Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Чемпіон Київ» про визнання трудових відносин припиненими. В обґрунтування позову вказував, що 23 серпня 2018 року його було призначено директором зазначеного товариства. Учасниками ТОВ «Спортивний клуб «Київ» є [PERSON] , розмір внеску до статутного фонду 500,00 грн., що становить 50% від статутного фонду товариства та [PERSON] , розмір внеску до статутного фонду 500,00 грн., що становить 50% від статутного фонду товариства. На даний час учасники ТОВ "Спортивний клуб "Чемпіон Київ" не займаються та не опікуються своїм товариством, ТОВ "СК "Чемпіон Київ" найманих працівників, окрім директора - [PERSON] , немає. В результаті чого позивач втратив матеріальну та будь-яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора ТОВ "Спортивний клуб "Чемпіон Київ", тому позивач бажає змінити місце роботи. Належного зв`язку з [PERSON] встановити не вдається, що є перешкодою у вільному звільненні позивача з посади директора. Крім того, відповідно до веб-ресурсу "Розшукові обліки МВС": особи, які переховуються від органів влади [PERSON] з 28.03.2019 року переховується від органів Національної поліції України. 28.11.2019 року позивачем було написно заяву про припинення повноважень директора [PERSON] та звільнення його з займаної посади за згодою сторін. 29.11.2019 року було ініційовано скликання загальних зборів учасників та надіслано відповідні повідомлення всім учасникам товариства. 03.01.2020 року у зв`язку з тим, що учасник [PERSON] не з`явився, а кількості голосів присутніх недостатньо для прийняття рішень більшості голосів усіх учасників товариства, які мають право голоса з відповідних питань, загальні збори вважалися такими, що не відбулись. Враховуючи те, що товариство не здійснює дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача з посади директора, чим порушує його право на припинення трудових відносин та право на працю, позивач просить припинити трудові відносини з товариством. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 3.02.2020р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 50). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13.03.2020р. до участі у справі в якості 3-ї особи залучено [PERSON] (а.с. 61). Протоколом повторного авторозподілу справо передано до розгляду судді Кириленко Т.В. (а.с. 85). Ухвалою від 3.11.2020р. справу прийнято до провадження судді Кириленко Т.В. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, подав письмову заяву, в якій позов з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити та проводити судове засідання за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав. 3-тя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, просить слухати справу у його відсутність. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів, що відповідно до протоколу загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Чемпіон Київ» [PERSON] з 23 серпня 2018 року було призначено директором зазначеного товариства (а.с. 11, 19-20). Наказом № 3 ТОВ «Спортивний клуб «Чемпіон Київ» від 23.08.2018 року призначено [PERSON] на посаду директора за сумісництвом. (а.с. 40). 28.11.2019 року [PERSON] направив повідомлення про скликання позачергових загальних зборів учасників на 03.01.2020 року, в тому числі з питання щодо звільнення [PERSON] від виконання обов`язків директора ТОВ «Спортивний клуб «Чемпіон Київ» у зв`язку із звільненням за згодою сторін (а.с. 41-45). Згідно протоколу від 03.01.2020 року загальні збори визнані такими, що не відбулися у зв`язку з відсутністю усіх учасників (а.с. 46). За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)). З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя». У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення йогої трудових прав, гарантованих Конституцією України. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України. Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)). Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Звертаючись до суду з позовом, позивач просив припинити трудові відносини з ТОВ «Спортивий клуб «Чемпіон Київ» у зв`язку зі звільненням з посади директора за згодою сторін. Таким чином, оскільки відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Чемпіон Київ», суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Чемпіон Київ» на підставі п. 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Враховуючи вищевикладене, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спортивний клуб «Чемпіон Київ» про визнання трудових відносин припиненими підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved