Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Українське ДП "Укрінтеравтосервіс", в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 19170,74 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку з урахуванням, щоденного середнього заробітку в розмірі 592,86 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час роботи позивача у відповідача, останній, порушуючи вимоги законодавства про оплату праці, а саме, Закону України «Про оплату праці». Ухвалою від 27.01.2020 року суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У строк, встановлений ухвалою судді про відкриття провадження у справі, відповідач подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки станом на 16.08.2019 року заборгованості по заробітній платі УДП "Укрінтеравтосервіс" перед [PERSON] відсутня та надав відповідні докази. Відповідь на відзив у встановлений законом строк позивач не надав. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд встановив такі обставини. [PERSON] було прийнята на роботу до УДП "Укрінтеравтосервіс" на посаду начальника відділу безпеки адміністративно технічного управління з 01.11.2008 року. 08.07.2019 року на підставі наказу №202 -ВК від 02.07.2019 року позивач звільнений з роботи за власним бажанням. Позивач зазначає, що на день звільнення відповідач не провів з ним повний розрахунок. З доданого до позову розрахунку вбачається, що позивачем заявлені вимоги щодо невиплати коштів зарплати за листопад - 4033,05 грн., грудень - 59,28 грн., січень 8489,82 грн., лютий -10022,25 грн., березень - 4444,15 грн., квітень 5022,25 грн., травень 17148,89 грн., червень -12552,33 грн., липень -17496,62 грн., всього 19170,74 грн. На підтвердження позовних вимог надав витяг смс повідомлення від банку на зарахування коштів. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 19170,74 грн. Відповідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Нормою ст. 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно ст. 7 Закону України «Про плату праці», законодавство про оплату праці ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України "Про колективні договори і угоди", Закону України "Про підприємства в Україні" та інших актів законодавства України. Відповідно до наказу №137-В від 17.05.2019 року [PERSON] перебував у щорічній і додатковій відпустці у період з 03.06.2019 року по 05.07.2019 року. З наданих представником відповідача платіжних доручень вбачається, що УДП "Укрінтеравтосервіс" виплатило позивачу нараховану заробітну плату. Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно норми ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки відповідачем станом на день звільнення проведено повний розрахунок, а тому порушень законодавства з виплати коштів заробітної плати судом не встановлено, не доведено позивачем у ході розгляду справи та спростовані відповідачем. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову підстави стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати відсутні. Враховуючи наведене, на підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 21, 90, 94, 97, 104, 116, 117, 233 КЗпП України та

Outcome: dismissed