Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Садового товариства "Святище" про визнання дій неправомірними, свої вимоги згідно позовної заяви мотивує тим, що є власником земельної ділянки у садовому товаристві "Святище", звертався до керівника садового товариства з проханням надати відомості щодо діяльності товариства, а саме списки членів садового товариства, протокол зборів обрання голови садового товариства та копії договорів, однак жодної інформації на його заяву не отримав. 03.03. 2015 року через загальну канцелярію за вх. № 10548 від позивача надійшли уточнення до позовних вимог ( а.с. 37-38) в яких просить визнати дії Садового товариства "Святище" неправомірними та прийняти рішення про припинення юридичної особи громадського об"єднання Садового товариства "Святище" з підстав. зазначених в Законі Україні " Про державну реєстрацію юридичних осіб та фіз. осіб-підприємів". В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - за довіреністю від 06 березня 2015 року [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити позов. Відповідач - Голова Садового товариства "Святище" Покотило М.Д. проти заявленого позову в частині не надання інформації не заперечував. в решті позовних вимог просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, відповідно до ст.15 ЦПК України суди розглядають справи, щодо порушених прав. У відповідності до ст. 16 ЦК України : 1. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 2. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право;відновлення становища, яке існувало до порушення;примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення;припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Як визначено у статті 1 Закону України " Про звернення громадян" Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно ч. 1 ст. 20 Закону України " Про звернення громадян "від 02 жовтня 1996 року № 393 / 96 - ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'яти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Як встановлено в судовому засіданні та знайшло своє підтвердження у матеріалах справи, що відповідач голова Садового товариства " Святище " Покотило М.І. не надав відповіді на заяви [PERSON], які отримав 13.04. 2014 року ( три звернення) ; 19.01. 2014року; 15.12. 2013 року ( два звернення) ( а. с. 4, 5, 6, 8, 9 ). У ст. 3 Закону України "про звернення громадян" визначено заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про звернення громадян" Рішення, дії (бездіяльність), які можуть бути оскаржені До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; Згідно ст. 15 Органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв ( клопотань ) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах ( клопотаннях ) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Обов'язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Згідно ст. 24 особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність. З огляду на викладене, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо припинення юридичної особи суд вважає за необхідне зазначити. Законом України " Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" встановлює декілька підстав для припинення громадської організації як юридичної особи. Так, у частині другій статті 38 цього Закону такими підставами зазначено: 1) визнання судом недійсною державної реєстрації через допущені при створенні громадської організації порушення, які не можна усунути, а також в інших випадках, встановлених законом; 2) провадження громадською організацією діяльності, що суперечить установчим документам, або такої, що заборонена законом; 3) неподання протягом року органам державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону; 4) наявність в Єдиному державному реєстрі запису про відсутність громадської організації за вказаним її місцезнаходженням. Як визначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 жовтня 2008 року " Про практику розгляду судами корпоративних спорів " спори про державну реєстрацію припинення юридичної особи), такий спір є підвідомчим ( підсудним ) господарським судам. Таким чином дана вимога не може бути розглянути в порядку цивільного провадження. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial