Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з 01 липня 2000 року по 23 жовтня 2017 року [PERSON] перебувала у трудових відносинах з державним підприємством "Луцький комбінат хлібопродуктів №2". За період з березня 2017 року по жовтень 2017 року виникла заборгованість перед [PERSON] по виплаті заробітної плати. 26.01.2018 року видано судовий наказ, стягнуто з відповідача на її користь нараховану але не виплачену заробітну плату в сумі - 16005,56 грн. та 11.04.2018 року дану заборгованість їй було сплачено. Таким чином, вважає, що відповідач порушив її конституційне право на одержання винагороди за працю. Покликаючись на викладене, просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24.10.2017 року по 10.04.2018 рік в сумі 19928, 80 грн. з розрахунку 116 (робочі дні)х171,80 грн. (середньоденна заробітна плата). Згідно ухвали суду від 16 липня 2018 року розгляд вказаної справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження, запропоновано було відповідачу подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов просила задовольнити, щодо постановлення заочного рішення заперечила. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвали, розгляд справи проводити у відсутності сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до наказу №144-К/тр від 23.10.2017 року [PERSON] було звільнено з посади апаратника борошномельного виробництва 5 розряду цеху виробництва борошна у звязку з ліквідацією підприємства (а. с. 9). Відповідно до частини 1 статті 47 Кодексу КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №55960081 від 12.04.2018 року та розпорядження №55960081 ДП «Луцький комбінат хлібопродуктів №2» погасило заборгованість по заробітній платі [PERSON] Із роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затриманням розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Таким чином? суд прийшов до висновку, що оскільки з вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, останній вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 14.09.2017 року по 04.06.2018 року ( в межах позовних вимог). Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов'язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачем було надано суду розрахунок, згідно якого сума середньоденного заробітку позивача становить 171,80 грн. Період затримки розрахунку при звільненні позивача з 24.10.2017 року по 10.04.2018 року включно, становить 116 робочих днів. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 19928,80 грн.., з розрахунку: 116 робочих днів (з 24.10.2017 року по 10.04.2018 року) х 171,80 грн. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення). У відповідності до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вказаного Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Разом із тим статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. N 1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначив, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з Державного підприємства "Луцький комбінат хлібопродуктів №2" на користь позивача слід стягнути 19928,80 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved