Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] до ПрАТ "Страхова компанія "Статус" про відшкодування шкоди, завданої смертю, у якому просить стягнути з "СК "Статус" на користь [PERSON] 4872 грн. відшкодування моральної шкоди, 80300 грн. відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого у зв'язку з втратою годувальника, разом 85172 грн.; стягнути з "СК "Статус" на користь [PERSON] 4872 грн. моральної шкоди, 8850 грн. відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника, разом 13722 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 15.02.2014 року у м.Бориславі на вул.Шевченка, 18 відбулася ДТП за участю автомобіля під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON], [INFO] Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди. Постановою слідчого від 28.03.2014 кримінальне провадження за ч.2 ст.286 КК України по факту вищевказаної ДТП було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Внаслідок смерті [PERSON] членам його сім'ї, а саме: дружині [PERSON], сину [PERSON] та доньці [PERSON] було завдано моральної та матеріальної шкоди. Цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди на момент ДТП була застрахована у ПрАТ "СК "Статус", страховий поліс АС 7329195, тому обов'язок відшкодування шкоди, завданої позивачу, згідно Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладається на відповідача як страховика. На утриманні у загиблого була неповнолітня донька [PERSON], [INFO], всі решта членів сім'ї забезпечували себе самостійно. Загальна сума доходу [PERSON] у 2013 році становила 30181,09 грн., середньомісячний заробіток - 2515,09 грн. На доньку загиблого припадало 1100 грн., інша частина доходу припадала на нього самого та на загальні потреби сім'ї. Згідно п.27.2 ст.27 вищевказаного Закону до досягнення повноліття доньці належить виплата відшкодування шкоди заподіяної смертю батька у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 80300 грн. Внаслідок смерті батька позивач та його сестра пережили велику трагедію, мінімальною компенсацією за пережиті страждання може бути відшкодування моральної шкоди. На підставі п.27.3 ст.27 вищевказаного Закону, та оскільки дружина померлого відмовилася від відшкодування моральної шкоди у користь сина [PERSON], тому дітям померлого - позивачу [PERSON] та [PERSON] належить сума страхового відшкодування у розмірі 14616 грн., по 4872 грн. кожному. Крім цього, оскільки позивач поніс витрати на спорудження надгробного пам'ятника у розмірі 8850 грн., то ця сума підлягає відшкодуванню зі сторони відповідача на користь позивача. Крім цього, підлягають відшкодуванню витрати на правову допомогу, яку було надано позивачу, на суму 4 000 грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності від 25.08.2016, направив на адресу суду письмове уточнення до позовної заяви від 29.11.2016, у якому просить стягнути з ПрАТ "СК "Статус" витрати на правову допомогу у розмірі 4 000грн. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надіславши письмове клопотання від 22.06.2017р., у якому просить розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Від представника позивача - [PERSON] надійшло письмове клопотання від 04.01.2017 року про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ПрАТ "Страхова компанія "Статус" у судове засідання не прибув, про причини неявки суду не повідомив, хоча відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за відсутності представника у суд від відповідача не надійшло, тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечили позивач та його представник у письмових клопотаннях. Відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. У зв'язку із завданням потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, у потерпілого виникає право відповідної вимоги до страховика. Страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК України та розділом III Закону № 1961-IV. Згідно зі ст. 27 Закону № 1961-IV»: 27.1. Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. 27.5. Відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Судом встановлено, що 15 лютого 2014 року о 18 год. 35 хв. на вул.Шевченка, 18 у м.Бориславі Львівської області відбулася ДТП за участю автомобіля «Honda-CRV», н.зн.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди 15 лютого 2014 року, що стверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] [PERSON] був батьком позивача [PERSON] та неповнолітньої [PERSON], в інтересах якої подано позов, що стверджується копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] Внаслідок смерті [PERSON] членам його сім'ї, зокрема дружині [PERSON], сину [PERSON] та доньці [PERSON] було завдано моральної та матеріальної шкоди. Постановою ст.слідчого в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВС України у Львівській області [PERSON] було закрито відповідне кримінальне провадження №12014140100000105 від 15.02.2014 у зв'язку з тим, що встановлено відсутність у діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Як вбачається з постанови, причиною настання ДТП стали дії пішохода [PERSON] На час згаданої вище дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом «Honda-CRV», н.зн.[NUMBER], була застрахована у відповідача ПрАТ «СК «Статус», страховий поліс АС 7329195. З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що 20.10.2016 року на адресу ПрАТ «СК «Статус» представник позивача [PERSON] - [PERSON] та законний представник [PERSON] - [PERSON] надіслали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування від 18.10.2016 року. Таким чином, позивачі відповідно до вимог ст.33, ст.35 Закону № 1961-IV направили відповідачу всі необхідні документи для одержання страхового відшкодування, однак відповідач не здійснив відповідної оплати у відшкодування шкоди. На утриманні у загиблого [PERSON] була неповнолітня донька - [PERSON], [INFO] р.н, яка на момент смерті батька була у одинадцятирічному віці, всі решта членів сім'ї забезпечували себе самостійно. Відповідно до п.27.2 ст.27 Закону № 1961-IV: страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно зі ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Оскільки ст.1200 ЦК України не передбачено період розрахунку середньомісячного заробітку, слід застосувати за аналогією ст. 1197 ЦК України, за якою середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за 12 або за три останні календарні місяці роботи. Згідно з довідкою про доходи від 22.08.2016 року, загальна сума доходу [PERSON] з січня по грудень 2013 року становила 30181 грн. 09 коп. Отже, середньомісячний заробіток потерпілого [PERSON] становив 2515 грн. 09 коп. На доньку загиблого [PERSON] припадало 1100 грн., інша частина доходу загиблого припадала на нього самого та на загальні потреби сім'ї. Оскільки донька загиблого досягне 18 років у 2020 р., то до досягнення повноліття їй належить виплата за відшкодування шкоди, заподіяної смертю батька у зв'язку з втратою годувальника у розмірі 80300 грн., що порахована у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Зокрема, період часу з моменту смерті [PERSON] та до досягнення його донькою [PERSON] повноліття становить 6 років та 1 місяць, тому дохід загиблого, що припадав на доньку, становить 1100грн. * 73 місяці (6 років та 1 місяць) = 80300 грн., що і підлягає стягненню з відповідача на користь неповнолітньої [PERSON] Крім цього, внаслідок загибелі [PERSON] у результаті ДТП, його дітям - позивачу [PERSON] та неповнолітній [PERSON] заподіяно моральної шкоди. Згідно із ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону № 1961-IV: страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Законом «Про Державний бюджет України на 2014 рік» було встановлено розмір мінімальної заробітної плати у 2014 році у місячному розмірі - 1218 грн. З матеріалів справи вбачається, що батьки [PERSON] померли. Як зазначено позивачем у позовній заяві, дружина [PERSON] відмовилася від відшкодування моральної шкоди в користь свого сина [PERSON] Тому дітям померлого [PERSON] та [PERSON] належить сума відшкодування моральної шкоди по 4872 грн. кожному ((1218грн. * 12)/3), що і підлягає стягненню з відповідача. Крім цього, відповідно до ст.1201 ЦК України: особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до п.27.4 ст.27 Закону № 1961-IV: страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. З копії квитанції про оплату за виконання робіт, виданої 08.06.2014 приватним підприємцем [PERSON], вбачається, що позивач [PERSON] здійснив оплату наданих послуг в сумі 8850 грн. за виготовлення надмогильного пам'ятника. З матеріалів справи вбачається, що копії зазначеної квитанції про оплату за виконання робіт та свідоцтва про смерть [PERSON] було надіслано відповідачу 20.10.2016 представником позивача [PERSON] - [PERSON] разом із заявою на виплату страхового відшкодування від 18.10.2016. Однак, відповідач не здійснив відшкодування позивачу [PERSON] витрат на спорудження надгробного пам'ятника. З урахуванням вищенаведеного, підлягають задоволенню позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] 8850 грн. відшкодування витрат на спорудження надгробного пам'ятника. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Що стосується розподілу судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги (ч.1 ст.56 ЦПК України). Нормами ЦПК України передбачено компенсацію витрат на правову допомогу адвоката або іншого фахівця в галузі права. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] уклав договір про надання правової допомоги не з адвокатом або іншим фахівцем в галузі права, а з юридичною особою - ТОВ «Автопоміч». Вказаний договір було підписано [PERSON] як директором товариства. Крім цього, з копії акту виконаних робіт від 02.11.2016, копії рахунку-фактури вбачається, що виконавцем послуг з надання [PERSON] правової допомоги було саме ТзОВ «Автопоміч», а вказані документи підписані [PERSON] як керівником цієї юридичної особи. Таким чином, поданими документами не підтверджено надання позивачу правової допомоги саме адвокатом або іншим фахівцем в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги, а наявність у справі копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім'я [PERSON] саме по собі не підтверджує цього факту. Тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача оплачених [PERSON] 4 000 грн. як витрат на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно з яким позивачі у даній справі звільнені від сплати судового збору, та оскільки позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача підлягає стягненню в користь держави судовий збір в розмірі 2723 грн. 00 коп. При цьому, суд бере до уваги, що у позовній заяві містяться окремі вимоги на користь [PERSON] та [PERSON] та які об'єднують вимоги як майнового, так і немайнового характеру. Тому розмір судового збору підлягає окремому підрахунку з кожної із таких вимог.

Outcome: approved