 743, 70 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], передано в оренду ГУ МВС України в м. Києві. Наказом ГУ МВС України в м. Києві від 22.12.2005 року № 727 "Про передачу в користування Деснянському районному управлінню будівлі по [ADDRESS]" нежиле приміщення, орендоване Головним управлінням у КП "Київжитлоспецексплуатація", передано в користування Деснянському РУ ГУ МВС України в м. Києві. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.06.2012 року № 398-р "Про погодження передачі нерухомого майна у державну власність" рішення Київської міської ради від 10.11.2011 року № 608\\6844 "Про надання згоди на безоплатну передачу нежилих будинків та приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва у державну власність" та наказу Міністерства внутрішніх справ України від 18.07.2012 року 3 1101 "Про передачу нерухомого майна на баланс ГУ МВС України в м. Києві" нежитлове приміщення, загальною площею 743, 7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] передано до ГУ МВС України в м. Києві. Згідно з актом приймання-передачі від 31.07.2012 року нежилий будинок [ADDRESS] з комунальної власності територіальної громади міста Києва передано у державну власність, до сфери управління МВС України. В подальшому зазначене приміщення відповідно до акту приймання-передачі від 07.12.2012 року було передано ГУ МВС України в м. Києві на баланс Деснянського районного управління ГУ МВС України в м. Києві. На даний час Деснянське управління розпочало процес оформлення правовстановлюючих документів на право власності вказаного приміщення. Як вбачається з письмових матеріалів справи, вказана нежитлова будівля використовується позивачем як гуртожиток, в якому на даний час проживає 74 особи - співробітники управління разом зі своїми сім"ями. Питання про постачання од будівлі електричної енергії та теплової енергії було врегульовано спільними Договорами, що були укладені між ПАТ "Київенерго" та Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві. Зокрема, Договір про постачання електричної енергії № 166 від 10.12.1998 року, згідно якого Постачальник подає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 690337 від 01.12.1999 року, де предметом Договору є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умова, передбачених цим Договором. Оплата за проживання здійснюється наступним чином: з кожного співробітника, проживаючого у вказаній будівлі, відраховувалось із щомісячного грошового забезпечення, згідно наданих розрахунків за комунальні послуги, та перераховуються відповідним установам та підприємствам, на підставі Розпоряджень Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві № 1 від 14.01.2011 року "Про оплату проживання в гуртожитку по [ADDRESS]", № 8 від 16.01.2012 року "Про оплату проживання в гуртожитку по [ADDRESS]" та № 5 від 04.01.2013 року "Про оплату проживання в гуртожитку по [ADDRESS]". Як встановлено при розгляді справи, в даній адміністративній будівлі виявлені випадки проживання осіб, які звільнені з органів внутрішніх справ. Так, відповідно до наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 03.10.2012 року № 563 о\\с відповідач [PERSON] був звільнений з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік), згідно пп. "ж" (за власним бажанням) п. 64. Звільнившись з органів внутрішніх справ, відповідач [PERSON] почав порушувати свої обов"язки щодо своєчасної сплати за комунальні послуги, у зв"язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 4210, 91 грн., що складається з наступного: борг за теплоенергію за листопад 2012 року - 223, 06 грн., за грудень 2012 року - 577, 49 грн., за січень 2013 року - 986, 56 грн., за лютий 2013 року - 893, 53 грн., за березень 2013 року - 615, 89 грн., за квітень 2013 року - 764, 34 грн., за травень 2013 року - 150, 05 грн., що підтверджується відповідною довідкою-розрахунком. Відповідно до Постанови Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.2011 року № 116 "Про встановлення тарифів на теплову енергію ПАТ "Київенерго" для потреб бюджетних установ ПАТ встановлює наступні тарифи на теплову енергію, а саме 638, 25 грн. за ГКал (без ПДВ). 03.03.2014 року відповідачу був надісланий лист-попередження про необхідність сплати заборгованості та попереджено про виселення, однак до цього часу вимоги позивача виконано не було. Згідно із ст. 66-68 ЖК України плата за користування житлом обчислюється із загальної площі квартири, плата за комунальні послуги нараховується за затвердженими в установленому порядку тарифами, наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, члени сімї наймача, що проживають разом з ним, користуються усіма правами та несуть усі обовязки наймача. З урахуванням того, що відповідач проживав і продовжує проживати у кімнаті [ADDRESS], при цьому має заборгованість за комунальні послуги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з нього боргу підлягають задоволенню, а борг у розмірі 4210, 91 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про виселення, то судом встановлено наступне. З наданих суду письмових документів вбачається, що відповідач [PERSON] проживає у кімнаті [ADDRESS], але при цьому жодних документів, що підтверджують його право на проживання суду надано не було. У спірній кімнаті відповідач не зареєстрований, Договір оренди з ним не укладався, в трудових відносинах з позивачем [PERSON] не перебуває. Оскільки жодних Договорів з відповідачем не укладалося, це дає підстави стверджувати про самоправне зайняття ним вказаного приміщення. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення опускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно із ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Також слід зазначити, що відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Статтею 132 ЖК України передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, які працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, які вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв"язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у зв"язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Враховуючи вищевикладене, вимоги діючого законодавства, а також той факт, що відповідач на даний час в трудових відносинах з позивачем не перебуває, законних підстав для проживання у спірному житловому приміщенні не має, суд приходить до висновку, що позовні вимоги управління в частині виселення відповідача є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 487, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved