Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

05.01.2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. У вересні місяці 2014 року позивач отримав ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.09.2014 року та позовну заяву ПАТ КБ "Приватбанк" до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. Позивач вказує, що у позовній заяві йдеться про те, що між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" 13.06.2008 року був укладений кредитний договір № ODTOGA0000000047 у розмірі 29 722 доларів США 50 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.06.2018 року. Станом на 02.06.2014 року він відповідно до оспорюваного договору має заборгованість у розмірі 121 266 доларів США 47 центів. [PERSON] зазначає, що при ознайомлені ним з копією кредитного договору, доданого до позовної заяви , він виявив, що його підпис підроблений та проставлений сторонньою особою. Крім того, до ПАТ КБ "Приватбанк" на отримання кредиту в іноземній валюті, а саме долару США він не звертався, при укладенні договору участі не приймав, оскільки було відсутнє його волевиявлення, як учасника правочину, кредитний договір та заяву не підписував та грошові кошти у розмірі 29 722 долари США 50 центів не отримував. Разом з тим, позивач зазначив, що вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 03.12.2010 року , який 21.12.2010 року набрав чинності, відповідач по справі - [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочинів передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України. Зі змісту вироку вбачалось, що [PERSON] без його дозволу, волевиявлення та без належних повноважень уклав кредитний договір № ODTOGA0000000047 в іноземній валюті-долару США. А тому вважає, що вищевказаний вирок, як письмовий доказ являється належним та допустимим при розгляді зазначеної цивільної справи та є підтвердженням того, що він не укладав з Банком жодних договорів, що є підставою для визнання кредитного договору укладеного між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" 13.06.2008 року за № ODTOGA0000000047 у розмірі 29 722 доларів США 50 центів - недійсним. Позивач в судове засідання не з'явився (належне його повідомлення міститься на а.с.15,18), надіслав заяву про можливість слухання справи у його відсутності , позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача також в судове засідання не з'явився (належне його повідомлення міститься на а.с.14,19,28), згідно заяви надісланої ним 19.02.2015 року просить закрити провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ Приватбанку про визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з тим, що відповідно вироку Татарбунарського районного суду від 03.12.2010 року кредитний договір № ODTOGA0000000047 визнаний недійсним. Також повідомила, що нею подано заяву про відмову від позову у цивільній справі за позовом ПАТ КБ Приватбанку до [PERSON] третьої особи яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] про звернення стягнення, тому вважає, що спір між сторонами відсутній. Дослідивши матеріали справи, суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимогам ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст.203 ЦК України . Згідно положенням ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України, правочин між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу ( правочини, які повністю виконуються у момент їх вчинення ), належить вчиняти письмово. При цьому, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій, якщо він підписаний сторонами (ч.2 ст. 207 ЦК України). Статтею 627 ЦК України встановлено принцип свободи договору, згідно якому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначеності умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається з матеріалів справи 13.06.2008 року був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ "Приватбанк" кредитний договір № ODTOGA0000000047 на суму 29 722 доларів США 50 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.06.2018 року. (а. с.7-8) Проте згідно вироку Татарбунарського районного суду від 03.12.2010 року [PERSON] було визнано винним за вчинення злочинів передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, в тому числі і за епізод оформлення кредитного договору № ODTOGA0000000047 на суму 29 722 доларів США 50 центів на ім'я [PERSON] (а.с. 5-6) За змістом вимог ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відтак, судом з достовірністю встановлено, що позивач по справі [PERSON] не мав волевиявлення на укладення кредитного договіру № ODTOGA0000000047 на суму 29 722 доларів США 50 центів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.06.2018 року, фактично його не підписував, що встановлено вироком Татарбунарського районного суду від 03.12.2010 року, яким [PERSON] було визнано винним за вчинення злочинів передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.358 КК України, в тому числі і за епізод оформлення кредитного договору № ODTOGA0000000047 на суму 29 722 доларів США 50 центів на ім'я [PERSON] Відтак, суд вважає, що позов [PERSON] до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню. Суд не може взяти до уваги заяву представника відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" про закриття провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ Приватбанку про визнання кредитного договору недійсним у зв'язку з тим, що відповідно вироку Татарбунарського районного суду від 03.12.2010 року кредитний договір № ODTOGA0000000047 визнаний недійсним, оскільки підстав для закриття провадження по справі, передбачених ст. 205 ЦПК України, судом не встановлено, а вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved