Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визначення розміру ідеальних часток у спільній сумісній власності, в якому зазначила, що з 15.09.1990 по 15.09.2010 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час сумісного проживання сторонами за спільні кошти було придбано житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не бажає розділити надбане під час шлюбу майно в добровільному порядку, чинить перешкоди у доступі до будинку, тому позивач просить визнати за нею право приватної власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що спонукало її звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, обґрунтувала їх обставинами викладеними у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні щодо позовних вимог не заперечував зазначивши, що дійсно спірний будинок придбаний у шлюбі, а тому позивач має право на частину будинку. Крім того повідомив, що із ПАТ КБ "Приват Банком" заборгованість погасив, а лише не зняв арешт на будинок. Представник третьої особи на стороні відповідача в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату судового розгляду повідомлений вчасно, належним чином. До суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 15.09.1990 по 15.09.2010 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8 ). Під час сумісного проживання, 15.10.2003 сторонами придбано житловий будинок за [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку з відстрочкою платежу від 07.10.2003, який зареєстрований в реєстрі №2485, домовою книгою для прописки громадян, які проживають в будинку по [ADDRESS]. Договором застави від 15.10.2003, укладеного між заставодержателем - Приватбанк та [PERSON], передбачено що за кредитним договором №KGNAG001580150 від 14.10.2003 року заставодержатель надав заставодавцю кредит в сумі 8679,35 гривень, в еквіваленті 1628 доларів США по програмі "Житло в кредит" терміном по 13 жовтня 2006 року у вигляді невідновлювальної кредитної лінії на придбання житлового будинку, зі сплатою відсотків, можливих штрафних санкцій, передбачених цим та кредитним договором. З метою забезпечення зобов'язань за договором кредиту заставодавець передає у заставу заставодержателю: житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS]. ( а.с.9). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна встановлено, що відомості у Державному реєстрі щодо речових прав на нерухоме майно та в реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. У відомостях Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, встановлений тип обтяження: заборона, реєстраційний номер 8045302; зареєстровано 09.10.2008 року за №8045302 Добровеличківською державною нотаріальною конторою; підстава обтяження договір застави б/н від 14.10.2003 року, укладений ПАТ КБ "Приватбанк"; об'єкт обтяження є житловий будинок [ADDRESS]; власник [PERSON] ( а.с.10). Отже судом встановлено, що будинок придбаний та взятий при наданні кредиту під заставу під час перебування позивача та відповідача в шлюбі. Відповідно до довідки № 927, виданої Гнатівською сільською радою Добровеличківського району, Кіровоградської області встановлено, що [PERSON], 1970 р.н., проживає разом з дітьми [PERSON] 1991 р.н та [PERSON] 1993 р.н. в домоволодінні своїх батьків [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] ( а.с.14). Суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку ( доходу ) . Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором . Зважаючи на ті обставини, що спірний житловий будинок був придбаний сторонами за час шлюбу, і відповідачем не надано доказів про те, що вказане майно є його особистою власністю, тому на переконання суду вказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю даного подружжя. Відповідно до ч.1, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду . Відповідно до п. 25 ППВСУ від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. На момент розгляду спору по суті відповідачем не було внесено на депозитний рахунок суду грошової компенсації за належну позивачеві частку в спільному майні. Водночас суд враховує і ту обставину, що спірний будинок перебуває у заставі, оскільки відповідно до вимог ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, в судовому порядку можна поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності на нього, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна подружжя не є розпорядженням ним. Зважаючи на ті обставини, що позивачем не заявлено вимогу про виділення йому в натурі частки із спільної сумісної власності, суд вважає можливим в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати ідеальні частки сторін в цьому майні без його реального поділу і залишити житловий будинок у їх спільній частковій власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved