Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

позивачі [PERSON] та [PERSON] 25 лютого 2016 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] та просили суд стягнути з нього на користь [PERSON] : суму несплаченої франшизи за договором з УОСК згідно полісу АС/0611779 в сумі 1000,00 грн., суму компенсації вартості відновлювального ремонту аварійного транспортного засобу в розмірі 20 834,92 грн., витрати на евакуацію транспортного засобу в розмірі 600,00 грн., суму в рахунок погашення витрат на проведення незалежної технічної експертизи і складення калькуляції витрат на відновлення аварійного автомобіля в сумі 650,00 грн., поштові послуги за викликом відповідача на огляд аварійного транспортного засобу в сумі 64,56 грн. та 71,80 грн., моральну шкоду в сумі 15000,00 грн. та на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 15000,00 грн. В обґрунтування позову зазначили, що 09 січня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю їх з відповідачем автомобілів, винним у якій постановою суду від 19 лютого 2014 р. визнано відповідача. За даними експертного дослідження, сума матеріальних збитків, спричинених пошкодженням його, позивача, автомобілю, складає 19362,14 грн., страховою компанією йому виплачено 14556,08 грн., франшиза становить 1000,00 грн. Фактично він поніс витрати на ремонт автомобіля в сумі 35391,00 грн. Крім того, внаслідок ДТП вони зазнали моральних страждань, що виразились у виявленні у нього легких тілесних ушкоджень та у пасажира його автомобіля [PERSON] синці від удару. Крім того, сама пригода мала негативний вплив на їх психологічне здоров`я, оскільки змінився їх звичний уклад життя, що виразилось як в періодичних болях, так і порушеннях сну, емоційного стану. Крім того, для прискорення процесу ремонту вони змушені були звернутися в банк за кредитом і тепер несуть збитки у вигляді відсотків на суму кредиту, тому просять задовольнити заявлені вимоги. В ході розгляду, 14 червня 2018 року, позивач [PERSON] заявлені вимоги уточнив, просить стягнути з правонаступників [PERSON] - [PERSON] , на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 7500 гривень 98 коп. та з [PERSON] , як законного представника неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 15001 гривню 97 коп., посилаючись на подання ними заяв до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та залучення їх до участі усправі як правонаступників. 05 березня 2019 року позивач черговий раз заявлені вимоги уточнив, зазначивши, що відповідно до листа від страхової компанії, де був застрахований на той період відповідач, а саме від ПрАТ "УОСК" № 6085 від 08.07.2014 р., страховою компанією було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 14556,08 грн. Франшиза по даному полісу АС/0611779 становить 1000,00 грн., яку відповідач відмовився сплачувати. Фактична сума ремонту згідно акту виконаних робіт автосервісу "ТехАвтоСервіс" ФОП [PERSON] склала 35 391,00 гр. Тому просить стягнути з АТ "Українська охоронно-страхова компанія" на свою користь 21502,95 грн., із [PERSON] 333,33 грн. та з [PERSON] , як законного представника [PERSON] 666,67 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 26 лютого 2016 року відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 05 травня 2016 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 19 грудня 2017 року відновлено провадження та залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] , який помер [INFO] - [PERSON] . Ухвалою суду від 08 квітня 2019 року за клопотанням представника відповідача Акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» Грабовського О.О. розгляд цивільної справи ухвалено здійснювати дистанційно, в режимі відеоконференції. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримала з підстав, викладених в уточненому позові, наполягала на його задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с. 112-114). В обґрунтування відзиву зазначено, що згідно висновку експерта, вартість шкоди завдану позивачу в сумі 19362,14 грн., страховою компанією повинно було бути виплачено відшкодування в сумі 14556,08 грн. Однак позивач за власним бажанням здійснив відновлювальний ремонт у підприємця, який не є платником ПДВ, а відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] від 31.05.2012 р., є платником єдиного податку. Вчинивши такі дії, позивач втратив право на відшкодування 20% від розміру страхового відшкодування, визначеного експертом у висновку. Ліміт відповідальності страхової компанії за полісом з питання відшкодування майнової шкоди становить 50 000,00 грн., при цьому відповідач не надає жодної інформації з питання повторного звернення за страховим відшкодуванням до страхової компанії після завершення усіх відновлювальних ремонтних робіт, з огляду на те, що повідомлення пор прийняте рішення страховою компанією датоване 08 липня 2014 року, а замовлення-наряд щодо виконаних робіт ФОП [PERSON] датовано 09.08.2014 р. Щодо розміру витрат на відновлювальний ремонт який було здійснено позивачем на суму 35391,00 грн. Отже відновлювальні ремонтні роботи на таку грошову суму були в принципі економічно необґрунтованими, так як перевищували ринкову вартість такого автомобіля. витрати понесені на евакуацію автомобіля, відшкодовуються страховою компанією, до якої такі вимоги позивачем не заявлялися. Крім того, завдана позивачу майнова шкода підлягає відшкодування в межах вартості спадкового майна, однак їй до цих пір невідомий обсяг спадкового майна, тому і спадкові права її сина [PERSON] після смерті [PERSON] не оформлені належним чином, тому просить в задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача АТ «Українська охоронно-страхова компанія» Грабовський О.О. вимоги позову не визнав, вказавши, що позивачу виплачено суму страхового відшкодування за наявними на той час письмовими доказами за виключенням ПДВ та франшизи. Однак на даний час позивачем пропущено строк позовної давності із зверненням до суду з вимогами про виплату шкоди, встановлений положеннями ЦК України, тому просить застосувати норми статті 257 ЦК України та відмовити в задоволенні позову. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Як встановлено судом 09 січня 2014 року о 14-40 годині [PERSON] керував автомобілем марки ВАЗ 2109 номерний знак [NUMBER] в м. Кривому Розі на перехресті вул. Будьонного - вул. Отто Брозовського, не надав переваги в русі, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Деу» номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, позначеній дорожнім знаком 2.3 «Головна дорога» в напрямку вул. Галенко. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, при ДТП травмувались обидва водія. Вказані обставини встановлені постановою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 19 лютого 2014 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення (а.с11 - копія постанови) та відповідно до ч.ч.4,5 статті 82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи. Автомобіль марки «Daewoo Sens Т13110» реєстраційний номер [NUMBER] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить [PERSON] (а.с. 5 - копія свідоцтва). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» згідно полісу № АС/0611779 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Франшиза по даному полісу становить 1 000,00 грн. (а.с. 17 - копія повідомлення). Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV ) та Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За висновком експертного авто товарознавчого дослідження № Д31/02/14 від 21.02.2014 р., сума матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Daewoo Sens Т13110» реєстраційний номер [NUMBER] складає 19362,14 грн. (а.с. 12-16 - копія висновку). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України, пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), тому вважала обґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні позову, встановивши, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача. В даній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Таким чином, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди в межах суми страхового відшкодування. Разом з тим, пунктом 2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Вказана норма кореспондується із статтею 999 ЦУК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Таким чином, у спорах пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. За повідомленням Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» від 08.07.2014 р., прийнято рішення щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування в розмірі 14556,08 грн. (а.с.17 - копія листа), що не заперечується представником позивача. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (постанова Верховного Суду від 8 лютого 2018 року по справі № 397/1580/15-ц). Так, згідно копії замовлення-наряду від 09.08.2014 р., що міститься в матеріалах справи, вартість фактично понесеного відновлювального ремонту автомобіля «Daewoo Sens Т13110» склала 35391,00 грн. (а.с. 19), тому 05 березня 2019 року позивачем в уточненому позові було заявлено вимогу про стягнення із стразової компанії 21502,95 грн. суми, понесеної позивачем по сплаті за відновлювальні ремонтні роботи. Разом з тим, представником відповідача АТ «Українська охоронно-страхова компанія» заявлено про застосування строку позовної давності до пред`явлених вимог Бєлотела С.А . Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до норм статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалість в три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Так, про порушене право позивач дізнався у 2014 році, в тому числі й з повідомлення в липні 2014 року страхової компанії про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування в сумі 14556,08 грн. Фактичний ремонт автомобіля було здійснено позивачем в серпні 2014 року, що підтверджується письмовими доказами. Таким чином, строк пред`явлення вимог сплив у 2017 році, позивач же звернувся з вимогами саме до страховика в березні 2019 року. Доказів поважності такого пропуску строку суду не надано, що є підставою для відмови у позові в цій частині. Статтею 12 Закону № 1961-IV визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи ,розрахованої за правилами цього підпункту. Тобто, на страховика покладено обов`язок по відшкодуванню збитків спричинених ДТП у межах страхової суми, розмір відшкодування якої завжди зменшується на розмір франшизи встановленої договором страхування. Пунктом 36.6 ст. 36 Закону № 1961-ІV передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки за життя [PERSON] ніс зобов`язання, як страхувальник, компенсувати за рахунок власних коштів частину заподіяного збитку в розмірі визначеної в полісі франшизи, суд вважає необхідним з врахуванням викладеного стягнути з правонаступників [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] суму франшизи в сумі 1000,00 грн. з врахуванням матеріалів спадкової справи, що надійшли до суду. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial