Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 22.12.2018 року, шляхом направлення поштою, який зареєстрований судом 15.01.2019 року, обґрунтовуючи тим, що 23.07.2018 року між ним, адвокатом [PERSON], та [PERSON] було укладено Договір про надання правової допомоги № 23/07/18-1, на підставі якого ним здійснювалось представництво інтересів [PERSON] у судовій справі № 357/5634/18, за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення заборгованості за Договором позики, яка розглядається Білоцерківським міськрайонним судом Київської області. 23.07.2018 року між ним та відповідачем було погоджено та укладено додаткову угоду №1 до Договору, в п. 1 якої було визначено, що вартість послуг адвоката становить 30 доларів за одну годину надання послуг/виконання робіт та сплачується замовником адвокату в еквіваленті української гривні за курсом НБУ. Пунктом 2 вказаної Додаткової угоди №1 визначено, що факт надання послуг підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг. Клієнт зобов'язаний протягом 5 днів з моменту отримання акту погодити його та здійснити оплату або надати адвокату свої заперечення. Пунктом 3 Додаткової угоди №1 також передбачено, що у разі ненадання клієнтом заперечень до акту протягом 5 днів з дня його отримання, останній вважається таким, що погоджений сторонами. 31.10.2018 року між сторонами було укладено Угоду про дострокове розірвання Договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 та в той же день, ним було складено Акт здачі-приймання наданих послуг від 31.10.2018 року, в якому було відображено перелік послуг, наданих ним, в якості адвоката, в період з 06.09.2018 року по 05.10.2018 року загальною вартістю 39 705,60 грн. Також, до відшкодування було заявлено 650 грн. транспортних витрат. Враховуючи, що відповідачем до узгодження акту було сплачено аванс в розмірі 20 000 грн., залишок до сплати по акту становив - 20 355,60 грн.. 02.11.2018 року на адресу відповідача було надіслано на погодження зазначений Акт, який, в свою чергу, був нею отриманий 03.11.2018 року, отже, в термін до 08.11.2018 року включно відповідач мала змогу погодити та здійснити оплату за зазначеним актом або ж висловити свої зауваження до його змісту. 3 огляду на не отримання будь-яких зауважень щодо Акту здачі-приймання наданих послуг від 31.10.2018 року, він вважається погодженим відповідно до п. 3 Додаткової угоди №1 до Договору з 09.11.2018 року. Проте, станом на день звернення з даним позовом, відповідачем не в повному обсязі виконано зобов'язання щодо оплати наданих послуг за Договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. Крім того, з метою врегулювання спору, на адресу відповідача було направлено лист-вимогу щодо сплати заборгованості за договором про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року з проханням протягом семи днів з моменту отримання даного листа сплатити винагороду за надані послуги за Договором в розмірі 20 355,60 грн., відповідно до Акту здачі-приймання наданих послуг від 31.10.2018 року. Зазначена вимога була отримана відповідачем 04.12.2018 року особисто, однак на день звернення з даним позовом жодної відповіді не отримано, кошти не сплачені. Інформація про те, що позивач дійсно здійснював представництво інтересів відповідача у справі 357/5634/18 зафіксована у рішенні Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 28.11.2018 pоку, Постанові Київського апеляційного суду від 13.11.2018 року та судовій повістці-повідомленні від 12.10.2018 року у справі № 357/5634/18. Вартість наданих юридичних послуг за період з 06.09.2018 року по 05.10.2018 року становить - 1 410 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день складання акту становило - 39 705,60 грн.. Відповідачем до узгодження акту було сплачено аванс в розмірі 20 000 грн., розрахунок до сплати: 1410 доларів США ? 28,16 (курс НБУ) - 20 000 грн. (оплата від 17.09.2018) = 20 355,60 грн.. Щодо стягнення штрафу, 3 % річних, то пунктом 4.3. Договору передбачено обов'язок Клієнта, у випадку прострочення, строку оплати наданих послуг понад 30 днів сплатити штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості; понад 60 днів - 50 % від суми заборгованості, тому сума штрафу становить (20 355,60 грн. ?25% (оскільки 42 дні прострочення) = 5 088,09 грн., а розмір 3 % річних від зазначеної суми становить 70.27 грн. Отже, внаслідок виконання відповідачем обов'язку зі сплати гонорару за надання правової допомоги не в повному обсязі, у останнього виникла заборгованість за Договором у розмірі: 20 355,60 грн. - заборгованість з оплати послуг, 5 088,09 грн. штраф, 70,27 грн. - 3 % річних. Таким чином, враховуючи те, що між сторонами було укладено договір про надання правової допомоги, який є дійсним та не був оскаржений відповідачем, позивачем на виконання умов Договору були надані юридичні послуги, що було відображено у відповідному акті, при цьому, відповідачем не було надано жодних заперечень щодо переліку, вартості наданих послуг, у останнього виник обов'язок з оплати гонорару за надання позивачем правової допомоги у розмірі 20 355,60 грн., тому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року у розмірі 20 355,60 грн., 5 088,09 грн. - штрафу та 70,27 грн. - 3 % річних, та стягнути судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн.. 30.01.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 11.02.2019 року позивач [PERSON] надав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що між ним та відповідачем було укладено Договір про надання правової допомоги № 23/07/18-1, на виконання умов даного Договору, ним були надані юридичні послуги, що було відображено у Акті здачі приймання наданих послуг від 31.10.2018 року. Відповідачем не було надано жодних заперечень чи зауважень, відповідно, у останньої виник обов'язок з оплати гонорару за надання позивачем правової допомоги у розмірі 20 355,60 грн., розрахунок якої, описано у позовній заяві. У позовній заяві зазначено, що внаслідок прострочення строку на оплату наданих позивачем послуг на 42 дні, з моменту складання акту, у відповідача виникло зобов'язання зі сплати штрафу у розмірі 25 % від суми заборгованості, який становить 5 088,09 грн. та 3 % річних у розмірі 70,27 грн. Однак, станом на день звернення з даною заявою відповідач не відшкодував вищезазначені зобов'язання у повному розмірі. Враховуючи збільшення прострочення строку оплати наданих правових послуг більше ніж на 60 днів відповідач, додатково до наявних стягнень, має сплатити штраф - 50 % від суми заборгованості, який становить (20 355,60 грн. ?50% (оскільки 98 днів прострочення) = 10 177,08грн., а розмір 3 % річних від зазначеної суми становить 151,00 грн. Тому, з урахуванням вищенаведеного, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року у розмірі 20 355,60 грн., 5 088,09 грн. - штрафу за прострочення строку оплати наданих послуг понад 30 днів, 10 177,08 грн. - штрафу за прострочення строку оплати наданих послуг понад 60 днів та 151,00 грн. - 3 % річних, та стягнути судові витрати у в розмірі 704,80 грн. Відповідачу було розяснено його право надіслати суду відзив на позовну заяву та усі наявні докази, висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, протягом пятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. 18.02.2019 року відповідач [PERSON], отримавши 12.02.2019 року копію ухвали про відкриття провадження та пакет документів, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 60), подала до суду відзив на позовну заяву, у якій зазначила, що заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, оскільки викладені у позові обставини не відповідають дійсності. 23.07.2018 року між позивачем та нею було укладено Договір про надання правової допомоги № 23/07/18-1, згідно якого вона доручила позивачу представляти її інтереси в судовій справі №357/5634/18 за позовом [PERSON] до неї про стягнення заборгованості за договорами позики. Крім цього, в цей же день була укладена Додаткова угода № 1 до Договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року з визначенням вартості та порядку оплати послуг. Згідно квитанцій до прибуткових касових ордерів №3 від 03.09.2018 року та №4 від 17.09.2018 року, нею сплачено позивачу по договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року 31 200,00 грн.. Надавати оцінку представництва її інтересів позивачем у відзиві, вважає недоцільним і некоректним, однак, зазначає, що значно переплатила позивачу, що підтверджується тим, що позивач вводив її в оману збільшуючи та вигадуючи об'єм виконаної роботи, а саме це підтверджується тим, що у розрахунку заборгованості позивач стверджує, що 07.09.2018 року чотири години свого часу витратив на підготовку та направлення скарги на дії судді Кошеля Б.І. до Вищої ради правосуддя, за що виставляє вартість своїх послуг 120 доларів США та 50 грн. транспортних витрат. Однак, згідно відповіді Вищої ради правосудця № Г-6751-49769/о/9-18 від 22.12.2018 року на її заяву про залишення без розгляду скарги адвоката [PERSON], скарга щодо вказаного судді від адвоката [PERSON] до Ради не надходила. Також, правдивість її доводів підтверджується Актом про надання правничої допомоги по договору №52/Ц від 22.05.2018 року між Адвокатським об'єднанням «Компаньйон та партнери» та [PERSON], цей акт був наданий до заяви про ухвалення додаткового рішення по справі № 357/5634/18 за позовом [PERSON] до неї про стягнення заборгованості за договорами позики, для стягнення з неї, як відповідача, витрат. В цьому акті 06.09.2018 року представник позивача [PERSON] приймав участь в підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції і затрачений ним час вказано 1 година. Не зрозуміло, чому ж тоді представник( позивач у даній справі) витратив у цьому ж судовому засіданні 4 години. Відповідно до п. 3.1. Договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року оплата за надані послуги проводиться у порядку, визначеному сторонами в додаткових угодах до даного Договору, які з моменту їх підписання є невід'ємними частинами даного Договору. Тобто, якщо розривається Договір, то перестають діяти і умови невід'ємної частини Договору, а саме додаткової угоди. Тому, Договір про надання правової допомоги № 23/07/18-1, згідно якого вона доручила позивачу представляти її інтереси в судовій справі № 357/5634/18, було розірвано за взаємним рішенням між нею та позивачем, а саме 31.10.2018 року була укладена Угода про дострокове розірвання договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1, де в п. 1 Угоди від 31.10.2018 року зазначено: «між Адвокатом та Клієнтом досягнуто домовленість про дострокове розірвання Договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року за взаємною згодою». Розірвання договору відповідно до положень ст.653 ЦК України визнається правомірним способом припинення зобов'язань та припиняє ті зобов'язання, що були невиконані до моменту розірвання договору. Згідно п. 4 Угоди про дострокове розірвання договору від 31.10.2018 року зазначено: «За наслідками виконання договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року сторони претензій один до одного не мають», тому не зрозуміло для чого позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення гонорару за надання правової допомоги, якщо договір розірвано і претензії відсутні. Вимоги про стягнення боргу є безпідставними та незаконними, тому просила в позові [PERSON] до [PERSON], про стягнення гонорару за надання правової допомоги, відмовити в повному обсязі. Ухвалою від 04.03.2019 року клопотання представника позивача [PERSON], про розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення гонорару за надання правової допомоги, в судовому засіданні з повідомленням сторін було повернуто заявнику без розгляду. 04.03.2019 року позивач [PERSON] надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що в позовній заяві ним було наведено розрахунок заборгованості відповідача з оплати гонорару за період з 06.09.2018 року по 05.10.2018 року, який складається з наступного: 1410 доларів США ? 28,16 (курс НБУ) - 20 000 грн. (оплата від 17.09.2018) = 20 355,60 грн.. Відповідач стверджує, що нею було сплачено по Договору про надання правової допомоги №23/07/18-1 від 23.07.2018 року 31 200,00 грн. та не розуміє, чому в позовній заяві визначена інша сума. Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову є стягнення гонорару саме за Актом здачі-приймання наданих послуг від 31.10.2018 року. Всього протягом строку дії цього Договору було складено два акти здачі приймання послуг: Акт здачі-приймання наданих послуг від 31.08.2018 року за період з 23.07.2018 року по 31.08.2018 року на суму - 38 588,55 грн. (+870,00 грн. витрати). 23.07.2018 року відповідачем сплачено аванс в розмірі 10 500,00 грн., 24.07.2018 року відповідачем сплачено аванс в розмірі 16 000,00 грн.. Залишок до сплати за надані послуги за цим актом становив - 12 088,55 грн. Додатково відповідач відшкодовує адвокату транспортні витрати та витрати на відправлення кореспонденції (розмір яких за зазначений період становив - 870,00 грн.), кінцева сума до розрахунку становила - 12 985,55 грн. та 03.09.2018 року\~ відповідачем сплачено суму в розмірі 11 200,00 грн., тобто за послуги, визначені в Акті від 31.08.2018 року. Щодо акту здачі-приймання наданих послуг від 31.10.2018 року за період з 06.09.2018 року по 05.10.2018 року на суму - 39 705,60 грн. (+650,00 грн. витрати), 17.09.2018 року відповідачем сплачено аванс в розмірі 20 000,00 грн., несплачена сума за цим актом розрахована в розмірі 20 355,69 грн.. У своєму відзиві відповідач згадує лише частину сплачених коштів. Насправді відповідачем за Договором про надання правової допомоги сплачено 57 700,00 грн., а не 31 200,00 грн. У відзиві від 18.02.2019 року відповідач ставить під сумнів факт надання ним правової допомоги у формі підготовки та направлення скарги на дії судді Кошель Б.І. до Вищої ради правосуддя, однак, на підтвердження того, що позивач "вводив в оману" та "вигадував об'єм виконаної роботи", відповідач надала копію відповіді Вищої ради правосуддя від 22.12.2018 року, де повідомлено, що згідно з даними автоматизованої системи діловодства скарга щодо судді Кошель Б.І. від адвоката [PERSON] до ради не надходила. Тому, не зрозуміло, чому відповідач вдається до подібних звинувачень, які завдають шкоди моїй репутації, адже в дійсності скарга була підготовлена мною та направлена до Вищої ради правосуддя, доказом чого є наявний у самого відповідача примірник скарги та оригінали поштових документів про його направлення та в рамках надання правової допомоги було надіслано лист-повідомлення щодо неналежної поведінки судді Кошель Б.І., до якого була додана копія вказаної скарги з доказами її направлення Голові Білоцерківського міськрайонного суду Київської області [PERSON] При цьому, він позбавлений можливості надати відповідні докази, з огляду на перебування усіх матеріалів у відповідача. Акт здачі-приймання наданих послуг від 31.10.2018 року, серед переліку наданих послуг відповідачу в рамках виконання Договору про надання правової допомоги у справі № 357/5634/18, містить відомості про надання послуги у формі: "Підготовка та участь у судовому засіданні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/5634/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів". На підготовку та участь у вказаному судовому засіданні, яке відбулось 06.09.2018 р., мною було витрачено 4 години. Послуга, яка була надано ним, полягала не тільки в участі у судовому засіданні, але і підготовці до нього, яка передбачала аналіз актуальної судової практики, обговорення з клієнтом стратегії та тактики на даному судовому засіданні та можливих шляхів розвитку справи. При цьому, важливим є те, що відповідачем не було надано жодних заперечень до акту наданих послуг після його отримання. Обґрунтовуючи невизнання позовних вимог, відповідач посилається на ст. 653 ЦК України, яка передбачає припинення зобов'язань сторін у разі розірвання договору, та на п. 4 Угоди про дострокове розірвання договору від 31.10.2018 року, яким засвідчено відсутність у сторін претензій один до одного. Проте, відповідач, не враховує п. 6.2. Договору, який встановлює обов'язок Клієнта, у випадку розірвання договору, оплатити адвокату винагороду за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання. Окрім цього, Акт здачі-приймання наданих послуг від 31.10.2018 року було сформовано ним у день розірвання договору, та отримано відповідачем 03.11.2018 року, тобто, з урахуванням положень договору про надання правової допомоги, на момент його розірвання строк з оплати послуг ще не сплив, що пояснюється відсутністю претензій між сторонами. Також, формулювання про відсутність претензій не можна розглядати як підставу для припинення зобов'язань, оскільки Глава 50 "Припинення зобов'язань" ЦК України не містить такого способу. Натомість ст. 599 ЦК України цієї глави визначає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином Тому, у зв'язку з розірвання Договору відповідач не звільняється від обов'язку виконання грошового зобов'язань з оплати послуг, наданих до такого розірвання, оскільки воно виникло до розірвання договору. Саме такий порядок сторони і визначили у п. 6.2. Договору про надання правової допомоги, що відповідає положенням ч. 2 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське обєднання) зобовязується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобовязується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1,3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Виходячи із загальних умов виконання зобовязання, урегульованих ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який полягає у визначенні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договір або утримуватися від його укладання, а також визначати його зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Згідно ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 629 ЦК України крім того передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторонами в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Судом встановлено, що 23.07.2018 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про надання правової допомоги № 23/07/18-1, на підставі якого ним здійснювалось представництво інтересів [PERSON] у судовій справі № 357/5634/18 за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення заборгованості за Договором позики, яка перебувала в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, з правом подання позовних заяв, скарг, апеляційних та касаційних скарг, включаючи представництво інтересів [PERSON] у відділах державної виконавчої служби та інших підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування (а.с. 9-11). Пунктом 3.1 Даного договору було визначено порядок оплати послуг, а саме оплата за надані послуги проводиться у порядку визначеному сторонами в додаткових угодах до даного договору, які з моменту їх підписання є невідємними частинами даного договору. Пунктом 6.1., 6.2. Договору визначено, що дія договору припиняється його належним виконанням, договір може бути в будь-який час розірваний за взаємною згодою сторін або в односторонньому порядку в передбачених законодавством України випадках. При\~ цьому клієнт зобовязаний оплатити адвокату винагороду за свою роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат зобовязаний повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, повязані з достроковим припиненням (розірвання) договору. Також, встановлено, що 23.07.2018 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] було укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року\~ (а.с. 12), в п. 1 якої визначено, що вартість послуг адвоката становитиме 30 доларів за одну годину надання послуг/виконання робіт та сплачується замовником адвокату в еквіваленті української гривні за курсом НБУ. Пунктом 2 вказаної Додаткової угоди №1 визначено, що факт надання послуг підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг. Клієнт зобов'язаний протягом 5 днів з моменту отримання акту погодити його та здійснити оплату або надати адвокату свої заперечення. Пунктом 3 Додаткової угоди №1 також передбачено, що у разі ненадання клієнтом заперечень до акту протягом 5 днів з дня його отримання, останній вважається таким, що погоджений сторонами. 31.10.2018 року між адвокатом [PERSON] та [PERSON] було укладено Угоду про дострокове розірвання Договору про надання правової допомоги №23/07/18-1 від 23.07.2018 року (а.с.13), в п. 1 якої визначено, що між сторонами досягнуто домовленість про дострокове розірвання договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року за взаємною згодою, в п.2 зазначено, що усі матеріали отримані адвокатом під час виконання зазначеного договору передані в повному обсязі клієнту. Пункт 3 визначає, що на виконання вимог ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом розяснено та повідомлено клієнту про всі можливі ризики та наслідки повязані з достроковим припиненням (розірванням) договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року. В п. 4 зазначеної угоди зазначено, що за наслідками виконання договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року сторони претензій не мають один до одного не мають. Зазначена угода підписана сторонами та набирає чинності після її підписання (п. 5 Угоди). Також, 31.10.2018 року адвокатом [PERSON] було складено Акт здачі-приймання наданих послуг. Адвокатом надано послуги, а клієнтом прийнято надані адвокатом в період з 06.09.2018 року по 05.10.2018 року юридичні послуги, деталізований перелік яких міститься у Звіті, що є додатком №1 до даного акту. Вартість наданих юридичних послуг в зазначений період складає 1410 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день складення даного акту становить - 39 705,60 грн. Враховуючи, сплату клієнтом 17.09.2018 року\~ авансу в розмірі 20 000 грн., залишок до сплати по акту становить - 19705,60 грн.. Крім того, до відшкодування було заявлено 650 грн. транспортних витрат, тому загальна вартість наданих юридичних послуг становить 20 355,60 грн. Однак, зазначений акт здачі - приймання наданих послуг від 31.10.2018 року не підписаний та не погоджений [PERSON], хоча складений позивачем в один день з Угодою про дострокове розірвання Договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року та в даній угоді про дострокове розірвання не передбачено вимоги про сплату заборгованості на надані юридичні послуги, з їх переліком. 02.11.2018 року зазначений акт здачі - приймання наданих послуг від 31.10.2018 року, разом зі звітом про надання юридичних послуг на 1410 доларів США, був надісланий на адресу відповідача вже після розірвання договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2019 року. Згідно ч. 5 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Згідно із положенням ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа №1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз'яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Судом встановлено, що адвокат [PERSON] надавав юридичні послуги, щодо підготовки та участі у судовому засіданні, підготовки доповнення до заяви про відвід судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, аналізу заяви про зменшення розміру позовних вимог від 03.09.2018 року, аналізу заяви про збільшення розміру позовних вимог від 17.09.2018 року, підготовки та подання заперечень на заяву про збільшення розміру позовних вимог, підготовки заяви про виклик свідка, аналізу практики щодо можливості застосування до подібних правовідносин ст. 533 ЦК України, підготовки клопотання про зупинення провадження до розгляду [PERSON] Верховного Суду іншої справи з подібних правовідносин, підготовки та подання заяви про видачу ухвали про відкриття провадження у справі про визнання недійсним договору позики в частині, підготовки клопотання про зупинення провадження до розгляду судом справи про визнання недійсним договору позики в частині, підготовки клопотання про роз'єднання позовних вимогу, підготовки та участь у судовому засіданні 28.09.2018 року у справі №357/5634/18 за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення грошових коштів, підготовки скарги на дії судді Кошеля Б.І. до Вищої ради правосуддя, підготовки та направлення листа Голові Білоцерківського міськрайонного суду Київської області щодо поведінки судді Кошеля Б.І., отримання інформації щодо справи №357/5634/18, консультування клієнта щодо поточного стану проекту та подальшої стратегії, згідно звіту про надання правової допомоги (а.с. 16), а [PERSON] сплатила 17.09.2018 року гонорар у сумі 20 000,00 грн., згідно прибуткового касового ордеру №4 та 03.09.2018 року в сумі 11 200,00 грн. та згідно прибуткового касового ордеру №3, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 21,65,90). Відповідач [PERSON] не заперечує факт надання позивачем адвокатом [PERSON] юридичних послуг згідно договору № 23/07/18-1 від 23.07.2019 року, однак, ставить під сумнів якість надання даних послуг, оскільки 07.09.2018 року позивач чотири години свого часу витратив на підготовку та направлення скарги на дії судді Кошеля Б.І. до Вищої ради правосуддя, за що виставляє вартість своїх послуг 120 доларів США та 50 грн. транспортних витрат. Але, згідно відповіді Вищої ради правосудця № Г-6751-49769/о/9-18 від 22.12.2018 року на її заяву про залишення без розгляду скарги адвоката [PERSON], скарга щодо вказаного судді від адвоката [PERSON] до Ради не надходила. Також, їй не зрозуміло, чому адвокат [PERSON] витратив у підготовчому судовому засіданні 06.09.2018 року у справі №357/5634/18 за позовом [PERSON] до [PERSON], про стягнення заборгованості за договорами позики, 4 години свого часу, тоді як представник позивача [PERSON] приймав участь в підготовчому судовому засіданні в суді першої інстанції і затрачений ним час вказано 1 година, що підтверджується актом про надання правничої допомоги по договору №52/Ц від 22.05.2018 року між Адвокатським об'єднанням «Компаньйон та партнери» та [PERSON]. Суд критично оцінює надані відповідачем докази, оскільки правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати аналіз судової практики, пошук стратегії, консультації, роз'яснення. Крім того, позивач дійсно здійснював представництво інтересів відповідача у справі 357/5634/18, що\~ зафіксовано у рішенні Дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 28.11.2018 pоку, Постанові Київського апеляційного суду від 13.11.2018 року та судовій повістці-повідомленні від 12.10.2018 року у справі № 357/5634/18. В преамбулі Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборчим Зїздом адвокатів України 09.06.2017 року (які діяли на момент укладення договору) зазначено, що правила слугують обов'язковою для використання адвокатами системою орієнтирів при збалансуванні, практичному узгодженні своїх багатоманітних, іноді суперечливих професійних прав та обов'язків відповідно до статусу, основних завдань адвокатури і принципів її діяльності, визначених Конституцією України, Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та іншими законодавчими актами, а також закріплюють єдину систему критеріїв оцінки етичних аспектів поведінки адвоката. Ст. 14 Правил адвокатської етики затверджених Звітно-виборчим Зїздом адвокатів України 09.06.2017 року визначено, що договір про надання правової допомоги - договір, за яким одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується надавати правову допомогу іншій стороні договору (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору, у випадку, якщо така оплата передбачена договором. Положеннями ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборчим Зїздом адвокатів України 09.06.2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Не погодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Адвокат має право вимагати від клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, попередньої виплати гонорару та/або компенсації можливих витрат, пов'язаних з виконанням доручення. Також, адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, кошти, необхідні для покриття витрат, пов'язаних з виконанням доручення (ч.1 ст.29 Правил адвокатської етики). В ч. 2 ст. 29 Правил адвокатської етики затверджених Звітно-виборчим Зїздом адвокатів України 09.06.2017 року,зазначено, що в договорі про надання правової допомоги можуть бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк, інше) та може бути визначений їх обсяг. При цьому розділом 4 Договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року передбачено відповідальність сторін за невиконання чи неналежне виконання зобовязань, де зазначено, що у випадку порушення, передбачених строків оплати наданих послуг клієнт сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення та у випадку прострочення, строку оплати наданих послуг понад 30 днів сплатити штраф у розмірі 25 % від суми заборгованості; понад 60 днів - 50 % від суми заборгованості. Однак, в договорі про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року не передбачено розміру та виду фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення адвоката, зокрема щодо оплати транспортних витрат, тому заявлений позивачем розмір транспортних витрат 650,00 грн., є необґрунтованим та не підтвердженим належними та допустимими доказами, крім того, відповідно до угоди про розірвання договору, сторони, за наслідками виконання договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1 від 23.07.2018 року, претензій один до одного не мають, тому застосування п.4 Договору, щодо невиконання чи неналежне виконання зобовязань та порушення строків оплати наданих послуг є необґрунтованим.\~ Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. Відповідно до ч.1ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що закон передбачає можливість дострокового розірвання договору про надання правової допомоги за взаємною згодою сторін. Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, а стаття 29 цього Закону передбачає, що у разі дострокового припинення або розірвання договору про надання правової допомоги за взаємною згодою сторін або на вимогу однієї із сторін клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання. Відповідно до ст. 653 ЦПК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Також, в ст. 34 Правил адвокатської етики затверджених Звітно-виборчим Зїздом адвокатів України 09.06.2017 року передбачено, що договір про надання правової допомоги може бути в будь-який час розірваний за взаємною згодою адвоката та клієнта. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи, що 31.10.2018 року між сторонами було укладено Угоду про дострокове розірвання Договору про надання правової допомоги № 23/07/18-1, як наслідок, договір про надання правової допомоги № 23/07/18-1 розірвано за взаємною згодою сторін, у передбачений законом спосіб, та в даній угоді зазначено, що сторони претензій один до одного не мають, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором в розмірі 20 355,00 грн., штрафу за прострочення строку оплати наданих послуг понад 30 днів в розмірі 5 088,09 грн., штрафу за прострочення строку оплати наданих послуг понад 60 днів в розмірі 10 177,08 грн. та 3 % річних в розмірі 151,00 грн., не підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed