Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк заборгованість за кредитним договором б/н від 18.08.2008 р. в сумі 44395 грн. 46 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 6909,40 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 33450,65 грн., заборгованість за пенею 4035,41 грн. В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за пенею в сумі 1300 грн., штрафів: 250,00 грн. (фіксована частина); 2284,77 грн. (процентна складова), - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп., а також витрати пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 420 грн. 00 коп. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.121.2019 року заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.09.2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було скасовано. Представник позивача 10.01.2020 р. (т.1, а.с.153) направив на адресу суду уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.08.2008 року в розмірі 26401,91 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.08.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку, складає між відповідачем та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з недотриманням позичальником взятих на себе зобов`язань, станом на 30.06.2016 року утворилась заборгованість у сумі 45695,46 грн, яка складається із: 6909,40 грн заборгованості за кредитом; 33450,65 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом; 5335,41 грн заборгованості за пенею та комісією. Від цієї суми віднімається сума, яка була задоволена рішенням Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз м. Дніпропетровська від 12.11.2013 року з відповідача [PERSON] на користь позивача , яка склала 22078,32 грн, з яких: (6909,40 грн - заборгованість за кредитом; 10194,07 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3685,41 грн- заборгованість по комісії та пені за користування кредитом; 250,00 грн - штраф (фіксована частина) та 1039,44 грн штраф (процентна складова), різниця становить : 24906,58 грн, яка складається з наступного: 23256,58 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1650,00 - заборгованість по комісії за користування кредитом; 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 1245,33 грн - штраф (процентна складова). Вказані обставини підтверджуються копією рішення суду, розрахунком заборгованості, копією заяви позичальника, витягом з «Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою», копією документу, що посвідчує особу відповідача. 04.12.2019 року відповідачем було направлено відзив на позовну заяву (т.1, а.с.83-92), в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі з тих підстав, що позивач вимагає стягнути з неї повторно суму боргу у розмірі 22078,32 грн., яка була раніше стягнута рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації» Дніпровський банківський Союз» від 12.11.2013 року по третейській справі №4435/2013, якого у неї не має та про яке вона довідалася 05.11.2019 року. Крім того, позивач не надав доказів укладення між нею та позивачем кредитного договору, зміст якого відповідає вимогам чинного законодавства. Надана до позовної заяви Анкета-заява не містить відомостей про бажання відповідача оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна» з «желательним» кредитним лімітом у розмірі 7000,00 грн. З Анкети-заяви убачається, що бажаний кредитний ліміт становить 3100,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % в місяць на залишок заборгованості. Анкета-заява не містить відомостей про визначення строку користування кредитом по строку дії конкретної картки, не ідентифіковані Умови і Правила надання банківських послуг, Пам`ятка клієнта, а також Тарифи, шляхом зазначення реквізитів локального акту (актів) позивача, якими вони затверджені та введені в дію. З наданої Анкети-заяви не убачається, що між сторонами відповідно до вимог ч.2 ст.207, п.2ч.1 ст.208, ст.ст.536,1054, ч.1 ст.1055 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168, був укладений письмовий правочин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та унеможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, Анкета-заява є документом невідомого походження. Місце знаходження оригіналу документу, спосіб виготовлення наданої суду копії невідомі. Анкета-заява не має юридичної сили, бо вірність її копії оригіналу не засвідчена у порядку, передбаченому чинним законодавством України, а саме: відсутній у повному обсязі засвідчувальний напис: «З оригіналом згідно», посада, П.І.П. підписанта, підпис, дата засвідчення. В матеріалах справи відсутні належні, допустимі, достовірні, достатні докази отримання відповідачем кредиту в сумі 7000,00 грн. та наявності станом на 2016 року заборгованості у сумі 44395,46 грн., до складу якої входять, зокрема, заборгованість за кредитом 6909,40 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 33450,65 грн.; заборгованість за пенею та комісією 5335,41 грн. Анкета-заява від 18.08.2008 р., як складова частина договору, не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, отже не є доказом укладення договору, надання і отримання кредиту. До позову не надана копія платіжного документу, складеного за формою , передбаченою «Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», що затверджена Постановою НБУ №22 від 21.01.2004 р., який би засвідчував зарахування банком 7000,00 грн. чи іншої суми кредитних коштів на картковий рахунок відповідача. Не надані позивачем також бухгалтерські документи, з яких би убачалося, що станом на 30.06.2016 року за відповідачем дійсно обліковується заборгованість у вказаній сумі. Особові рахунки та виписки та виписки з них є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Отже, підтвердити факт відкриття їй рахунку може виписка з книги відкритих рахунків вказівкою на дату та конкретний номер відкритого відповідачу рахунку. Зазначає, що підтвердити наявність заборгованості по кредиту, її фактичний розмір можуть виключно первинні бухгалтерські документи, а саме: платіжний документ банку, який засвідчує зарахування кредитних коштів у сумі 7000,00 на картковий рахунок з балансовим номером [NUMBER] , відкритий на ім`я відповідача; виписки з особового рахунку відповідача, що вміщують записи про здійснені операції, зокрема, зарахування банком позичальнику кредитних коштів, сплату чи несплату позичальником грошових коштів на виконання кредитного зобов`язання, винесення банком на прострочку несплачених сум основної заборгованості по тілу кредиту, нарахування банком процентів за користування кредитними коштами, винесення банком на прострочку нарахованих, але несплачених позичальником процентів і т. і. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений робітниками - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Крім того, зазначає, що позивачем не надані докази відкриття відповідачу карткового рахунку, отримання відповідачем платіжної картки. За версією позивача на картковий рахунок позивача відповідно до договору № » б/н від 18.08.2008 року зараховано кредит у розмірі 7000,00 грн. зі сплатою відсотків користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В Анкеті-заяві в графі «Відмітки банку» наведені відомості про номер картки - [NUMBER], дату відкриття рахунку - 18.08.2008 р., але зазначені відомості засвідчені підписом, який не схожий на підпис відповідача. Анкета-заява в тій частині, що підписана відповідачем, не містить відомостей про номер, вид, дату випуску та строк дії платіжної картки. Втім, зазначені відомості важливі, бо по строку дії картки визначається строк користування кредитом, який є суттєвою умовою договору. Отримання відповідачем конкретної платіжної картки з вказівкою на її вид, номер та строк дії можна вважати встановленим фактом тільки за умов наявності в матеріалах справи розписки користувача карткою з наведеними в ній конкретними даними стосовно отриманого електронного платіжного засобу та примірника відповідного договору про використання електронного платіжного засобу, наданого користувачу банком під підпис. Щодо заборгованості за пенею та комісією (сумарно) у сумі 5335,41 грн., а також штрафів відповідно до п.8.6 умов та правил надання банківських послуг 250,00 грн. (фіксована частина), 2284,77 грн. (процента складова), відповідач зазначає, що в позовні заяві та доданих до неї матеріалах відсутні відомості про підстави сумісного розрахунку і об`єднання в загальну суму пені і комісійних. Комісійні і пеня це різні види платежів, які мають різні підстави застосування та обчислюються по різним правилам, отже, сумісний їх розрахунок неприйнятний. Позовна заява та додані до неї матеріали не містять переліку послуг банку, надання яких відповідач зобов`язаний оплачувати комісійними платежами. Відповідно до п.3.6 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007 р. №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Статтею 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачені види банківських операцій, які мають право здійснювати банки. Саме за надання перерахованих послуг банки мають право отримувати визначену на підставі відповідних договорів плату ( у випадку надання кредиту це відсоток за користування кредитними коштами, розмір якого, як правило, формується з урахуванням видатків банку, пов`язаних з кредитуванням клієнтів). Обслуговування послуги з надання кредиту власне господарською діяльністю не є, внаслідок чого Правила №168 прямо забороняють банкам окреме встановлення комісійних платежів за послуги, що так чи інакше пов`язані з отриманням і поверненням кредиту. Крім того, зазначає, що відповідно до ст.549 ЦК України, пені і штраф є одним видом цивільно - правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, згідно пункту першого частини другої статті 248 ЦК України до вимог про стягнення неустойки встановлена позовна давність в один рік, що дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. З сайту «Судова влада України» убачається, що позов поданий до Артемівського міськрайонного суду 02.08.2016 р. Оскільки стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, то за наявності відповідних підстав могла бути нарахована тільки за період з 02.08.2015 р. по 02.08.2016 р. Тому вважає за необхідне заявити суду про застосування строку позовної давності в частині стягнення пені. Крім того, згідно пункту першого частини другої статті 248 ЦК України до вимог про стягнення неустойки встановлена позовна давність в один рік, що дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду. З сайту «Судова влада України» убачається, що позов поданий до Артемівського міськрайонного суду 02.08.2016 р. Оскільки стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, то за наявності відповідних підстав могла бути нарахована тільки за період з 02.08.2015 р. по 02.08.2016 р. Тому вважає за необхідне заявити суду про застосування строку позовної давності в частині стягнення пені. Крім того зазначає, що місце її проживання зареєстроване у м. Бахмут, село Никифорівка Бахмутського району , в якому вона мешкає з 2009 р., віднесені до населених пунктів на території яких здійснювалася антитерористична операція, отже відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» заборонено з 14.04.2014 року нарахування пені та/або штрафу на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами громадян України. Також відповідач у своєму відзиві посилається на те, що позов заявлений за межами строку позовної давності. Анкета-заява не містить відомостей про отримання відповідачем конкретної картки, про строк дії картки № [NUMBER] , яка зазначена в графі «Відмітки банку», тобто строк користування кредитом по змісту Анкети-заяви визначити неможливо. В той же час з п.5.4 Умов та Правил надання банківських послуг, на які позивач посилається, як на складову договору, убачається, що проценти за попередній місяць повинні погашатися щомісячно. Згідно абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З наданого позивачем розрахунку убачається, що відповідач, який за версією позивача отримав 18.08.2008 р. кредит в сумі 7000,00 грн., перший раз сплатив проценти 23.10.2008 р. у сумі 92,60 грн.. Тобто, позивач станом на кінець робочого дня - 30.09.2008 р. довідався, що проценти за користування кредитом з 18.08.2008 р. по 31.08.2008р. не сплачені протягом місяця наступного за звітним, і вже 01.10.2008 р. набув право звернутися з позовом до відповідача. Що стосується погашення заборгованості по кредиту, то відповідно до наданого позивачем розрахунку останній раз на погашення тіла кредиту від відповідача надійшла 14.10.2009 р. сума 100,00 грн. Позов поданий 02.08.2016 р., тобто після спливу майже 8 років від дати порушення прав позивача. Позивач вважає, що строк позовної давності необхідно обчислювати з 01.10.2008 р. Загальний строк позовної давності сплив 02.10.2011 року, а спеціальний - 02.10.2009 р. Враховуючи викладене просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, а також застосувати до спірних правовідносин щодо стягнення основного боргу та процентів загальний строк позовної давності, щодо стягнення неустойки спеціальний строк позовної давності. 08.01.2020 року (т.1, а.с.134) позивачем направлено до суду відповідь на позовну заяву (а.с.107-134), в якій зазначено, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг. Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, які вказують на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами , Тарифами, складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка, яку отримав Відповідач та мобільний телефон який вказав Відповідач в Заяві. Картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена Карта. Таким чином Банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку; є невід`ємною частиною Договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. В анкеті-заяві в графі «Відмітки банку» містяться дані банку, печатка та ін. відомості. Щодо ознайомлення Відповідача з Умовами кредитування зазначено, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 18.08.2008 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Також з анкети-заяви чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30,00 % на рік), вказано штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування). З наданої виписки з карткового рахунку, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. В матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Тарифи зазначені в Пам`ятці Клієнта, яка існує в єдиному примірнику та яку отримав відповідач разом із кредитною картою у спеціальному конверті. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. 12.11.2013 р. рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський союз» судом встановлено, що ці докази є належними, більш того, Клієнт визнав підписання даного договору і визнав заборгованість у повному обсязі. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Зауважуємо, що всі матеріали, подані Банком до суду, засвідчені Представником Позивача належним чином, в межах повноважень згідно довіреності. Оригінали документів надаються тільки за ухвалою суду. Відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору не є підставою для відмови в позові за наявності його копії та інших доказів, які свідчать про укладення кредитного договору і часткове його виконання. Інше має бути спростовано особою, яка не виконує умови договору. Щодо посилання відповідача на Закон України "Про захист прав споживачів" зазначено, що банком надано всю необхідну інформацію у письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення Відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Зауважує, що Закон України "Про захист прав споживачів" не поширюється на спірні правовідносини. Так вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто Відповідач не правомірно в даному випадку посилається на вищевказаний Закон. Стосовно отримання відповідачем кредитних коштів та картки надано суду виписку по картрахунку, яка є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Також з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором . Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки Відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції). З матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та відповідно, виконання умов договору належним чином. Надана виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Посилання відповідача на постанову ВСУ по справі № 6-16цс15 вважає недоречною з огляду на наступне. В зазначеній постанові ВСУ вказав: "Суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника". Однак, в даній справі позивач надав докази, що відповідача було ознайомлено саме із зазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг та наказ Банку яким були затвердженні зазначені Умови та Правила надання банківських послуг. Крім того, згідно п. 5.3 кредитного договору встановлено, що Банк має право проводити зміни Тарифів, а також інших умов обслуговування карткового рахунку, про що інформує клієнта шляхом надання виписки по картковому рахунку. При підключенні Держателя до системи INTERNET-banking (Приват24) надання виписок здійснюється через даний комплекс. При підключенні Клієнта до комплексу Mobile-banking Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції 8М8- повідомлень. Відповідач мав можливість самостійно знайомитися з балансом свого карткового рахунку шляхом отримання інформації через Інтернет. Згідно п. 6.3 Правил надання банківських послуг, отримання виписок карткового рахунку є обов`язком Клієнта. Не отримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє Держателя від виконання своїх зобов`язань за договором (п. 8.1. Правил). п. 6.4 УІП встановлено, що при незгоді зі змінами Правил та / або Тарифів Банку Клієнт зобов`язаний надати Банку письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі і заборгованість, що виникла протягом ЗО днів з моменту повернення Карток, виданих Держателю і його Довіреною особам. Умови про порядок внесення змін до Тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг були закладені з самого початку, тобто Відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди з запропонованими умовами відмовитися від укладення такої угоди, під час підписання договору відповідача влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить його підпис, а тому заперечення в цій частині являються необґрунтованими. Щодо посилання на невідповідність позовної заяви вимогам оформлення документів. Умови та правила надання банківських послуг, розрахунок заборгованості не входить до переліку організаційно-розпорядчих документів, а тому положення ДСТУ 4163-2003 не поширюються на оформлення документів доданих до позовної заяви. Всі матеріали, подані Банком до суду, засвідчені представником позивача належним чином, в межах повноважень згідно довіреності. Щодо посилання Відповідача на постанову ВСУ за справою № 342/180/17 розглядаючи справу №342/180/17 Верховний Суд зазначив, у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, зокрема й умова про збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає судам належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, зокрема і щодо збільшеного строку позовної давності, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальникам. Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо. Таким чином, при розгляді судової справи №342/180/17 Верховним Судом звернуто увагу на відсутність доказів тотожності наданих банком разом із позовною заявою Умов та правил надання банківських послуг із тими, що були чинними у момент підписання заяви позичальника. Позивачем надано наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, що підтверджує надання до позовної заяви саме тієї редакції, що була чинна на момент підписання заяви позичальника; довідка щодо виданих кредитних карток Відповідачу, що підтверджує строки дії кредитних карток та їх цільове призначення; виписка по рахунку, що підтверджує використання кредитного карткового рахунку відповідачем, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків, тобто вчинення дій що підтверджують усвідомлення відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання. Вказані документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання Банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення Відповідача до банку з метою подальшого укладення договору. На підтвердження використання кредитного карткового рахунку банком надана виписка, яка відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку , а саме: розрахування у торговельній мережі, зняття готівки у банкоматах, поповнення кредитного рахунку. Вказані операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання Відповідачем та сплату відсотків за його користування. Вважає за необхідне врахувати постанови Верховного Суду від 10.04.2019 р. №356/1635/16-ц; від 28.03.2019 №428/2873/17; від 06.02.2018 у справі №755/2720/16-ц; від17.04.2019 у справі №666/388/16-ц. Щодо правомірності нарахування неустойки зазначив, що сторони досягали згоди і уклали кредитний договір, в якому передбачили умови сплати пені та штрафу. Нарахування пені за кредитними картами здійснюється з 01.05.2009 року в розмірі 1% від суми заборгованості, але не менше 30 грн, дані зміни затверджені Наказом СП- 2009-289 від 07.04.2009 року. В подальшому Наказом СП-2013-6500941 от 28.01.2013 р. розмір пені було збільшено до 50 грн., яка нараховується щомісячно у разі виникнення простроченої заборгованості по кредиту на суму від 100грн. 05.07.2013 року Наказом СП-2013-6783906 внесені зміни в тарифи банківського обслуговування щодо розміру пені, а саме: у виникнення простроченої заборгованості на протязі одного місяця сплачується пеня в розмірі 50 грн.; у разі виникнення простроченої заборгованості другий місяць поспіль сплачується пеня в розмірі 100 грн. Щодо нарахування штрафів сторони передбачили у разі порушення позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань більше ніж на 120 днів банком нараховується штраф за формулою:6 «250» грн. + «5» % від заборгованості за кредитом, що передбачено п.8.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Цей штраф за жодними обставинами не виражається у твердій грошовій сумі, оскільки хоча в розрахунку він і складається з двох частин (фіксована частина + процента складова), але юридично вони складові формули, за якою обчислюється нероздільне (цілісна) сума в залежності від розміру невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань. Зазначає, що в розрахунку заборгованості в колонці під назвою «сума комісії та пені» фактично зазначено лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено. Щодо правомірності стягнення неустойки: окремо від штрафу і окремо від пені зазичив, що одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а згідно зі статтею 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Таким чином, штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов`язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Щодо проживання відповідача на території зони АТО зазначає, що при подачі позову до суду у Банка була відсутня достовірна інформація про адресу за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживав відповідач. Під час комплексного аналізу засад Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" та Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" можна зробити наголос на тому, що державною владою встановлено порядок розгляду судових справ та порядок нарахування заборгованості за кредитними договорами відповідачів переселенців із зони АТО, але не роз`яснено порядку отримання інформації про адреси реєстрації та постійного проживання або адреси перебування таких боржників третіми особами, адже Банк не маючи доступу до інформації про місце перебування, проживання Боржника станом на 14 квітня 2014 рік фактично не мав підтверджуючих документів для прийняття рішення про зупинення нарахувань. На сьогоднішній день боржник до банку з метою списання штрафних санкцій не звертався, хоча Банком і налаштовано прийняття таких заяв як через відділення Банку так і шляхом подачі заяви через сайт банку . Стосовно строку дії договору та кредитної картки звертає увагу на те, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнтка ... тощо. Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам`ятці клієнта. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднанні в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Щодо строків позовної давності зазначено, що 12.11.2013 р. винесено рішення суду, позов по якому Банком було подано, що згідно ст. 264 ЦК України являється підставою для перериванням термінів позовної давності. Після переривання обчислення строків починається спочатку - 12.11.2013 р. +3 роки = 12.11.2016 р. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 30.10.2013 року - до спливу строку позовної давності. Щодо застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені зазначено, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Представник позивача Фольварчук Н.Д. в судовому засідання підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовні заяві та відповіді на відзив. Зазначила, що за рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський Союз» позивач при примусовому виконання не отримав коштів, виконавчий лист був повернутий, їй не відомо, що рішення було скасоване, заяв про уточнення позовних вимог подавати не буде. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надавала суду заяви про розгляд справи без її участі, в яких зокрема також зазначила, що просить суд застосувати строк позовної давності оскільки з листа позивача від 23.12.2019 року та довідки убачається, що вона згідно кредитного договору б/н від 18.08.2002 р. отримала картку № [NUMBER] , дата випуска - 18.08.2008, термін дії картки вихідний день субота 31.12.2011 р. Оскільки кінцевий строк мав бути повернутий не пізніше першого робочого дня - 02.01.2012 р. отже, позивач довідався, або міг довідатися про порушення його прав 03.01.2012. Вважає, що відлік загального строку позовної давності починається з 04.01.2012 р. і відповідно спливає 05.01.2015 р., а позов поданий 02.08.2016 р. Також зазначала, що надана позивачем Анкета-заява є документом невідомого походження, в якій не ідентифіковані Умови і Правила надання банківських послуг, Пам`ятка клієнта, а також Тарифи. Крім того зазначила, що не визнає позовні вимоги з підстав зазначених у відзиві. Крім того, посилається на постанову Верховного суду від 13.05.2020 р. у справі №219/1704/17. Також просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити. Як вбачається з копії заяви від 18.08.2008 року [PERSON] заповнила заяву б/н, в якій зазначено, що заявник згоден з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифам складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згоден з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпровський банківський Союз від 12.11.2013 року було стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 18.08.2008 р. № б/н в розмірі 22078,32 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2014 року було задоволено заяву про видачу виконавчого листа про примусове виконання вищевказаного рішення та видано виконавчий лист. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04.04.2020 року за заявою [PERSON] скасовано вищевказане рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпровський банківський Союз від 12.11.2013 року. Однією з підстав цивільних прав та обов`язків згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини, як узгоджене волевиявлення всіх його учасників (сторін договору). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей207,1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі і вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах де відображена воля сторін. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч. 1ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За твердженням позивача відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифи складає між позивачем та відповідачем Договір. Водночас, відповідно до правової позиції, що висловлена ВСУ у справі № 6-2320цс16 Умови та правили надання банківських послуг у Приватбанку повинні містити підпис відповідача, оскільки позивачем не доведено, що саме ці Умови та правили надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», на які посилається позивач не містять підпису позичальника, тому такі Умови не можна вважати складовою частиною договору № б/н від 18.08.2008 року. Це положення узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015 року, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при винесення даного рішення. Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року (№ 6-38753св13) та від 18 грудня 2013 року (№ 6-40942св13). Із долучених до матеріалів справи Умов і правил надання банківських послуг вбачається, що останні не містять підпису позичальника (відповідача по справі). Крім того, доданий ПАТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви розрахунок заборгованості, та надіслана на адресу суду виписка по рахунку (т.1, а.с.117-119, 180-185) не можуть слугувати підтвердженням існування боргу, оскільки вони не є первинними документами, так як не відповідають вимогам ст. 9ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України»,а саме: не зазначено посади осіб, відповідальних за здійснення такого розрахунку, відсутній особистий підпис та інші дані, які дають змогу ідентифікувати особу, що склала відповідний розрахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, подавши суду відповідний оригінал кредитного договору, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні. Приписами ч. 2 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Пред`являючи позов, ПАТ КБ «Приватбанк» на розгляд суду надав, зокрема, копії наступних документів: копія заяви від 18.08.2008, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», які за твердженням ПАТ КБ «Приватбанк», складають договір. У судовому засіданні за клопотанням відповідача у позивача було витребувано зокрема оригінал договору б/н від 18.08.2008 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] для огляду в судовому засіданні. У відповідь на витребування оригіналу договору № б/н від 18.08.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» позивач направив лист від 04.02.2020 №26133-ВБ з якого вбачається, що надати оригінал кредитної справи не має змоги, оскільки документи знаходяться у Донецькому архіві, в інший структурний підрозділ банку ориг. На даний момент взаємодія з архівом м. Донецьк неможлива до стабілізації політичної ситуації в зоні АТО. Доводи позивача про те, що у Банку відсутня можливість надати суду оригінал кредитного договору у зв`язку із знаходженням кредитної справи у архіві м. Донецька не підтверджена жодними документами тому не беруться до уваги. Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях навіть з урахуванням загальновідомих обставин щодо проведення антитерористичної операції (наразі ООС). Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів, які заперечуються відповідачем. Разом з тим, ч. 6 ст. 95 ЦПК України встановлено, що якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Крім того, відповідно до роз`яснень, що надані в п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів Таким чином, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» не надав суду оригінал кредитного договору № б/н від 18.08.2008 року, суд не бере до уваги подані ПАТ КБ «Приватбанк» заяву від 18.08.2008 р. б/н, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» в яких відсутній підпис відповідача з яких, за твердженням ПАТ КБ «Приватбанк», і складається договір № б/н від 18.08.2008 р. та інші докази. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки позивачем на підтвердження факту виникнення кредитних відносин між ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано оригінал кредитного договору № б/н від 18.08.2008 року та інших документів . Надані ПАТ КБ «Приватбанк» суду копії Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача та не можуть слугувати підтвердженням, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною Договору від 18.08.2008 року. Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості та виписку по рахунку за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, виписка по рахунку та довідки про відкриття кредитного рахунку та умови кредитування є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутністю оригіналу самого договору, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору б/н від 18.08.2008 року, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Суд зазначає, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові 13 травня 2020 року, провадження № 61-1211св19. Враховуючи викладене, а також те, що позивачем не доведено наявності кредитних відносин з відповідачем, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене та те, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed