Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 28 грудня 2006 року працівник Новотроїцького відділення ПАТ "[PERSON] [PERSON]" [PERSON] прийняла від неї 300 грн. та 2000 доларів США для внесення на рахунки позивачки №26359366073, відповідно до договору про вклад «Вільні кошти», та №26356596 на вклад «Аваль-депозит» відповідно, разом з цим, вказані кошти [PERSON] до каси банку не внесла, а умисно розтратила їх, чим спричинила позивачці шкоду на суму 10400 грн.. Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, який набрав законної сили, [PERSON] та [PERSON] визнано винними та засуджено за ч.5 ст.191 КК України, в тому числі і за вчинення вище зазначених дій. Враховуючи, що шкоду завдано працівниками Новотроїцького відділення ПАТ "[PERSON] [PERSON]" при виконанні своїх трудових обов'язків, на підставі ст.1172 ЦК України, просила стягнути з ПАТ "[PERSON] [PERSON]" на її користь шкоду заподіяну злочином в сумі 47320 грн. (47020 грн. (2000 доларів США курс НБУ на 7 квітня 2015 р.) + 300 грн.). Крім того зазначила, що відповідно до ст. 1166 ЦК України завдана шкода відшкодовується в повному обсязі, враховуючи, що гроші є різновидом майна, а з моменту викрадення грошей в 2006 році до моменту розгляду справи, пройшов значний проміжок часу, за вказаний час національна валюта України - гривня знецінилась, 300 грн. їй до цього часу не повернуті, вважає, що крім вказаної суми на її користь мають бути стягнуті інфляційні втрати з вказаної суми за період з 1 січня 2007 року по 1 квітня 2015 року, що складає 316 грн., а всього просила стягнути з відповідача - 47633 грн.. Позивачка в судове засідання не з'явилася про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги уточнив, просив стягнути з банку шкоду завдану викраденням 2000 доларів США з розрахунку офіційного курсу НБУ на момент ухвалення рішення, в решті позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив задовольнити позов, крім того зазначив, що під час розгляду кримінальної справи відносно [PERSON] та [PERSON], позивачка зверталася з позовом саме до банку, разом з цим, з невідомих для неї причин позов розглянуто не було, а у вироку помилково зазначено, що кошти в сумі 10400 грн. їй відшкодовано банком. Представник відповідача, не заперечуючи того, що дійсно кошти в сумі 10400 грн. (2000 доларів США та 300 грн.) [PERSON] банком не виплачувались, а у вироку помилково вказано про здійснення такого відшкодування, разом з цим позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивач пропустив строк позовної давності, позивачем не надано доказів, що шкоду [PERSON] завдано під час виконання трудових відносин, крім того, відсутня правова підстава для стягнення на користь позивача інфляційних втрат за спричинення позадоговірної шкоди. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, який набрав законної сили, [PERSON] та [PERSON] визнано винними та засуджено за ч.5 ст.191 КК України, а саме за те, що 28 грудня 2006 року працівник Новотроїцького відділення ПАТ "[PERSON] [PERSON]" [PERSON] прийняла від [PERSON] 300 грн. та 2000 доларів США для внесення на рахунки позивачки №26359366073, згідно договору про вклад «Вільні кошти», та №26356596 на вклад «Аваль-депозит» відповідно, разом з цим, вказані кошти [PERSON] до каси банку не внесла, а умисно розтратила їх, чим спричинила позивачці шкоду на суму 10400 грн.. На момент розгляду справи вказана шкода не відшкодована, рішення про її відшкодування судом не приймалося. Відповідно до ч.4 ст. ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Враховуючи викладене, зокрема встановленні вироком обставини справи, суд не приймає доводи представника відповідача, про те, що позивачкою не доведено факту заволодіння її грошовими коштами [PERSON] під час виконання трудових обов'язків, оскільки вказана обставина не підлягає доведенню. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно ч.1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.28 КПК України (в редакції 1960 року, чинної на час розгляду кримінальної справи) особа, яка зазнала матеріальної шкоди від злочину, вправі при провадженні в кримінальній справі пред'явити до обвинуваченого або до осіб, що несуть матеріальну відповідальність за дії обвинуваченого, цивільний позов, який розглядається судом разом з кримінальною справою. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальній справі має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. За таких обставин, оскільки протиправними діями працівників відповідача - [PERSON] та [PERSON] позивачці завдано шкоди, що встановлено вироком суду, під час розгляду кримінальної справи питання її відшкодування вирішено не було, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення такої шкоди з відповідача, з врахуванням положень 1172 ЦК України, є законними та обґрунтованими. Доводи представника відповідача про те, що шкода має бути стягнута з осіб які її завдали, а не з банку, суд вважає безпідставними, оскільки особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, а враховуючи, що за законом межі відповідальності винної особи і особи, яка за неї відповідає, однакові, позивач має право подати позов як до засуджених так і до банку. За таки обставин, з відповідача на користь позивачки має бути стягнута шкода в сумі 42253 грн. 32 коп. (2000 доларів США х 2112 грн. 66 коп. (офіційний курс НБУ на 3 серпня 2015 року ) : 100 доларів США ) та 300 грн.. Зі змісту ч.2 ст.1192 ЦК України вбачається, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Аналізуючи зміст главі 13 ЦК України, яка визначає зміст та поняття речей та майна, суд приходить до висновку, що гроші також є майном. Реальна вартість грошей може визначатися їх купівельної спроможністю в певний момент часу. Суд погоджується з доводами позивача, що купівельна спроможність втрачених позивачем коштів на момент розгляду справи значно знизилась в порівнянні з 2006 роком, коли позивачка була позбавлений свого майна внаслідок його розтрати працівниками банку, у зв'язку з чим, враховуючи вимоги ч.2 ст.1192 ЦК України, з відповідача на користь позивачки мають бути стягнуті і інфляційні втрати, відповідно до заявлених вимог щодо 300 грн., в сумі 316 грн.(104,4% (індекс інфляції за період з 1 січня 2007 року по 1 квітня 2015 року) х 300 грн.) Таким чином, з відповідача на користь позивачки має бути стягнута шкода на загальну суму 42866 грн. 32 коп. (42253 грн. 32 коп.+300 грн. + 316 грн.) Клопотання представника відповідача про застосування позовної давності до заявлених вимог задоволенню не підлягає. Зі змісту ст.ст. 256, 257 ЦК України вбачається, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, який набрав законної сили 22 липня 2014 року, встановлено осіб які порушили право позивача, суд вважає, що початок перебігу позовної давності необхідно рахувати саме з моменту набрання вироком законної сили, у зв'язку з чим, вказаний строк не є пропущеним. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать судовий збір і витрати на правову допомогу. Враховуючи, що позов задоволено, а позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст.88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 428 грн. 66 коп. має бути стягнуто з відповідача. Крім того, на підтвердження понесення судових витрат, позивачкою надано квитанцію про оплату правової допомоги в сумі 500 грн., у звязку з чим, вказана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі ст.ст.12, 22, 1166, 1172, 1192 ЦК України, ст.28 КПК України (ред.1960 р.),

Outcome: approved