Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ "Фінансова компанія управління активами", треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М., головний державний виконавець Любешівського відділу ДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гриневич А.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В позовній заяві вказує, що 26.07.2021 року він отримав постанову про відкриття виконавчого провадження №66164931 за виконавчим написом нотаріуса Гуревічова О.М. №3611. Із сайту «Єдиний реєстр виконавчих проваджень» дізнався, що 23.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис №3611 про стягнення з нього на користь ТзОВ "Фінансова компанія управління активами", після двох відступлень права вимоги, грошові кошти за кредитним договором №577651552 від 11.12.2014 року, укладеного між ТзОВ «Центр фінансових рішень» та [PERSON] . На підставі вказаного виконавчого напису державний виконавець Любешівського ВДВС 22.07.2021 року винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №66164931. До моменту вчинення виконавчого напису нотаріусом його не було проінформовано про розмір заборгованості, вимоги від стягувача (відповідача) про погашення заборгованості він не отримував. Вважає, що вищевказаний виконавчий напис є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства та просить визнати його таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з ТзОВ "Фінансова компанія управління активами" на його користь 1362 гривні судового збору (судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову). Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання. 02.09.2021 року від відповідача на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТзОВ "Фінансова компанія управління активами" судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454 гривні та подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 гривень. Крім цього надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді, згідно з яким у разі сплати позивачем коштів у розмірі 3390,98 гривень у строк до 18 год 00 хв 11.09.2021 року частина заборгованості у розмірі 15447,8 гривень буде списана, а заборгованість за кредитним договором №577651552 від 11.12.2014 року та виконавчим написом №3611 вважатиметься погашеною в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов таких висновків. Згідно з ч.4\~ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п.24\~постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З постанови головного державного виконавця Любешівського ВДВС у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 22.07.2021 року про відкриття виконавчого провадження вбачається, що дане виконавче провадження відкрите на примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. №3611 від 23.01.2020 року про стягнення з [PERSON] заборгованості в загальній сумі 18838,78 гривень на користь ТзОВ "Фінансова компанія управління активами", якому ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступлено право вимоги, якому в свою чергу ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступлено право вимоги. Стягувачем у\~виконавчому провадженні\~є ТзОВ "Фінансова компанія управління активами". Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спірні правовідносини у цій справі регулюються ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про нотаріат». Згідно зі ст.18ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. За приписами ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, які встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.3.1, п.3.2 гл.16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік). Відповідно до п. 1 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Пункт 2 Переліку вказує, що для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, зазначений п. 2 (розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин») Переліку було доповнено постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». В частині щодо доповнення Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» постанова Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі №826/20084/14, яка набула законної сили 22.02.2017 року, була визнана незаконною та нечинною. У зв`язку із цим, вчинення 22.07.2020 року нотаріусом виконавчого напису на підставі вищевказаної норми Переліку, є неправомірним. Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05.07.2017 року в справі за №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач будь-яких претензій чи заяв, а також вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від ТзОВ "Фінансова компанія управління активами" не отримував. Також позивач не був проінформований про існування заборгованості та\~її розмір, чим був позбавлений права оскаржити вимогу у судовому порядку або виставити письмове заперечення. Крім цього, судом встановлено, що стягувачем у даному виконавчому провадженні є ТзОВ "Фінансова компанія управління активами". Проте із копії кредитного договору №5776511552 від 11.12.2014 року вбачається, що позикодавцем є ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». Будь-який доказів того, що правонаступником всіх прав і обов`язків позикодавця є відповідач по даній справі, зокрема договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами, суду не надано та в матеріалах справи не міститься.\~При цьому, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження правомірності нарахування заборгованості позивачу за кредитним договором. З огляду на викладене, зважаючи на те, що до суду не подано доказів безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, відповідач позов визнав в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов переконання, що є всі підстави для задоволення позову. Щодо клопотання про врегулювання спору за участю судді, суд зазначає наступне. Предметом спору за даним позовом є виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. від 23.01.2020 року №3611, встановлення обставин, які б свідчили про наявність або відсутність факту недотримання приватним нотаріусом законодавства України при вчиненні спірного виконавчого напису та порушення процедури вчинення виконавчих написів, що є підставою для його скасування. Натомість, у поданій заяві про врегулювання спору за участю судді, відповідач пропонує спосіб вирішення питання про погашення кредитної заборгованості [PERSON] , що ніяким чином не стосується предмету спору у дані справі. Оскільки в даній справі не вирішується питання про встановлення розміру кредитної заборгованості та виконання кредитних зобов`язань, а вирішується питання про дотримання чи недотримання приватним виконавцем процедури вчинення виконавчих написів, що є підставою для відмови у позові чи його задоволення, суд не вбачає підстав для прийняття клопотання про врегулювання спору за участю в суді. Обставини, якими заявник мотивує таке клопотання, жодним чином не стосуються предмету спору у даній справі та не вирішують спір по суті. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908,00 гривень, що підтверджується квитанцією №57487 від 02.08.2021 року, яка видана АТ «Ощадбанк» та заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 гривень, що підтверджується квитанцією №57443 від 02.08.2021 року, яка видана АТ «Ощадбанк». Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 681,00 гривень. На підставі ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 681,00 гривень - 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved