Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач 06.10.2020 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 25.05.2006 року. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування у Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що до прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшувався до 8 300,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Банком зобов`язання по договору були виконані у повному обсязі, відповідач у порушення ст.ст.509,526,1054 ЦК України свої зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав, станом на 16.07.2020 року заборгованість відповідача за Договором склала 11 115,00 грн., яка складається з наступного: - 8 187,37 грн. - заборгованість за тілом кредиту; у т. ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; - 8 187,37 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; - 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; - 2 927,63 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; - 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; - 0,00 грн. - нарахована пеня; - 0,00 грн. - нараховано комісії. Тому позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором у розмірі 11 115,00 грн. та понесені ним судові витрати. Ухвалою про відкриття провадження від 16.12.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 25.01.2021 року на адресу суду від [PERSON] подано заяву, згідно якої просила до даної справи застосувати правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, та вбачається із матеріалів справи, що 25.05.2006 року [PERSON] було підписано заяву, у якій зазначено, що відповідачка ознайомилася та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку; вона виразила свою згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. В даній заяві визначено тип картки [NUMBER] , суму кредитного ліміту 1 300,00 грн., встановлено базову процентну ставку 3,0 % в місяць з розрахунку 360 днів на рік. Також зазначено, що строк дії договору відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості : щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Погашення заборгованості по Кредитному ліміту може провадитися як шляхом внесення коштів на карту Клієнтом, так і списанням Банком коштів з дебетової картки (а.с. 18 на звороті). В обґрунтування своїх позовних вимог Банком до суду надано копію розрахунку заборгованості станом на 31.05.2015 року, копію розрахунку станом на 16.07.2020 року; Довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; Довідку про перевипущені кредитні картки; копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 25.04.2006 року; Копія паспорту споживчого кредиту; копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг; виписку по рахунку станом на 17.07.2020 року та копію паспорту відповідача (а.с. 3-28, 39-53). Посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка, за розрахунком позивача, станом на 16.07.2020 року склала 11 115,00 грн., яка складається з наступного: 8 187,37 грн. - заборгованість за тілом кредиту; т. ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 8 187,37 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн.- заборгованість за нарахованими відсотками; 2 927,63 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нараховано комісії. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до Анкети-Заяви від 25.05.2006 року, [PERSON] була надана кредитна картка [NUMBER] із встановленим кредитним лімітом на картковий рахунок, який згодом неодноразово збільшувався (а.с. 16). Надана відповідачу кредитна картка [NUMBER] перевипускалася, термін дії останньої перевипущеної картки до 07 місяця 2022 року (а.с. 17). Згідно виписки за рахунком станом на 17.07.2020 року, що мається в матеріалах справи, [PERSON] здійснювала операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку (а.с.39-51). За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30.12.1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що надані АТ КБ «ПриватБанк» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач [PERSON] , відповідно до наданих позивачем розрахунку та виписки по рахунку з 25.05.2006 року по 17.07.2020 року користувалася кредитними коштами, наданими їй ПАТ КБ «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», за договором б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 16.07.2020 року, відповідач, з урахуванням часткового виконання зобов`язань за кредитним договором, має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 8187 грн. 37 коп. (а.с. 15). Також згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку відповідача, за період з 25.05.2006 року по 17.07.2020 року відповідач по справі активно користувалася кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів у розмірі 8 187 грн. 37 коп., виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом. Крім того, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по простроченим процентам у розмірі 2 927, 63 грн., з огляду на наступне. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551ЦК України визначено,що предметом неустойки може бути грошова сума,рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлену законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі. Згідно п. 2.1.1.2.10 Умов та Правил надання банківських послуг, за користування кредитом (за виключенням Пільгового періоду) Клієнт сплачує Банку фіксовану процентну ставку від суми трат, здійснених за рахунок кредиту. Розмір процентів залежить від виду картки та зазначений у Тарифах Банку та Паспорті споживчого кредиту. Отже, для підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, у розмірі 2 927,63 грн., позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» має надати суду належні та допустимі докази щодо виду картки, наданої позичальникові. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Натомість, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав суду жодного доказу щодо типу виданої відповідачу [PERSON] кредитної картки, в той же час як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с. 15, 15 на звороті) Банк здійснив нарахування заборгованості за простроченими відсотками з 01.01.2020 року по 16.07.2020 року, відсотків виходячи з відсоткової ставки 3,5% на місяць, з наданням суду Паспорту споживчого кредитування, який не містить інформації щодо предмета доказування, зокрема, щодо типу виданої відповідачеві кредитної картки. При цьому, в Паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачем [PERSON] 02.10.2019 року, зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 17.10.2019 року та умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та можуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо (а.с. 19-22). На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по за простроченими відсотками у розмірі 2927, 63 грн. оскільки нарахування такої заборгованості не підтверджено належними доказами. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а саме підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 187,37 грн. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на день подачі позову складала 1 921 грн. З урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1 548,34 грн. (8 187,37 грн. (задоволена частинна вимог) х 2102 (ставка судового збору): 11 115,00 грн. (ціна позову) = 1 548,34 грн.).

Outcome: partial