Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду через свого представника Сумцова Є.С. із вищезазначеним позовом, який мотивувала тим, щоу кінці травня 2020 року вона дізналася про те, що за виконавчим написом №965 від 28.02.2020, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою Владиславом Юрійовичем, з неї, як з боржника стягується на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» заборгованість у розмірі 8551,85 грн., а разом із винагородою приватного виконавця Клименка Романа Васильовича сума, яка нібито підлягає до стягнення становить 9707,04 грн. За виконавчим провадженням №62193687 приватним виконавцем Клименком Р.В. 28.05.2020 винесено постанову про арешт коштів боржника. Підстави для стягнення заборгованості позивачці невідомі. Жодних письмових вимог про стягнення заборгованості у т.ч. розрахунків її утворення від відповідача позивачка не отримувала. Приватний нотаріус про вчинення виконавчого напису її не повідомляв. Позивачка вважає, що відповідачем безпідставно здійснено нарахування заборгованості у розмірі 8551,85 грн. Ця заборгованість є оспорюванню, оскільки жодних письмових вимог про сам факт існування боргу та підстави для його стягнення від відповідача позивачці не надходило, не було встановлено чи була заборгованість позивачки перед стягувачем саме такого розміру та чи існувала вона взагалі, не враховано строків позовної давності тощо. Тому у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису. За указаних обставин позивачка просить: - визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мажуги Владислава Юрійовича, вчинений 28.02.2020 та зареєстрований у реєстрі за №965, про стягнення із неї на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" заборгованості у розмірі 8551 грн. 85 коп. таким, що не підлягає виконанню; - стягнути із ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" на її користь суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн., а також понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, представник позивачки подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, на задоволенні заявлених вимог наполягають, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.100). Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.62,75,97). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мажуга В.Ю. у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позицію щодо заявленого позову не виклав (а.с.19,73,93). Третя особа - приватний виконавець Клименко Р.В. у судове засідання повторно не з`явився, будь-яких заяв не подавав, причини своєї неявки не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.67,99). Учасники справи правом надати відзив на позовну заяву та пояснення у порядку, передбаченому ЦПК України, не скористались. Суд, на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України, ураховуючи згоду сторони позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у заочному порядку. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 03.07.2013 між Публічним акціонерним товариством «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] був укладений договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки за № [NUMBER] , а також додаткова угода №1 до даного договору, згідно яких банк надав позивачці грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії із лімітом у сумі 8500,00 грн., на строк із 03.08.2013 по 02.07.2015, зі сплатою процентів за користування кредитною лінією у розмірі 32% річних на споживчі цілі (а.с.23-27). 01.08.2018 між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС») було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за №283, відповідно до якого ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» набуло право нового кредитора до позивачки за договором про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки за № [NUMBER] та додатковою угодою №1 від 03.07.2013. (а.с.28-32). Згідно виписки з особового розрахунку ТОВ ФК "СІТІ ФІНАНС" за договором [NUMBER] від 03.07.2013 за [PERSON] мається заборгованість у сумі 8051,85 грн. (а.с.22). Згідно письмової вимоги ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС», датованої 21.12.2019, на ім`я [PERSON] за адресою указаною у договорі [NUMBER]: [ADDRESS] була направлена претензія про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» та погашення кредитної заборгованості у сумі 8500,00 грн. у строк до 02.07.2015 (а.с.33). Натомість, як вбачається із списку згрупованих поштових листів за №66 відправника ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» зазначена письмова вимога на ім`я [PERSON] була направлена за адресою: м.Тростянець Вінницька область (а.с.34-35). Указане свідчить про те, що ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» відправив поштовий лист не за тією адресою, що була указана у кредитному договорі. Підтверджень того, що такий цінний лист був отриманий [PERSON] із матеріалів справи не встановлено. Отже, установлено, що про відступлення права вимоги, наявну заборгованість та про необхідність її сплати відповідач ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» не належним чином повідомило позивачку. 28.02.2020, на підставі заяви представника за довіреністю ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС" Щегельського О.Є. про вчинення виконавчого напису, а також документів, зокрема: договір про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки за [NUMBER], додаткової угоди №1, договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, виписки із особового рахунку [PERSON] , списку згрупованих поштових листів, претензії, виписки з ЄДРПОУ, Статуту ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» та ін., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мажугою В.Ю. був вчинений виконавчий напис, за яким нотаріусом звернено стягнення із [PERSON] , як боржника, заборгованість за кредитним договором [NUMBER] від 03.07.2013, за період із 01.08.2018 по 24.12.2019, у сумі 8051,85 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 4756,06 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 3295,79 грн., а також за вчинення виконавчого напису нотаріусом 500,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню - 8551,85 грн. (а.с.20-54). За виконавчим провадженням №62193687 приватним виконавцем Клименком Р.В. 28.05.2020 винесено постанову про арешт коштів [PERSON] , а 10.07.2020 винесено постанову про звернення стягнення на доходи останньої (а.с.7,71,72). Установлено, що у виконавчому написі, який оспорюється позивачкою, відсутня інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. У виконавчому написі та документах поданих стягувачем нотаріусу відсутня інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути, виникла виключно у межах строку позовної давності. Посилання фінансової компанії у заяві нотаріусу на те, що заборгованість стягується за період із 01.08.2018 по 24.12.2019, не є достатнім та безспірним документом, який підтверджує дійсний період та суму заборгованості. Фактично при оскарженні виконавчого напису боржник повинен підтвердити, що напис було вчинено щодо сум, які кредитор не мав права стягувати. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові №305/2082/14-ц від 15.01.2020. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, та постанові Верховного Суду України від 23 січня 2018 року № 61-154св18. Таким чином, у процесі розгляду справи установлено, що позивачка заперечує сам факт наявності заборгованості та її розміру. Крім того, кредитний договір був укладений на період із 03.08.2013 по 02.07.2015, а відповідач звернувся до нотаріуса за видачею виконавчого напису щодо стягнення із позивачки заборгованості за період із 01.08.2018 по 24.12.2019, тобто звернувся про стягнення заборгованості у той час коли строк дії кредитного договору закінчився ще 02.07.2015 і доказів того, що цей кредитний договір був продовжений на інший строк матеріали справи не містять. Отже, дані обставини свідчать про наявність спору між сторонами та сума заборгованості, стягнута за виконавчим написом не має ознак безспірності. Ураховуючи викладене, давши правову оцінку обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку, що у нотаріуса не було доказів про безспірність вимог відповідача під час вчинення виконавчого напису, боржником не була отримана вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, а тому є обґрунтовані підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання судових витрат у справі суд ураховує таке. Так, 01.06.2020 між позивачкою та адвокатом Сумцовим Є.С. укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.85-87). Згідно акту приймання-передачі наданих послуг по договору вартість наданих послуг з правничої допомоги від 25.08.2020 становить: вивчення нормативної бази та судової практики, узгодження правової позиції, складання позовної заяви (6 год. 30 хв. х 300 грн. за одну годину) -1900,00 грн.; підготовка заяви про забезпечення позову (1 год. 30 хв.) - 450,00 год.; складання заяви про розгляд справи у відсутності позивача (30 хв..) - 150,00 грн. ; ознайомлення із матеріалами справи, надання консультацій 1 год. 00 хв. - 300,00 грн. (а.с.88). Квитанціями від 01.06.2020 на суму 1507,54 грн., від 17.07.2020 на суму 301,51 грн., від 25.08.2020 на суму 1014,05 грн. (а.с.89) підтверджено сплату позивачкою коштів за договором про надання правової допомоги. Згідно ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т. ч. і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1,2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд вважає, що обґрунтована та достатня сума витрат на правничу допомогу розмірі 2800,00 грн., заявлена позивачкою, відповідно до заяви про розподіл судових витрат та наданих доказів у підтвердження понесених судових витрат (а.с.83-84), які підлягають до стягнення. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК із відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1261 грн. 20 коп. Загальна сума судових витрат, що підлягають до стягнення із відповідача на користь позивачки становить 4061,20 грн. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК заходи забезпечення позову, накладені за ухвалою суду 17.08.2020, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved