Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

24.01.2020 року [PERSON] (далі за текстом позивач) звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» (далі за текстом відповідач), в якому, з урахуванням уточнень просить стягнути з відповідача суму середнього заробітку за період затримки розрахунку належних їй виплат з 02.10.2019 року по 12.05.2020 року в сумі 50666,16 грн, моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [PERSON] з 01.11.2012 року працювала на Державному підприємстві «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на посаді інженера 1 категорії виробничо-комерційного відділу підприємства. 01.10.2019 року позивач звільнилась з підприємства відповідача за згодою стоорін. Однак при звільненні з позивачем повний розрахунок проведено не було. Позивач в судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову, з урахуванням уточнень підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. До суду відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він просить закрити провадження в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у сумі 45029,52 грн, відмовити позивачу в частині стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку, моральної шкоди та судових витрат через недоведеність позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] з 01.11.2012 року [PERSON] працювала на посаді інженера 1 категорії виробничо-комерційного відділу підприємства на Державному підприємстві «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» . 01.10.2019 року [PERSON] звільнено з вказаної посади за згодою сторін на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується витягом з наказу № 369-к від 27.09.2019 року. Відповідач при звільненні [PERSON] не провів з нею розрахунок, внаслідок чого утворилась заборгованість по заробітній платі у розмірі 45029,52 грн., що підтверджується довідкою про розмір нарахованої та невиплаченої заробітної плати за період від 01.02.2019 року по 01.10.2019 року. На час розгляду справи вказана заборгованість сплачена, що підтверджується довідкою відповідача № Б-02/343 від 25.05.2020 року та не заперечується позивачем. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позов у цій частині позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної та додаткової відпусток або для виплати компенсації за невикористану відпустку, відпусток у зв`язку з навчанням без відриву від виробництва провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа наступного місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і забезпечення допомогою у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або по вагітності і родах середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно розрахункового листа, що знаходиться в матеріалах справи, позивачем у серпні 2019 року було фактично відпрацьовано 3 робочі дні та нараховано 1000 грн., у вересні 2019 року фактично відпрацьовано 21 робочий день та нараховано 7000 грн. Таким чином, середня заробітна плата позивача на період затримки розрахунку при звільненні складає 333,33 грн.(8000 грн./24 дні). Позивачем надано розрахунок грошової компенсації у розмірі середнього заробітку за весь час затримки виходячи з середньоденної заробітної плати у розмірі 333,33 грн. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки за період з 02.10.2019 року по 12.05.2020 року склав: жовтень 2019 р. (333,33 грн. *21 день), листопад 2019 р.(333,33 грн.*21день), грудень 2019 р.(333,33 грн.*21 день) січень 2020 р.(333,33 грн.*21 день), лютий 2020 року (333,33 грн.*20 днів), березень 2020 р. (333,33 грн.*21 день), квітень 2020 р. (333,33 грн.*21 день), травень 2020 р. (333,33 грн.*6 днів), а всього 50666,16 грн. Докази сплати відповідачем на момент розгляду справи в суді суми середнього заробітку за період затримки розрахунку належних [PERSON] виплат з 02.10.2019 року по 12.05.2020 року в сумі 50666,16 грн\~. відсутні,\~тому суд\~дійшов висновку\~про стягнення\~зазначеної суми\~з відповідача. При цьому суд зазначає, що на час розгляду справи відповідачем не надано доказів на спростування зазначеного розрахунку, тому суд дійшов висновку про задоволення позову в частині вимог про стягнення з позивача суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 50666,16 грн. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправних дій відповідача, суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, а тому розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Враховуючи те, що противоправні дії відповідача Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" завдали позивачу фізичних і моральних страждань, які полягають у тому, що затримка з виплати заробітної плати створює емоційне напруження та моральні страждання, а також вимагає вчинення додаткових зусиль на пошук джерел для проживання. Позбавляючи позивача належної їй заробітної плати відповідач змінив звичайний образ життя позивача, створив додаткові перешкоди в житті, які згодом виразились в ускладненні стосунків з рідними та близькими через нестачу коштів, необхідних для проживання, харчування, оплати за комунальні послуги, виховання дітей, тому з урахуванням перенесених моральних страждань, суд дійшов висновку про стягнення з Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" на користь позивача у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 2 000 гривень. Таким чином, суд дійшов висновку про частове задоволення позову [PERSON] . Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial