Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

06.01.2014 року позивач ПАТ "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом, в якому просить в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 145449,42 доларів США, що згідно з курсом НБУ складає 1162577,21 грн. за Договором про надання споживчого кредиту №1100967001 від 13.12.2006 року, укладеним між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекою держателем ПАТ "Дельта Банк" на підставі Іпотечного договору №б/н від 19.05.1997 року, укладеного між АКІБ "УкрСиббанк" та [PERSON]; зобов'язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ПАТ "Дельта Банк"; припинити право власності іпотекодавця [PERSON] на вказану квартиру; припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою, а також виселити з вказаної квартири іпотекодавця та усіх інших мешканців. При цьому позивач посилається на те, що 13.12.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11090967000, відповідно до умов якого, [PERSON] отримав кредит у сумі 99 500,00 дол. США який зобов'язався повернути у повному обсязі в строк до 13.12.2027 року або достроково зі сплатою 11,30 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання кредитного договору, іпотекодавець [PERSON] передала у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В подальшому між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. У зв'язку із неналежним виконанням кредитного договору утворилась заборгованість, тому позивач змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, також підтримала надані до суду письмові пояснення щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи до судового засідання не з'являлася, повідомлялася належним чином, у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача Державної реєстраційної служби України до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. До суду було надано письмові заперечення із клопотанням про закриття провадження у частині вимог до Державної реєстраційної служби України, також просили справу розглядати за їх відсутності. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 13.12.2006 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11090967000, відповідно до умов якого, [PERSON] отримав кредит у сумі 99 500,00 дол. США який зобов'язався повернути у повному обсязі в строк до 13.12.2027 року або достроково зі сплатою 11,30 % річних за користування кредитом /а.с. 12-23/. 13.12.2006 року з метою забезпечення виконання кредитного договору, іпотекодавець [PERSON] передала у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 24-27/. Відповідно до п. 1 іпотечного договору, предмет іпотеки є особистою приватною власністю іпотекодавця на підставі Дубліката від 11.12.2006 року свідоцтва про право власності на житло, виданого 30.05.1997 року УЖКГ виконкому ОМР. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до заяви про видачу готівки № 12 від 13.12.2006 року, АКІБ "УкрСиббанк" виконав свої зобов'язання по наданню кредитних коштів [PERSON] /а.с. 28/. 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і по договору № 11090967000. /а.с. 60-64/. Однак, зобов'язання по поверненню суми отриманого кредиту та оплати відповідної плати за користування кредитом не виконані, чим порушені умови кредитного договору, у зв'язку із чим станом на наявна заборгованість у розмірі 96 509,63 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 771 401,47 грн. - заборгованість за кредитом; 48 939,79 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 391 175,74 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом /а.с. 38-50/. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом досліджено довідку, якою повідомлявся [PERSON] від 26.06.2013 року про стан заборгованості /а.с. 35/, лист-вимогу вих. № 9123543 та № 9123543z1 від 29.10.2013 року про виселення /а.с. 53-56/, список згрупованих рекомендованих відправлень /а.с. 57-59/. З інформаційної довідки з реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 26.12.2014 року вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира знаходиться в іпотеці. Іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк» /а.с. 133-136/ Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд погоджується із запереченнями відповідача Державної реєстраційної служби України, стосовно того, що відповідно до чинного законодавства, яким регулюється порядок державної реєстрації об'єктів нерухомості, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до відповідача Державної реєстраційної служби України є передчасними У зв'язку із чим суд приходить до висновку, що у частині вимог ПАТ «Дельта Банк» до Державної реєстраційної служби України слід відмовити. Щодо вимог позивача ПАТ «Дельта Банк» про виселення, суд враховує п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року /Із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014р./, яким встановлено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуючи, що позивачем не надано доказів про осіб, які проживають та зареєстровані у спірній квартирі, а тому і не визначено конкретне коло осіб, які позивач просить виселити, суд приходить до висновку, що в задоволені цих вимог ПАТ «Дельта Банк» слід відмовити. Проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява ПАТ "Дельта Банк" в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню. Таким чином, виходячи з неналежного виконання зобов'язань по кредитному договору, суд прийшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, підлягають задоволенню. Положенням абзацу 2 п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року /Із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014р./ встановлено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку". Однак, відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року, встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яка вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Положенням ст. 217 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. У зв'язку із чим, суд вважає необхідним виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити до закінчення дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial