overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою зазначивши, що [INFO] в м. Стаханов Луганської області помер її батько - [PERSON]. У зв'язку з тим, що м.Стаханов Луганської області є тимчасово окупованою територією України, вона звернулася до Коростенського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області із заявою про реєстрацію смерті батька, однак їй було відмовлено, оскільки медичне свідоцтво про смерть не відповідає вимогам національного законодавства. Просила суд прийняти рішення, яким встановити факт смерті [PERSON], [INFO] в м. Стаханові Луганської області. В судове засідання заявниця не з'явилася, вимоги заяви підтримала, розгляд справи просила проводити за її відсутності, про що подала до суду заяву. Представник заінтересованої особи - Коростенського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській областів судове засідання не з'явився, надала суду заяву, в якій проти заявлених вимог не заперечує, просила справу розглянути без участі представника. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в м. Стаханові Луганської області помер батько заявниці - [PERSON], про що свідчить медичне свідоцтво про його смерть невизначеної "ЛНР" (а.с.10). У зв'язку з тим, що м. Стаханов Луганської області є тимчасово окупованою територією України, заявниця звернулася до Коростенського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області із заявою про реєстрацію смерті батька, але їй в цьому відмовлено, оскільки медичне свідоцтво про смерть не відповідає вимогам національного законодавства. Відповідно до ст.257-1 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України - "Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України". Стаття 257-1 ч.4 Цивільного процесуального кодексу України передбачає - "Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню". На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Комунальна установа "Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я" звернулася до суду із заявою про необхідність продовження надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що він лікується з приводу психічного захворювання з 1969 року, визнаний судом недієздатним, однак, незважаючи на проведену терапію, поліпшення в стані здоров`я хворого не наступило. У зв'язку з наявністю психічного розладу, внаслідок якого хворий може представляти небезпеку для себе та оточуючих, не може дати усвідомлену згоду на продовження лікування, на думку комісії лікарів, потребує продовження лікування в психіатричному стаціонарі у примусовому порядку. У судовому засіданні лікар-психіатр та прокурор вважали за доцільне клопотання задовольнити. Вислухавши лікаря-психіатра, прокурора, вивчивши надані документи, історію хвороби, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], страждає на психічне захворювання, був госпіталізований до лікарні у зв`язку з загостренням хвороби, - у відповідності до ч.2 ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, згідно якої особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. З моменту госпіталізації він постійно перебуває в лікарні, згідно висновку лікарів-психіатрів, внаслідок тривалості захворювання у нього сформувався дефект особистості (психоорганічний, апатоабулічний). Незважаючи на проведене лікування, одужання хворого не наступило, до свого стану не критичний, має потребу в подальшому стаціонарному лікуванні в умовах Комунальної установи "Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я". Рішенням Ленінського районного суду м.Одеси від 04.03.1998 року [PERSON] визнано недієздатним, Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 09.02.2016 року опікуном призначено [PERSON], котрий звернувся до заявника з клопотанням про надання психіатричної допомоги [PERSON] Відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року, продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. У зв'язку з тим, що [PERSON], маючи тяжкий психічний розлад, не може дати усвідомлену згоду на лікування, суд вважає, що йому необхідно продовжити надання психіатричної допомоги у примусовому порядку в умовах Комунальної установи "Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я". На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що [PERSON] проживає та є наймачем квартири [ADDRESS] За вказаною квартирою станом на 10.02.2014 року рахується заборгованість по квартирній платі в розмірі 2970 грн. 31 коп. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплачував за надані комунальні послуги, щомісячні платежі не сплачує, а тому позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість по квартирній платі та судові витрати. Представник позивача до суду не з'явився, однак надав суду заяву, де просить розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин та не надав суду будь - яких доказів на спростування позову, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини пов'язані з наданням комунальних послуг та відповідач являється абонентом позивача. Згідно розрахунків заборгованості за комунальні послуги по особовим рахункам № [NUMBER] по квартирі [ADDRESS], наймачем якої є [PERSON], заборгованість становить 2970 гривні 31 копійок (а.с.7-9). Згідно платіжних доручень № 78 від 4.02.2014 року та № 86 від 11.02.2014 року, позивачем по справі понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 136,30 грн. (а.с.4-5). Відповідно до ст.526 ЦК України - "Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору". Згідно ч.1 ст.530 ЦК України - "Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)". У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України - "Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати". На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та про задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки в якому зазначив, що 20 грудня 2014 року він з відповідачкою по справі уклав шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №581. Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають, але між ними не досягнуто згоди про розірвання шлюбу через органи РАЦСу. Шлюб виявився невдалим, вони не зійшлися характерами, втратили почуття кохання та взаємоповаги. При таких обставинах сумісне життя і збереження сімї стали неможливими. Тому просив суд шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлений судовою повісткою, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує з підстав зазначених у позові та просив розглянути справу без його участі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоч про день та час розгляду справи повідомлена судовою повісткою, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнає та просила розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 20 грудня 2014 року уклали шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №581. Від спільного проживання неповнолітніх дітей не мають, але між ними не досягнуто згоди про розірвання шлюбу через органи РАЦСу. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, а також те, що сторони не зійшлися характерами, втратили почуття кохання та взаємоповаги. Вони припинили подружні стосунки і тому цей шлюб існує формально. При таких обставинах, сумісне життя і збереження сімї суд вважає неможливим, а тому шлюб слід розірвати. Позивач є інвалідом другої групи, а відповідно до ст.5 ч.1 п.9 Закону України "Про судовий збір": "від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди 1 та 2 груп …" У відповідності до ч.3 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України - "Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог". На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебуває в шлюбі з 21 жовтня 2000 року, який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Саратського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 26. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними були припинені в січні 2014 року через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. Внаслідок чого вони втратили почуття кохання та поваги один до одного. Враховуючи те, що примирення між ними не можливе, [PERSON] просила суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила суд їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його присутності, проти розірвання шлюбу не заперечував. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення . Як встановлено судом, 21 жовтня 2000 року подружжя уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Саратського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 26 (а.с.4) Від шлюбу, сторони мають сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Спільне подружнє життя не склалося через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейне життя. У зв'язку з цим, шлюбні відносини між подружжям були припинені у січні 2014 року. Сторони не виявили бажання примиритися, тому за таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з матір'ю [PERSON] Після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище "[PERSON]", [PERSON] залишити прізвище "[PERSON]". На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

У листопаді 2015р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на гараж з підвалом №3, що знаходиться в АГК "Стріла" у м.Миколаєві, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що вона є власником гаражу з підвалом за вказаною адресою на підставі біржового договору купівлі-продажу від 23.07.1998р., але у звязку з втратою вказаного правовстановлюючого документу, вона не може реалізувати свої права як власника нерухомого майна. У судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідача представник в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та винести рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.07.1998р. за договором купівлі-продажу, укладеним на біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» і зареєстрованим в БТІ 23.07.1998р. за №67, позивач [PERSON] придбала у [PERSON] гараж №3 з підвалом в АГК "Стріла" у м.Миколаєві. Згідно довідки КП ММБТІ від 19.10.2015р. та копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №52035802 від 25.01.2016р., право власності на вказаний гараж в АГК "Стріла" на підставі договору купівлі-продажу зареєстровано за позивачем. Проте, за твердженням позивача, правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно, а саме, договір купівлі-продажу від 08.07.1998р., позивачем втрачений; у видачі дублікату біржею відмовлено. Зазначені обставини (втрата власником майна документа, що засвідчує його право власності) згідно ст.392 ЦК України є підставою для предявлення позову про визнання права власності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 лютого 2019 року на вулиці Здолбунівській, 13 в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Renault Dokker, д.р.н. [NUMBER] , під кермуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 2105, д.р.н. [NUMBER] , яким кермував відповідач [PERSON] . Пригода відбулась унаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем у справі. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Renault Dokker, д.р.н. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Розмір матеріальних збитків, заподіяних власнику вказаного транспортного засобу становив 56732,06 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля Renault Dokker, д.р.н. [NUMBER] , була застрахована приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна") на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9270823. У свою чергу, цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля ВАЗ 2105, д.р.н. [NUMBER] , застрахована не була. Позивач стверджував, що збитки, спричинені дорожньо-транспортною пригодою, не були відшкодовані потерпілій особі особисто винуватцем пригоди. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання страхового відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було долучено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9270823 з строком дії з 18 січня 2019 року до 17 січня 2020 року. Договірних зобов`язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Відповідно до ст. ст. 22, 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ сплатило потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди страхове відшкодування у сумі 56732,06 грн. Також, як зазначив позивач, ним сплачено 700,00 грн за послуги аварійного комісара. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 14 листопада 2014 року на вул. Василенка, 1 в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Hyundai i30, д.р.н. [NUMBER], та автомобіля ВАЗ 2106, д.р.н. [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON] Пригода відбулась унаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем у справі. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Hyundai i30, д.р.н. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], отримав механічні пошкодження. Розмір матеріальних збитків, заподіяних власнику вказаного транспортного засобу становив 33296,93 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля Hyundai i30, д.р.н. [NUMBER], була застрахована приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (далі - ПрАТ "УСК "Гарант-Авто") на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [NUMBER]. У свою чергу, цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля ВАЗ 2106, д.р.н. [NUMBER], застрахована не була. Позивач стверджував, що збитки, спричинені дорожньо-транспортною пригодою, не були відшкодовані потерпілій особі особисто винуватцем пригоди. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання страхового відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було долучено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [NUMBER] з строком дії з 05 лютого 2014 року до 04 лютого 2015 року. Договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Відповідно до ст. ст. 22, 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ сплатило потерпілій внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особі страхове відшкодування у сумі 27747,44 грн. Також позивач сплатив 796,00 грн за послуги аварійного комісара. У квітні 2015 року відповідач добровільно сплатив МТСБУ 1585,00 грн на відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування. За таких обставин,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 квітня 2015 року на вул. Мукачівській, 3/9 в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля BMW 520i, д.р.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля BMW, д.р.н. [NUMBER], яким керував відповідач [PERSON] Пригода відбулась унаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем у справі. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль BMW 520i, д.р.н. [NUMBER], отримав механічні пошкодження. Розмір матеріальних збитків, заподіяних власнику вказаного транспортного засобу становив 3654,39 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля BMW 520i, д.р.н. [NUMBER], була застрахована приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Граве Україна" (далі - ПрАТ "СК "Граве Україна") на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/7125715. У свою чергу, цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля BMW, д.р.н. [NUMBER], застрахована не була. Позивач стверджував, що збитки, спричинені дорожньо-транспортною пригодою, не були відшкодовані потерпілій особі особисто винуватцем пригоди. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання страхового відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було долучено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/7125715 з строком дії з 05 серпня 2014 року до 04 серпня 2015 року. Договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Відповідно до ст. ст. 22, 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ сплатило потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особі страхове відшкодування у сумі 3045,32 грн. Також, як зазначив позивач, ним сплачено 575,00 грн за послуги аварійного комісара. За таких обставин,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

У вересні 2019 року позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16 вересня 2017 року на вул. Маршала Тимошенка, 12 в м. Києві трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів ВАЗ-21214, д.р.н. [NUMBER] , Ford Fusion, д.р.н. [NUMBER] , та ІЖ-412, д.р.н. [NUMBER] . Пригода відбулась унаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля ІЖ-412, д.р.н. [NUMBER] , [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Ford Fusion, д.р.н. [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Розмір матеріальних збитків, заподіяних власнику вказаного транспортного засобу становив 41949,48 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля Ford Fusion, д.р.н. [NUMBER] , була застрахована приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі - ПрАТ "Страхова компанія "АХА Страхування") на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/1085837. У свою чергу, цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації автомобіля ІЖ-412, д.р.н. [NUMBER] , застрахована не була. Позивач стверджував, що збитки, спричинені дорожньо-транспортною пригодою, не були відшкодовані потерпілій особі особисто винуватцем пригоди. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання страхового відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було долучено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/1085837 з строком дії з 18 листопада 2016 року до 17 листопада 2017 року. Договірних зобов`язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Відповідно до ст. ст. 22, 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ сплатило потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди страхове відшкодування у сумі 41949,48 грн. Також позивач сплатив 700,00 грн за послуги аварійного комісара. За таких обставин,

Outcome: approved