Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулася до Радехівського районного суду Львівської області із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] і внаслідок її смерті відкрилася спадщина. Щодо правовідносин, які виникли внаслідок відкриття спадщини після [PERSON] позивач зазначає наступне. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, зокрема, 1/2 частки у квартирі [ADDRESS] Право власності на вищезгадане нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру(будинок) від 20 липня 1993 року виданого органом приватизації державного житлового фонду Радехівського державного комунального підприємства "Будинкоуправління" на підставі рішення міськвиконкому від 23 червня 1993 року № 120. Згідно вищевказаного правовстановлюючого документа, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], належала на праві приватної спільної власності двом особам: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про одруження 16 травня 1964 року між [PERSON] та матір'ю позивача (дошлюбне прізвище якої "[PERSON]"), було укладено шлюб. За твердженням позивача на випадок своєї смерті спадкодавець особистого розпорядження у вигляді заповіту не робила. Не було дане майно також і об'єктом спадкового договору. Таким чином після смерті спадкодавця - [PERSON] спадкоємцями, які прийняли спадщину кожний в рівній частині були позивач та [PERSON] - у вигляді частки у розмірі 1/4 у спірному нерухомому майні. Позивач зазначає, що спадщину прийняв своєчасно та належним чином, а саме шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач також вказує, що нотаріус в усній формі відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині відсутності у позивача оригіналу правовстановлюючого документу, який би підтверджували право власності спадкодавця на вищевказане майно. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] право власності на частку у розмірі 1/4 у квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У липні 2017 року представник [PERSON], [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обрунтування позовних вимог представник позивача за зустрічним позовом зазначає, що батько довірителя [PERSON] був співвласником квартири [ADDRESS] Дане майно ним було набуте у приватну спільну сумісну власність на підставі свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 20 липня 1993 року, виданого органом приватизації державного житлового фонду Радехівського державного комунального підприємства «Будинкоуправління» на підставі рішення міськвиконкому від 23 червня 1993 року № 120. Іншим співвласником була дружина [PERSON] - [PERSON], яка також доводилася рідною матір'ю позивачу за первісним позовом. [INFO] [PERSON] померла. Внаслідок її смерті відкрилася спадщина, яка складалася із частки у розмірі 1/2 у вищезазначеному нерухомому майні. За життя [PERSON] заповіту не складала, а відтак в силу вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкування після її смерті має місце саме за законом. Спадкоємцями першої черги за законом були позивач, [PERSON], як дочка [PERSON], а також [PERSON], як чоловік [PERSON]. Спадщину в рівних частинах відповідно до положень ст. 1267 ЦК України прийняли як [PERSON], так і [PERSON] шляхом постійного проживання на час відкриття спадщини разом із [PERSON], як спадкодавцем в розумінні ст. 1268 ЦК України. [INFO] [PERSON] помер. За життя [PERSON] не встиг оформити своїх прав на спадкове майно, яке було прийняте ним у спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON]. Таким чином на момент смерті [PERSON] йому на праві власності належала частка у розмірі 3/4 у спірному нерухомому майні - квартирі [ADDRESS] А саме частка у розмірі 1/2 як співвласнику майна, що є об'єктом спільної сумісної власності та частка у розмірі 1/4 як спадщина, яка прийнята своєчасно та належним чином після смерті [PERSON] (1/2 = 2/4 + 1/4 = 3/4). За життя [PERSON] заповіту не складав. [PERSON], як дочка спадкодавця ([PERSON]) та спадкоємець першої черги за законом одноосібно прийняла спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON] своєчасно та належним чином. А саме шляхом постійного проживання на час смерті разом із спадкодавцем. Як і позивач за первісним позовом, [PERSON] не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріуса шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в силу втрати оригіналу правовстановлюючого документу. За таких обставин її невизнане право власності підлягає захисту судом шляхом його визнання. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON], в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] право власності на частку у розмірі 3/4 у квартирі [ADDRESS] Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом до суду не з'явився, хоча була належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання з'явився. Позов підтримує повністю з підстав, що у ньому викладені, у задоволенні зустрічного позову не заперечує. Представник відповідача до суду не з'явився. Проте, подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони та її представника, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, первісний позов визнає та у задоволені первісного не заперечує. Суд вважає, що неявка сторони відповідача та його представника, повідомлених належним чином про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглянути таку заяву по суті за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви та додані до неї докази на предмет відповідності вимогам належності та допустимості, суд приходить до висновку, що заявлений первісний та зустрічний позов підлягає до задоволення повністю з огляду на таке. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2. ст. 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). До складу спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця входило також право власності на частку у розмірі 1/2 у квартирі [ADDRESS]. Право власності на вищезгадане нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру(будинок) від 20 липня 1993 року виданого органом приватизації державного житлового фонду Радехівського державного комунального підприємства "Будинкоуправління" на підставі рішення міськвиконкому від 23 червня 1993 року № 120. Згідно вищевказаного правовстановлюючого документа, квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], належала на праві приватної спільної власності двом особам: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про одруження 16 травня 1964 року між [PERSON] та матір'ю позивача (дошлюбне прізвище якої "[PERSON]"), було укладено шлюб. В силу вимог частин 1, 2 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В силу вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Судом встановлено, що спадкодавець за свого життя заповіту не складав. Таким чином за відсутності заповіту спадкодавця суд встановив, що спадкування позивачем та [PERSON] відбувалося за законом. Після смерті спадкодавця - [PERSON] спадкоємцями, які прийняли спадщину кожний в рівній частині були позивач та [PERSON] - у вигляді частки у розмірі 1/4 у спірному нерухомому майні. Позивач спадщину прийняв своєчасно та належним чином, а саме шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини позивач заяви нотаріусу про прийняття спадщини не подавав. Нотаріус в усній формі відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по причині відсутності у позивача оригіналу правовстановлюючого документу, який би підтверджували право власності спадкодавця на вищевказане майно. Суд приходить до висновку, що внаслідок відкриття після смерті [PERSON] спадщини, прийнятої позивачем, відбувся перехід від спадкодавця до позивача, як спадкоємця, права власності на нерухоме майно, яке є предметом спору у даній справі. А відтак, суд вважає, що заявлений у даній справі позивачем позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення повністю. Щодо зустрічного позову, то суд встановив наступне. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2. ст. 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Судом встановлено, що до складу спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця входило також право власності на частку у розмірі 3/4 у спірному нерухомому майні - квартирі [ADDRESS] А саме частка у розмірі 1/2 як співвласнику майна, що є об'єктом спільної сумісної власності та частка у розмірі 1/4 як спадщина, яка прийнята своєчасно та належним чином після смерті [PERSON] (1/2 = 2/4 + 1/4 = 3/4). За життя [PERSON] заповіту не складав, а відтак в силу вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкування після його смерті має місце саме за законом. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Позивач доводився спадкодавцю рідною дочкою, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого знаходиться в матеріалах даної справи. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином суд приходить до висновку, що позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом є спадкоємцем першої черги за законом. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Протягом шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини позивач заяви нотаріусу про прийняття спадщини не подавала. [PERSON], як дочка спадкодавця ([PERSON]) та спадкоємець першої черги за законом одноосібно прийняла спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON] своєчасно та належним чином. А саме шляхом постійного проживання на час смерті разом із спадкодавцем. Відповідно до частини 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що позивач за зустрічним позовом на момент відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем. А відтак позивач вважається спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину у встановлений законом строк і належним чином. [PERSON] не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріуса шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в силу втрати оригіналу правовстановлюючого документу. За таких обставин її невизнане право власності підлягає захисту судом шляхом його визнання. Положеннями ст. 174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. В силу вимог ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим процесуальним законодавством у ст. ст. 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд. Представник відповідача за зустрічним позовом, який заявив про визнання позову не обмежений у повноваженнях на вчинення такої процесуальної дії. Визнання відповідачем позову жодним чином не суперечить закону, а також жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду. Отже суд приходить до висновку, що внаслідок відкриття після смерті спадкодавця спадщини, прийнятої позивачем за зустрічним позовом, відбувся перехід від спадкодавця до позивача, як спадкоємця, право власності на нерухоме майно, яке є предметом спору у даній справі. А відтак, суд вважає, що заявлений у даній справі позивачем позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення повністю.

Outcome: approved