Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звертаючись\~ до\~суду з\~заявою просить\~суд,\~визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Аргументує свої вимоги тим, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована [PERSON] , але кілька років не проживає за адресою реєстрації. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 29.10.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 09 год. 00 хв. 03 грудня 2018 року. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 19.11.2018 року виправлено описку в ухвалі про відкриття провадження у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.12.2018 року відкладено розгляд справи до 08 год. 08 січня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03.12.2018 року відкладено розгляд справи до 08 год. 08 січня 2019 року. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 08.01.2019 року відкладено розгляд справи до 11 год. 30 січня 2019 року. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання позивач не з»явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з»явився, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини\~ встановлені судом. Позивачу на підставі ордеру №1434 серія А від 12 лютого 1980 року належить право користування квартирою № 72 в буд.115 по вул.Костянтинівська ([PERSON]), м.Прилуки(а.с.10). Згідно з свідоцтва про народження серія ІІІ-ЕЛ №310960 від 23 квітня 1992 роки, [PERSON] народилася 24 грудня 1981 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON](а.с.38) Згідно з довідки Прилуцького міськрайонного центру адміністративних послуг Прилуцької міської ради №3153 від 25.09.2018 року, [PERSON] зареєстрована за адресою : [INFO], разом з нею зареєстрована її дочка [PERSON], [INFO](а.с.12) Відповідно до акту про фактичне проживання без реєстрації від 20.09.2018 року №226, [PERSON] не проживає понад один рік за адресою [ADDRESS](а.с.11) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. \~ \~ \~ \~Згідно з ст.163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і у межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім»ї не звільняє їх від виконання обов»язків за договором найму жилого приміщення Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено,\~що позивач є наймачем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі є дочкою позивача і її вселення до квартири мало місце як члена сім»ї наймача житлового приміщення. Відповідач на даний час фактично проживає за іншою адресою, а відтак позбавлення її права користування спірною квартирою не буде для неї обтяжливим. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірній квартирі. Згідно наданих в розпорядження суду доказів [PERSON] не проживає у вказаній квартирі більше року. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, повязані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Разом з тим відповідачем, всупереч процесуального обовязку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо її фактичного проживання в спірній квартирі, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даній квартирі в розпорядження суду не надано. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача у вказаній квартирі, обєктивно свідчить про зміну її місця проживання, а тому визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату нею житла взагалі. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є\~співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved