Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Березанське» до звернувся [PERSON]. Позивач просив зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому заробітну плату у розмірі середньої місячної заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні за період з 05.06.2015 року до судом встановленої дати, по яку тривали не оформлені у встановленому законодавством порядку фактичні трудові відносини позивача з відповідачем. Позивач неоднократно уточнював свої позовні вимоги шляхом подачі відповідних уточнюючих заяв, а саме 05.04.2016, 20.04.2016, 22.04.2016, 24.06.2016 та 21.07.2016. Відтак, позовною заявою в останній редакції просить суд оформити період з 05.06.2015 року по 04.12.2015 року як період виконання робіт позивачем в ПАТ «Березанське» без укладення трудового договору та без законодавчого оформлення трудових відносин, шляхом видачі наказу по товариству. Окрім того, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому заробітну плату за відповідним видом економічної діяльності (сільське господарство) за вказаний період у розмірі 23 729,39 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.06.2015 року звільнився з посади керівника служби безпеки Публічного акціонерного товариства «Березанське». Проте 04.06.2015 року власник товариства [PERSON] запропонував від наглядової ради товариства продовжити трудові відносини в тому ж об'ємі посадових обов'язків, що були до звільнення, про що позивач написав заяву на ім'я директора товариства [PERSON] щодо прийняття на роботу. Після цього позивач отримав розпорядження приступати до виконання роботи. Щодо оплати праці, позивач отримав заробітну плату за червень та липень 2015 року безпосередньо від головного бухгалтера [PERSON] по видатковим касовим ордерам в касі підприємства. За решту місяців - серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2015 року - заробітну плату не отримав з мотивів відсутності коштів, про що отримав обіцянку [PERSON] отримати розрахунок після збору та реалізації урожаю. 09.12.2015 року позивачу повідомили, що трудові відносини з ним оформлені не були, відтак, розрахунок проведено не буде. 10.12.2015 року позивач звільнив робоче місце. Посилався на ч.2ст.2, ч.1ст.22, п.3ч.7ст.24, 235 КЗпП України. У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю, мотивуючи його доводами, зазначеними у позовній заяві, та вказуючи на порушення трудового законодавства відповідачем попри наявність фактичних трудових відносин з ним. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та у його залдоволенні просив відмовити. В обгрунтування своєї позиції посилався на те, що позивач офіційно працював у ПАТ "Березанське" з 10.10.2013 по 02.06.2015, крім того також працював у іншій організації "Орест Агро", фактині адреси яких співпадають; з 05.06.2015 - по 04.12.2015 у ПАТ "Березанське" не працював, заробітну плату відповідно не отримував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] працював в ПАТ «Березанське» на посаді начальника служби безпеки з 10.10.2013 по 02.06.2015 року, згідно наказів «Про прийняття на роботу» № 10-К від 10.10.2013 та наказом «Про звільнення з роботи [PERSON]» № 6-К від 28.05.2015 року (а.с.73,74). Відтак, прийом на роботу позивача має відбуватись в загальному порядку, передбаченому трудовим законодавством. У судовому засіданні допитаний свідок [PERSON], пояснив, що після звільнення позивач подав заяву про прийняття на роботу, яку він підписав як директор товариства та передав члену наглядової ради, товариства [PERSON] для подальшого оформлення трудових відносин, подальша доля заяви йому не відома. Свідок [PERSON] допитаний у судвому засіданні дав показання про те, що він товаришує з позивачем та не одноразово заходив до нього на роботу, а саме у ПАТ "Березгнське", де у останнього було робоче місце та ключі від приміщення а також те, що він неодноразово підвозив його. Свідок [PERSON] вказав, що позивач протягом спірного періоду працював в іншій організації - «Орест Агро», а щодо його працевлаштування в ПАТ «Березанське» з червня по грудень 2015 йому не відомо. Свідок [PERSON], який працює бухгалтером у ПАТ "Березанське", пояснив, що позивач працював офіційно з 10.10.2013 по 02.06.2015 в ПАТ «Березанське», тобто до його звільнення, протягом спірного періоду у відповідач не працював, грошові кошти не отримував. Згідно з ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. У відповідності до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 29 КЗпП України передбачено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони. Відтак, прийом на роботу позивача має відбуватись в загальному порядку, передбаченому трудовим законодавством. З урахуванням ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, тобто є двостороннім правочином. Враховуючи положення ст. 24, 29 КЗпП України, зі сторони відповідача як роботодавця відсутні фактичні дії, що обумовлювали б його згоду на прийом на роботу позивача. Посадової інструкції, що б регламентувала коло посадових обов'язків позивача, підписано не було. Трудової книжки позивача з відповідними відмітками про працевлаштування також надано не було. Подані позивачем копії ухвал від 03.06.2015 та 19.10.2015 року, постанови від 04.12.2015 року надані як підтвердження виконання ним дорученої відповідачем роботи, не містять вказівки на участь в судовому засіданні [PERSON], відтак, суд не бере їх до уваги. Копія рішення Березанського міського суду Київської області від 06.04.2015 року вказує на участь в судовому засіданні позивача як представника ПАТ «Березанське» в період його роботи у відповідача по трудовому договору до звільнення02.06.2015 , відтак, доказ не стосується суті даного спору (а.с.13-16). Посилання позивача на Лист Управління ПФУ в м. Березані Київської області від 08.02.2016 № 320/03, що позивач протягом 2015 року представляв інтереси товариства з питань, що виникали між відповідачем та УПФУ, суд не примйє до уваги, з огляду на те, що позивач був працевлаштований у встановленому законодавством порядку до 02.06.2015 року, неможливо розглядати даний доказ як підтвердження виконання [PERSON] представницьких функцій щодо відповідача в спірний період (а.с. 17). Згідно ст. 276 ЦК України довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами. Подана позивачем довіреність від 05.06.2015 року щодо виконання представницьких функцій [PERSON], видана директором ПАТ «Березанське» [PERSON], що діє на підставі Статуту. Проте даний статут як доказ по справі долучений не був, що не дає змоги встановити наявність відповідних повноважень у [PERSON] Окрім того, наявність довіреності не є підтвердженням фактично виконаних в спірний період позивачем дій в якості працівника. Окрім того, суду не надано доручення від 25.11.2015 року, скасованого згідно наказу «Про скасування доручень» № 4/12 від 04.12.2015 (а.с. 18). Відтак, встановити його зміст та належність як доказу щодо наявності фактичних трудових відносин між сторонами неможливо. У відповідності до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно поданого ПАТ «Березанським» листа № 75 від 13.07.2016 позивач не працює у відповідача за період з 03.06.2015 по 08.12.2015 року, заробітну плату не отримував, касові ордери на виплату йому зарплати відсутні. Останній наявний касовий ордер щодо виплати позивачу заробітної плати видано 02.06.2015 року ( а.с.103-104). Вказівка позивача щодо отримання заробітної плати за червень та липень 2015 не підтверджена іншими доказами по справі. Згідно ч. 6 ст. 235 КЗпП України суд може винести рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи положення ч. 2-4 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, відтак, не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed