Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Рахівський районний відділ ГУ ДМС України в Закарпатській області про захист житлових прав, визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, вона являється власником житлового будинку [ADDRESS]. В даному будинку, окрім неї, зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON], який у вказаному будинку не проживає ще з 2010 року. 17.10. 2012 року, шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Договору житлового найму між нею та відповідачем укладено не було. Відповідач, знятись з реєстрації місця проживання, у добровільному порядку не бажає. У зв'язку з тим, що відповідач на даний час зареєстрований в будинку позивачки, порушується її право на власність. У січні 2014 року, відповідачка зверталася до Рахівського РВ ГУ ДМС з вимогою проведення адміністративної виписки відповідача, однак у проведенні таких дій їй було відмовлено. Враховуючи вищенаведене, просить суд визнати відповідача - [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком № 76, що вул. Довженка, в м. Рахів Закарпатської області. Надати дозвіл на зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], із житлового будинку [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через опубліковане оголошення в газеті "Новини Закарпаття". Представник третьої особи без самостійних вимог - Рахівського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився, начальник управління надав заяву про розгляд справи без їхнього представника, проти задоволення позову не заперечують. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Момент виникнення права на захист у власників житла пов'язаний з моментом виникнення права власності, оскільки тільки власник повною мірою може використати належні йому права на захист. Правочини про відчуження чи набуття у власність будинку підлягають обов'язковій державній реєстрації, і, відповідно, право власності на будинок виникає саме з моменту державної реєстрації документів, що встановлюють це право. З матеріалів справи слідує, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10. 2008 року, позивачка - [PERSON] являються спадкоємцем цілої частини житлового будинку [ADDRESS]. Згідно ст. ст. 15, 16, 391 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення та ін. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, наразі у спірному будинку [ADDRESS] прописаний відповідач - [PERSON], при цьому останній фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачки від 14.01. 2014 року. Таким чином судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для проживання чи реєстрації у вищезазначеній квартирі, доказів про вселення його у спірне житло у визначеному законом порядку та набуття права користування ним суду не представлено. При цьому, слід зазначити, що довготривалість користування самоправно зайнятим жилим приміщенням не надає особі будь-яких прав на нього, незалежно від того, що в окремих випадках особи, які самоправно вселилися на жилу площу фактично вступають у договірні відносини, відкривають особистий рахунок, сплачують комунальні послуги тощо. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. До порушень права користування відносяться, наприклад, випадки самоуправного заняття приміщення в будинку власника, що належить йому на праві приватної власності. За таких обставин, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи те, що реєстрацією відповідача в житловому приміщенні чиняться перешкоди у здійсненні позивачкою прав власності, розпорядження нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що позов з наведених підстав слід задовольнити. Питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, позивачкою не ставилося. Також, судом встановлено, що ТУ ДСА в Закарпатській області сплатило 50 гривень за подання оголошення в газеті "Новини Закарпаття". Дані витрати у відповідності до п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України відносяться до судових витрат, тому підлягають до стягнення з відповідача.

Outcome: approved