Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворіжіндустрбуд» про індексацію вчасно не отриманих грошових коштів та середнього заробітку за час невиплати заробітної плати та виплати компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, посилаючись на те, що вона знаходилась у трудових відносинах з ПАТ «Криворіжіндустрбуд» з 22.08.2005 по 14.11.2017 р. на посаді майстра будівельного на будівництві нових будівель і споруд. Під час трудових відносин з ПАТ «Криворіжіндустрбуд», з боку останнього була нарахована, проте невиплачена заробітна плата у розмірі 15306,26 грн. Так, 27.07.2018 р. позивач звернулася до Дзержинського районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу 30.07.2018 р. видано судовий наказ про стягнення з ПАТ «Криворіжіндустрбуд» невиплаченої заробітної плата у розмірі 15306,26 грн. Судовий наказ набрав чинності 28.08.2018р. 03 вересня 2018 року Головним державним виконавцем Металургійним відділом державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Петручок О.О. відкрито виконавче провадження з виконання Судового наказу № 210/4239/18 2-н/210/650/18 виданий 30.07.2018р., Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу. Під час подання до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу заяви про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, позивачем не було враховано індексацію вчасно не отриманих грошових коштів та середнього заробітку за час невиплати заробітної плати та компенсації за несвоєчасно виплачену індексацію заробітної плати Саме така причина спонукала її звернутися до Дзержинського районного суду із позовом про індексацію вчасно не отриманих грошових коштів та середнього заробітку за час невиплати заробітної плати та виплати компенсації за несвоєчасно виплачену заробітної плати. Зазначає, що у відповідності до ст.. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів: Заборгованість станом на серпень 2017 - 2850,45 грн. Компенсація - 394, 67 грн. Заборгованість станом на вересень 2017 - 8192, 27 грн. компенсація - 982,62 грн. Заборгованість станом на жовтень 2017 - 362, 59 грн., компенсація - 39, 70 грн. Заборгованість станом на листопад 2017 - 3900, 95 грн., компенсація - 286, 83 грн. Таким чином, загальна сума компенсації за невиплачену заробітну плату становить 1703, 82 грн. Просить стягнути з ПАТ «Криворіжіндустрбуд» на її користь розмір індексації грошових доходів населення за період невиплати заробітної плати в розмірі 6319, 38 грн., розмір компенсації сум індексації грошових доходів населення за період невиплати заробітної плати в розмірі 1703, 82 грн. Ухвалою суду від 01.04.2019 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Відповідач ПАТ «Криворіжіндустрбуд», отримавши копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст.4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець-зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIIIвід 19.10.1973 р., держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Нормами ст.47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Судом встановлено, що відповідно до запису, який містяться в трудовій книжці [PERSON] , остання працював в Закритому Акціонерному Товаристві "Криворіжіндустрбуд" правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "КРИВОРІЖІНДУСТРБУД" з 22.08.2005 року. Відповідно до запису в трудовій книжці, позивача було звільнено з підприємства за власним бажанням 14.11.2017 р. Відповідно довідці від 18.07.2018 р. наданою позивачу підприємством відповідача вбачається, що заборгованість по розрахунку з заробітної плати перед [PERSON] станом на 18.07.2018 р. за чотири місяці, а саме з серпня 2017 р. по листопад 2017 р. становить 15306 грн. 26 коп. Згідно з довідкою від 27.07.2018 р. наданою підприємством відповідача, розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] на дату звільнення складає 250 грн. 29 коп. виходячи з розрахунку: за 18 робочих днів ? на 250 грн. 29 коп. = 4505 грн. 19 коп. Відповідно до наказу від 14.11.2017 р. позивача [PERSON] за власним бажанням, згідно з ст. 38 КЗпП України було звільнено. Крім того, як вбачається з судового наказу від 30.07.2018 р. виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області [PERSON] про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з ПАТ «Криворіжіндустрбуд» в сумі 15 306 грн.26 коп. Відповідно до листа Металургійного відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу ГТУ юстиції у Дніпропетровській області від 03.09.2018 р. вбачається, що відкрито провадження по судовому наказу щодо стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з Приватного акціонерного товариства «Криворіжіндустрбуд» на користь [PERSON] Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст.ст. 1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції за період не виплати доходів (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Так, відповідно довідці від 27.07.2018 р. у ПрАТ «Криворіжіндустрбуд» перед позивачем [PERSON] станом на 18.07.2018 р. склалась заборгованість, яка складається за: серпень 2017 р. - 2850 грн. 45 коп., вересень 2017 р. - 8192 грн. 27 коп., жовтень 2017 р. - 362 грн. 59 коп., листопад 2017 р. - 3900 грн. 95 коп. За період невиплати також повинна бути нарахована індексація грошових доходів населення за періоди прострочки: за серпень 2017 р.: з 01.09.2017р. по 25.03.2019 р. - 2378,42 грн.; за вересень 2017 р.: з 01.10.2017 р. по 25.03.2019 р. - 2 178,92 грн.; за жовтень 2017 р. : з 01.11.2017 р. по 25.03.2019 р. - 322, 93 грн.; за листопад 2017 р.: з 01.12.2017 р. по 25.03.2019 р. - 1439,11 грн. Всього розмір індексації за період з 2017 р. по 2019 р. складає 6 319, 38 грн. На підставі зазначених вимог закону ПАТ «Криворіжіндустрбуд» повинні виплатити позивачу розмір індексації грошових доходів населення за період невиплати заробітної плати та розмір компенсації сум індексації грошових доходів населення за період невиплати заробітної плати, яка обчислюється відповідно до ст. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року з наступними змінами за вересень-грудень 2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Також у відповідності до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація проводиться у разі затримки на дин і більше календарних місяців виплати грошових доходів. Відповідно до ч.5 ст. 95 КЗпП України і ст. 33 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року № 2017-III, індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. З викладеного виходить, що індексація заробітної плати є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Індексація заробітної плати працівників провадиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 № 1282-XII з наступними змінами та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078. Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Згідно ч.1 ст. 2 зазначеного Закону та п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, обєктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Відповідно до статей 3-4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Як вбачається із наведених положень законодавства, поріг індексації, який надає право на індексацію грошових доходів населення, встановлено в розмірі 103 відсотка. Зазначений поріг у такому розмірі встановлено Законом України від 24.12.2015 року № 911-VIII, до цього часу поріг індексації був встановлений в розмірі 101 відсоток. Відповідно до п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, у разі підвищення заробітної плати місяць у якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. Індексація грошових доходів отриманих громадянами за цей місяць не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації. Аналізуючи зазначені норми законодавства суд доходить висновку, що порядок обрахування розміру індексації заробітної плати залежить від вірного визначення базового місяця, яким є місяць підвищення заробітної плати. Індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до довідки позивача, середньоденна заробітна плата в 2017 р. складає - 250 грн. 29 коп.. таким чином період заборгованості, щодо невиплати зарплати з дня звільнення складає - 14.11.2017 по 18.07.2018р.: заборгованість станом на серпень 2017 р. - 2850, 45 грн., компенсація 394,67 грн.; заборгованість станом на вересень 2017 р. - 8192,27 грн., компенсація 982, 62 грн.; заборгованість станом на жовтень 2017 р. - 362, 59 грн., 39,70 грн.; заборгованість станом на листопад 2017 р. - 3900, 95 грн., компенсація 286.83 грн. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ "Криворіжіндустрбуд" на користь [PERSON] індексацію грошових доходів населення за період невиплати заробітної плати в сумі 6 319, 38 грн. та розмір індексації грошових доходів населення за періоди невиплати заробітної плати в розмірі 1703,82 грн. Згідно правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року, передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби, незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти. На підставі ст. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, ст.ст. 1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст..43 Конституції України, ст.ст. 38,47, 94-95, 115-117 КЗпП України,

Outcome: approved