Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач \~[PERSON]\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON], в якому просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 43,8 кв. м., житловою площею 30,5 кв. м., зазначений в технічному паспорті під літ. "А", літню кухню під літ. "Б", погріб під літ. "В", огорожу "1-2", загальною вартістю 32428 гривень, який розташований в с. Дмитрашківка Піщанського району Вінницької області, вул. І. Франка, 53. Свої вимоги позивач мотивує, тим що 23 листопада 2003 року вона уклала з [PERSON] усну угоду купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований в с. Дмитрашківка Піщанського району Вінницької області. вул. І. Франка, 53, що підтверджується розпискою про отримання [PERSON] від неї коштів за придбане майно. Після цого [PERSON] передала їй документи на придбане майно для подальшого оформлення в нотаріальному порядку, в вона стала проживати у вказаному будинку, користуватися присадибною ділянкою. Черз похилий вік та стан здоров'я [PERSON] відмовлялася відвідати нотаріуса для укладення договору в нотаріальному порядку, а 21 червня 2005 року вона померла, що взагалі унеможливило оформлення договору в нотаріальному порядку. Проте з моменту передання грошей за будинок, вона постійно в ньому проживала з листопада 2003 року, робила в ньому ремонти, користувалася земельною ділянкою біля нього, сплачувала комунальні платежі, по даний час будь-яких претензій з боку спадкоємців померлої щодо вказаного майна до неї не надходило. Позивач вважає, що вона добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти та користуватися ним протягом десяти років, а тому тому може набути право власності на це майно за набувальною давністю, якщо інше не встановлено цим Кодексом. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] не з'явилися, проте від представника позивача на адресу суджу надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона просить справу слухати без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обовязки. Відповідно до ч. 4\~ ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 68 від 10 жовтня 2017 року, виданої Комунальним підприємством "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Дмитрашківка по вул. І. Франка, 53, зареєстровано в Тульчинському бюро технічної інвентаризації в ресєтровій книзі № 2 під реєстровим № 517 на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Піщанською держнотконторою 02 вересня 1986 року за ресєстровим № 1263. Відповідно до розписки даної [PERSON] 23 листопада 2003 року, вона продала будинок, який побудований по вул. Пушкіна Таранець Марії Андріївні при свідкові [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-АМ № 016660 [PERSON] померла 21 червня 2005 року. 23 жовтня 2018 року державним нотаріусом Піщанської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Вінницькій області [PERSON] було видано постанову про неможливість нотаріального посвідчення укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами між нею та [PERSON], оскільки остання, яка являється власником будинку померла 21 червня 2005 року. Дочка [PERSON] - [PERSON], на спадщину, яка відкрилася після смерті матері не претендує, що підтверджується її письмовою заявою від 12 квітня 2018 року, посвідченою секретарем виконавчого комітету Дмитрашківської сільської ради Піщанського району Вінницької області, зареєстрованою в реєстрі за № 28. Довідкою виконавчого комітету Дмитрашківської сільської ради Піщанського району Вінницької області від 11 жовтня 2018 року № 661 підтверджується, що [PERSON], [INFO], фактично з квітня 2005 року проживає в с. Дмитрашківка Піщанського рйаону Вінницької області по вул. І. Франка, 53. Зазначене підтверджується: розпискою [PERSON] від 23 листопада 2003 року (а.с.5), копією довідки Комунального підприємства "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" від 10 жовтня 2017 року № 68 (а.с.6), копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 53по вул. І. Франка в с. Дмитрашківка (а.с.7-12), копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії І-АМ № 016660 (а.с.13), довідкою виконавчого комітету Дмитрашківської сільської ради Піщанського району Вінницької області від 11 жовтня 2018 року №661 (а.с. 15), заявою [PERSON] від 12 квітня 2018 року (а.с.16), постановю нотаріуса (а.с.17). Згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п 'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю не нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд враховував, зокрема, таке: володіння є добросовісним, так як особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати, про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в и володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред 'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючі положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за надувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Оскільки позивач вважала, що передавши гроші за нерухоме майно набує у його власність незалежно від наявності нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, та протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіє будинком, який розташований в с. Дмитрашківка Піщанського району\~Вінницької області,\~вул.\~ І.\~Франка,\~53, доглядає за ним, робить необхідні ремонтні роботи, проживає в ньому, користується земельною ділянкою біля нього, відкрито володіє всім будинком більше десяти років, не приховуючи цей факт, у зв'язку з\~визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приходить до висновку, що за позивачем може бути визнано право власності на будинок з господарськими будівлями за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved