Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до Кредитної спілки «Зіньківська» про порушення прав споживача щодо повернення вкладу та ненарахування відсотків за вкладом. З позову вбачається, що 24.07.2012 року позивач зробив внесок в сумі 15000 гривень під 22% річних в кредитну спілку «Зіньківська» і в подальшому поповнював внески до 11.07.2014 року: - 12.10.2012 року поповнив внесок на 2500 грн.; - 10.01.2013 року - на 3000грн.; - 14.03.2013 року - на 1500грн.; - 10.04.2013 року - на 2000грн.; - 25.06.2013 року - на 2000грн.; - 10.07.2013 року - на 1000грн.; - 23.07.2013 року - на 1000грн.; - 28.08.2013 року - на 1000грн.; - 23.09.2013 року - на 1000грн.; - 27.09.2013 року - на 1000 грн.; - 11.10.2013 року - на 2000грн.; - 25.11.2013 року - на 1500грн.; - 26.12.2013 року - на 1000грн.; - 10.01.2014 року- на 1500грн.; - 24.01.2014 року - на 1000грн.; - 10.04.2014 року - на 1849 грн.; - 12.06.2014 року - на 3650грн.; - 27.09.2014 року - на 800грн.. Всього, станом на 12.07.2014 року, внески позивача в КС «Зіньківська» склали 44299 гривень. 22.04.2014 року [PERSON] письмово звернувся до голови правління КС «Зіньківська», [PERSON], з проханням повернути кошти внесків на суму 40000 гривень. Голова правління КС «Зіньківська» письмово гарантував позивачу повернення коштів на протязі трьох місяців. Однак, порушивши домовленість, КС «Зіньківська» не виконала вимог про вернення внесків та нарахованих процентів. На день звернення до суду позивач недоотримав 17969 грн. Крім того з 01.07.2014 року КС «Зіньківська» перестала нараховувати відсотки на внески. В додатковій позовній заяві [PERSON] просить зобов»язати КС «Зіньківська» повернути йому проценти - 2674,75 грн.; виплатити індекс інфляції - 4058 грн.; зобов»язати КС «Зіньківська» виплатити йому моральну шкоду - 20644 грн, зобов»язати КС «Зіньківська» повернути сплачений ним судовий збір в сумі 206,44 грн.. В судовому засіданні позивач, [PERSON], заявлені позовні вимоги змінив та просив не стягувати моральної шкоди відмовившись в цій частині від позову та просив повернути судовий збір за сплачену моральну шкоду, підтримав змінені позовні вимоги в повному обсязі, послався на обставини викладені в позовній заяві, представник відповідача КС «Зіньківська», [PERSON], позовні вимоги визнав частково. Суд, заслухавши пояснення позивача і відповідача, дослідивши та проаналізувавши наявні матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку про часткове задоволення змінених позовних вимог з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Законом України «Про кредитні спілки» (далі по тексту - закон) визначено організаційні, правові та економічні засади створення та діяльності кредитних спілок, їх об'єднань, права та обов'язки членів кредитних спілок та їх об'єднань. Законодавець у ст.1 Закону дає визначення, що кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. У відповідності до п. п. 5, 6 ст. 3 Закону, кредитна спілка діє на основі самофінансування, несе відповідальність за наслідки своєї діяльності та виконання зобов'язань перед своїми членами, партнерами, державним та місцевими бюджетами. Кредитна спілка несе відповідальність за своїми зобов'язаннями у межах вартості майна, яке належить їй на праві власності Ст. 7 Закону визначає, що кредитна спілка діє на основі статуту, що не суперечить законодавству України. Ст. 11 закону визначає права членів кредитної спілки, зокрема право одержувати дохід на свій пайовий внесок, якщо інше не передбачено статутом кредитної спілки та вийти з членів кредитної спілки в порядку, передбаченому цим Законом та статутом кредитної спілки. Інші права членів кредитної спілки гарантуються Конституцією України та нормативно-правовими актами. П.4 ст. 20 Закону визначено, що додатковий капітал кредитної спілки формується за рахунок цільових внесків членів спілки, благодійних внесків фізичних та юридичних осіб, безоплатно отриманого майна і необоротних засобів. Ст. 23 Закону передбачено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, яка встановлює місячний строк для проведення взаєморозрахунків з моменту ухвалення керівним органом спілки відповідного рішення, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Перехідні положення закону зобов»язує привести статути та інші внутрішні документи кредитних спілок, які зареєстровані до дня створення Державного реєстру у відповідність з цим Законом. Враховуючи зазначені норми закону можна зробити висновок про те, що цей закон є базовим для визначення питань, пов'язаними із діяльністю кредитних спілок. У ст. 8 Конституції України зазначено, що Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Згідно зі ст. 41 Конституції України, «кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є недоторканим…». Додаткові внески до пайового капіталу кредитної спілки «Зіньківська» позивачем було зроблено на бездоговірній основі, тому при виконанні своїх зобов»язань сторони мають керуватися нормами чинного законодавства України, виходячи з принципу верховенства права, закріпленого в ст. 8 Конституції України. Одним із способів захисту моїх порушених прав є примусове виконання обов'язку в натурі, що зазначено в ст. 16 ЦК України. У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення й використання продукції, яка реалізується не території України, для задоволення своєї особистої потреби мають право, зокрема, на захист своїх прав державою; належна кількість продукції й обслуговування; звертання до суду й іншим уповноваженим органам державної влади за захистом порушених прав. Згідно з положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору. Судом встановлено, що відповідно до ощадно-позичкової книжки № 99 виданої на ім»я позивача [PERSON], 24.07.2012 року він зробив внесок в сумі 15000 гривень під 22% річних в кредитну спілку «Зіньківська» і в подальшому поповнював внески до 11.07.2014 року: - 12.10.2012 року поповнив внесок на 2500 грн.; - 10.01.2013 року - на 3000грн.; - 14.03.2013 року - на 1500грн.; - 10.04.2013 року - на 2000грн.; - 25.06.2013 року - на 2000грн.; - 10.07.2013 року - на 1000грн.; - 23.07.2013 року - на 1000грн.; - 28.08.2013 року - на 1000грн.; - 23.09.2013 року - на 1000грн.; - 27.09.2013 року - на 1000 грн.; - 11.10.2013 року - на 2000грн.; - 25.11.2013 року - на 1500грн.; - 26.12.2013 року - на 1000грн.; - 10.01.2014 року- на 1500грн.; - 24.01.2014 року - на 1000грн.; - 10.04.2014 року - на 1849 грн.; - 12.06.2014 року - на 3650грн.; - 27.09.2014 року - на 800грн. ( а.с.3). Всього, станом на 12.07.2014 року, внески позивача в КС «Зіньківська» склали 44299 гривень. 31.07.2014 року [PERSON] подав до КС «Зіньківська» заяву про видачу йому пайових внесків в сумі 40000 грн. (а.с.2). Відповідно до гарантійного листа на внесення додаткового пайового внеску члена кредитної спілки, підставою для часткового чи в повному обсязі повернення додаткового пайового внеску є заява члена спілки (а.с.22). На день зверення позивача до суду йому було не доплачено 17969 грн. внесків. В судове засідання 12.02.2015 року відповідачем було надано видатковий касовий ордер від 16.01.2015 року, згідно з яким [PERSON] було видано 17969,74 грн. пайового внеску (а.с.46). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином відповідно до ст. 599 ЦК України. У відповідності до Статуту кредитної спілки «Зіньківська» та Положення про фінансове управління кредитної спілки додатковий пайовий внесок- необов'язковий ( добровільний) або обов'язків зворотний внесок члена кредитної спілки, що вноситься з метою збільшення пайового капіталу та забезпечення фінансової стабільності кредитної спілки. Добровільний додатковий пайовий внесок члена кредитної спілки вноситься членом виключно за його бажанням без жодних обмежень щодо розміру чи періодичності внесення. Відповідно до п.17.7 Статуту кредитної спілки «Зіньківська» вказано, що у разі припинення членства фізичної особи у кредитній спілці, вступний внесок їй не повертається. Отримання обов'язкового пайового внеску фізичною особою можливе лише у разі припинення її членства у кредитній спілці. В п.17.8 вказано, що повернення обов'язкового пайового та інших внесків, крім вступного внеску, проводиться в порядку, передбаченому цим Статутом та відповідним положенням кредитної спілки, але не пізніше ніж через один місяць після прийняття загальними зборами або спостережною радою кредитної спілки відповідного рішення. Повернення вкладів проводиться за взаємною згодою сторін не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. Нерозподілений дохід, що залишається у розпоряджені кредитної спілки за підсумками фінансового року, розподіляється за рішенням загальних зборів, у тому числі між членами кредитної спілки, пропорційно розміру їх пайових внесків у вигляді відсотків ( процентів). Згідно показників діяльності КС «Зіньківська» за 2014 рік, спілка вийшла із збитком, який сумарно оборотні і необоротні активи, стали меншими суми загальних зобов'язань перед членами спілки. В зв'язку з цим відсотки ( проценти) членам спілки не сплачувались. Як встановлено в судовому засіданні, позивач, [PERSON] із заявою щодо повернення обов'язкового пайового та інших внесків до загальних зборів та спостережної ради кредитної спілки не звертався. Загальні збори на протязі 2014 року збиралися 1 раз - в грудні місяці 2014 року та 14.02.2015 року, спостережна рада не збиралася жодного разу за період 2014-2015 років ( на день розгляду справи в суді). Також в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем ніяких договорів не укладено, крім гарантійного листа на внесення додаткового пайового внеску члена кредитної спілки від 24.07.2012 року, де вказано що КС «Зіньківська» прийняла від члена спілки додатковий пайовий внесок в сумі 15 000 грн.. В даному листі також вказано, що для розрахунку процентів за додатковим пайовим внеском використовується календарний рік. Заперечень, зауважень або підпису позивача, [PERSON] , що він не згідний з даним листом - немає (а.с.22), що вказує на згоду [PERSON]. Щодо вимог позивача про виплату йому індексації то, відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника. Позивачем не надано суду доказів на які він посилається, а саме, що він уклав угоду із КС «Зіньківська» і що умовами даної угоди передбачено нарахування процентів та індексу інфляції. В судовому засіданні встановлено, що за підсумками фінансового року, дохід розподіляється за рішенням загальних зборів, у тому числі між членами кредитної спілки, пропорційно розміру їх пайових внесків у вигляді відсотків (процентів). А зважаючи на те, що за підсумками діяльності за 2014 рік КС «Зіньківська» вийшла із збитком, то на загальних зборах було прийнято рішення про невиплату всім членам відсотків ( процентів) про що вказано в Статуті кредитної спілки «Зіньківська» та Положенні про фінансове управління кредитної спілки. Беручи до уваги, що КС «Зіньківська», згідно видаткового касового ордера від 16.01.2015 року, було видано [PERSON] гроші в сумі 17969,74 грн. пайового внеску (а.с.46), що підтверджує сам позивач, [PERSON] в судовому засіданні, у цій частині позовних вимог слід відмовити. Таким чином, суд не вбачає порушення суб'єктивного права, що є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено повністю, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач, [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 206 (двісті шість ) гривень 44 копійки, за квитанцією № 0.0.330450328.1 від 23 грудня 2014 року за стягнення моральної шкоди (а.с.18). Під час розгляду справи встановлено, що позивач, [PERSON] відмовився від позовних вимог у вигляді стягнення моральної шкоди та просив у цій частині закрити провадження. Підстав, для не прийняття відмови від позову судом не встановлено, а тому заява є законною і підлягає задоволенню, а провадження у справі, в цій частині - закриттю. В звязку з цим необхідно повернути спачений судовий збір. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed