Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства "Житомирський міський центр земельних відносин" в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь нараховану але не виплачену заробітну плату в сумі 12478,45 грн., заборгованість за цивільно-правовими договорами в сумі 6923 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 24208,86 грн. Позов обґрунтовано тим, що позивач згідно наказу від 14.11.2012 року № 74-К прийнята на роботу до Комунального підприємства "Житомирський міський центр земельних відносин" на посаду головного бухгалтера. Наказом від 28.02.2017 року № 35-К позивача було звільнено із займаної посади за згодою сторін, однак розрахунок не проведено. Позивач також зазначила, що після звільнення відповідач у березні та квітні місяці уклав з [PERSON] цивільно-правові договори для надання бухгалтерських послуг за якими розрахунку не провів, в наслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 6923 грн. Оскільки заборгованість не погашена, відповідач у добровільному порядку відмовляється її виплатити, у звязку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, 26.07.2017 року подав до суду заперечення щодо позову в яких зазначив, що частково не погоджується з позовом та погоджується із заборгованістю, щодо виплати заробітної плати в розмірі 19401,45 грн. згідно довідки від 05.05.2017 року, однак вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має становити 12742,23 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно наказу від 14.11.2012 року № 74-К [PERSON] прийнята на роботу до Комунального підприємства "Житомирський міський центр земельних відносин" на посаду головного бухгалтера (а.с. 7). Наказом від 28.02.2017 року № 35-К [PERSON] звільнено із посади головного бухгалтера за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України на підставі заяви від 16.02.2017 року) (а.с. 8). У березні та квітні 2017 року між [PERSON] та КП "Житомирський міський центр земельних відносин" були укладені цивільно-правові договори щодо надання бухгалтерських послуг, винагорода за якими складає 5000,00 грн. та 3600,00 грн. (а.с. 9, 11). Послуги надані позивачем відповідачу були ним прийняті, що підтверджується актами готовності виконаних робіт (а.с. 10, 12). Відповідно до довідки № 34 від 05.05.2017 року виданої КП "Житомирський міський центр земельних відносин" Житомирської міської ради заборгованість із заробітної плати та винагороди за ЦПД складає всього 19401,45 грн. (а.с. 3). Також із вказаної довідки вбачається, що заробітна плата [PERSON] за останні два повні місяці перед звільненням склала: грудень 2016 року 3164,50 грн., січень 2017 року 5525,74 грн. та середньоденна заробітна плата складає 310,37 грн. (а.с. 3). Отже, судом встановлено, що при звільненні з роботи розрахунок по виплаті заробітної плати [PERSON] проведений не був та загальна заборгованість відповідача перед позивачем становить 19401,45 грн., що підтверджується довідкою від 05.05.2017 року та не оспорюється відповідачем. Відповідно до статті ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань щодо оплати праці. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективним договором. Відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розмір середньої заробітної плати розраховується у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. N 100. У розрахунку середнього заробітку позивач зазначила, що для обрахунку використано період з 01.03.2017 року по 17.05.2017 року, що відповідає 78 календарним дням та загальна сума компенсації становить 24208,86 грн. (310,37*78=24208,86 грн.). Однак, із вказаним розрахунком погодитись неможна, оскільки розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку здійснюється із врахуванням робочих дів, а не календарних. Тому, середній заробіток за час затримки розрахунку за період вказаний позивачем становитиме: (3164,50 грн. грудень 2016 року + 5525,74 грн. січень 2017 року) : 28 робочих дні (12 робочих днів за грудень 2016 року та 16 робочих днів за січень 2017 року) = 310,37 грн. (середній заробіток за день). Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 15828,87 грн. (310,37 грн. * 51 робочий день = 15828,87 грн.) Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» (далі за текстом - закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 2 Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно до ст. 6. Закону, компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об'єднання громадян. Згідно зі ст. 7 Закону, відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Суд не бере до уваги розрахунок середнього заробітку за період затримки розрахунку зроблений відповідачем, оскільки він проведений відповідно до норм чинного законодавства. За таких обставин суд дійшов висновку, що з КП "Житомирський міський центр земельних відносин" Житомирської міської ради на користь [PERSON] слід стягнути нараховану але не виплачену заробітну плату в розмірі 12478,45 грн., заборгованість за цивільно-правовими договорами у сумі 6923 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 15828,87 грн. Сплата судового збору покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 517,00 грн.

Outcome: partial