Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що станом на 24 листопада 2014 року Апеляційний суд Хмельницької області мав перед ним борг у розмірі 23 108 грн. 30 коп. по щомісячному грошовому утримання судді та у розмірі 5 467 грн. 87 коп. компенсації за несвоєчасну виплату цього грошового утримання, а всього його борг становив 28 576 грн. 17 коп. Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року, залишеним без зміни постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року, ці кошти були стягнуті з Державної судової адміністрації України, як головного розпорядника бюджетних коштів, які виділяються на забезпечення діяльності судів, і які не були виділені Апеляційному суду Хмельницької області на покриття цієї заборгованості перед ним, за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів». 27 грудня 2019 року це рішення суду було виконано у спосіб перерахування цих коштів Державною казначейською службою України на його картковий рахунок. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання . Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач посилається на те, що внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання, Державна судова адміністрація України повинна сплатити позивачу з грудня 2014 року по грудень 2019 року включно 4 286 грн. 42 коп. річних (28 576 грн.17 коп. - грошове зобов`язання х 3% річних х 5 років) та 61 724 грн. 53 коп. інфляційних втрат (28 576 грн. 17 коп. - грошове зобов`язання х 2,160 - індекс інфляції за період з грудня 2014 року по листопад 2019 року включно, а всього 66 010 грн. 95 коп. (4 286 грн. 42 коп. +61 724 грн. 53 коп.). Просить стягнути з Державної судової адміністрації України на його користь 4 286 грн. 42 коп. річних, 61 724 грн. 53 коп. інфляційних втрат, а всього 66 010 грн. 95 коп. Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 20 січня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач направив до суду відзив, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що зважаючи на специфіку відносин між позивачем та ДСА України, а також наявність спеціального механізму правового регулювання щодо правовідносини, які виникли між сторонами, вважає, що посилання позивача на положення статті 625 ЦК України є безпідставними. Позов є необґрунтованим, безпідставним. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, вказавши, що позов не підлягає задоволенню через його безпідставність. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року стягнуто з Апеляційного суду Хмельницької області на користь [PERSON] 25767 грн. 01 коп. заборгованості по щомісячному грошовому утриманню судді та 23398 грн. 12 коп. компенсації за порушення строків виплати заборгованості з щомісячного грошового утримання станом по вересень 2015 включно. Вказана постанова була оскаржена, постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року прийнято рішення про скасування постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року у справі за адміністративним позовом [PERSON] до Апеляційного суду Хмельницької області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ДСА України, Державна казначейська служба України про стягнення заборгованості та зобов`язання вчинення певних дій та прийнято постанову, якою у задоволенні адміністративного позову [PERSON] відмовлено. Рішенням від 19 вересня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року в цій справі залишено без змін. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що [PERSON] , звертаючись до суду з цим позовом, обрав спосіб захисту свого права, а також визначив відповідача за цим позовом. Водночас, суд апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення першої інстанцій, обмежений доводами апеляційної скарги і не може замінювати неналежну сторону на цій стадії процесу. Тому встановивши, що позов подано до відповідача, який не може відповідати за цим позовом, апеляційний суд правомірно відмовив у його задоволенні. Відповідач зазначив, що спірні правовідносини, між позивачем та Державною судовою адміністрацією України склалися внаслідок ухвалення рішення про стягнення за рахунок бюджетної програми 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів» коштів на користь [PERSON] . Правове регулювання таких правовідносин здійснюється Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 "Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників". Відповідно до статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Абзацом десятим пункту 25 Порядку передбачено, що в разі наявності в боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за такою бюджетною програмою. При цьому положення пунктів 28 - 34 Порядку застосовуються лише щодо зазначеної бюджетної програми у разі наявності асигнувань за такою програмою, достатніх для виконання виконавчого документа. Відповідно до частини 2 статті 6\~ Закону України «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджеті в або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.02.2014 у справі № 822/247/14 повинно було бути здійснене за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів" Державною казначейською службою України. Судом встановлено, що у 2019 році [PERSON] звернувся з адміністративним позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду з вимогою стягнути з Держави Україна за рахунок бюджетної програми 0501 150 "Виконання рішень судів на користь суддів" на користь позивача заборгованість з виплати йому щомісячного грошового утримання за період з 02.02.2009 р. по 31.12.2011 р. включно в розмірі 23 108 гра З0 коп. та компенсації за порушення строків його виплати станом на жовтень 2014 у розмірі 6 850 гри 68 коп., а всього 29 958 гри 98 коп. Постановою від 22 липня 2019 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто з ДСА України за рахунок бюджетної програми 0501150 ''Виконання рішень судів на користь суддів» на користь [PERSON] заборгованість в сумі 28576 грн. 17 коп. Вказана постанова була залишена без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного від 27.12.2019 суду відкрито касаційне провадження за скаргою ДСА України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року, постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 560/1725/19. Відповідно до Бюджетного кодексу України, Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» та Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019 № 141/0/15-19, ДСА України є бюджетною установою, яка фінансується виключно за рахунок коштів державного бюджету України в межах, передбачених Законом України про державний бюджет на відповідний рік, виходячи з цього усі рахунки ДСА України відкриті в органах Державного казначейства України. Відповідно до частини першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 22 Бюджетного кодексу України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Відповідно до частини першої статті 151 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № І402- VIII ДСА України с органом у системі судової влади, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органі в судової влади у межах повноважень, установлених законом. Отже, ДСА України є державним органам, який фінансується з державного бюджету і у своїй діяльності керується Конституцією та законами України та не може порушувати чинне законодавство України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення\~ , в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до Державної судової адміністрації України про стягнення грошових коштів слід відмовити. Розподіл судових витрат здійснено у відповідності до вимог ст.141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: dismissed