Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду 27 лютого 2012 року з позовом до [PERSON], з участю третіх осіб на стороні відповідача приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON], ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" про визнання договору дарування квартири недійсним та скасування реєстраційного посвідчення. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що йому, [PERSON], належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Львівською міською адміністрацією 02.12.1994 року за №40250 та зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 02.12.1994 р. за № 10708. Спірна квартира складається з однієї кімнати,площею 24,5 кв.м. та кухні, з комунальними вигодами,загальною площею 46,3 кв.м. Про те,що він,позивач,14 грудня 1999 року ніби-то уклав договір дарування квартири, згідно із яким подарував квартиру племіннику-синові сестри- [PERSON], який був укладений приватним нотаріусом [PERSON], він, позивач, не знав тривалий час,оскільки в нотаріуса не отримував другого екземпляра договору, і при підписанні якогось документа в нотаріуса йому не роз'яснювали, який саме він підписує документ. Він був стані алкогольного сп"яніння,оскільки перед тим племінник його напоїв спиртними напоями. При цьому він пригадує, що єдиний раз підписав якийсь документ восени 1999 року,оскільки був без верхнього зимового одягу. Будучи на порозі нотаріальної контори, нотаріус йому нічого не роз"яснювала, не зачитувала, жодних документів від нього не вимагала, дієздатність його не перевіряла, довідки в БТІ про вартість квартири він на той час не брав та на отримання такої довідки доручення від свого імені нікому не надавав. В квітня 2010 року звернувся з позовом до суду про визнання недійсним даного договору, який вважав, було укладено ним внаслідок помилки, після цього, як у грудні 2009 року відповідач поставив питання про його виселення з даної квартири і тільки тоді він,позивач,вперше побачив договір дарування від 14.12.1999 року , тому вважає, що ним не пропущено строк звернення до суду-строк позовної давності. Він, [PERSON], постійно проживав у спірній квартирі, оплачував за житло та комунальні послуги,був зареєстрований в даній квартирі, вважаючи себе власником, а відповідач зареєструвався у квартирі тільки у червні 2009 року, зберігаючи оригінал договору усі ці роки тільки у себе і тільки у грудні 2009 року (через 10 років) показав даний договір йому, залишивши його копію та вимагаючи звільнити його квартиру. Рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 02.07.2010 року його позов було задоволено, визнавши договір дарування квартири недійсним. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 30.12.2010 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02.07.2010 року було скасовано та йому було відмовлено у задоволення позовних вимог. Касаційною інстанцією рішення апеляційного суду від 30.12.2010 року залишено без змін. Оскільки він пригадав, що підписував єдиний раз тільки єдиний документ в приватного нотаріуса, то звернувся до Львівського державного нотаріального архіву і йому було надано для ознайомлення перший екземпляр договору дарування квартири, і коли ознайомився з даним документом, то пересвідчився, що даний договір не підписував. Вважає,що даний договір дарування квартири є недійсним, оскільки він підписаний не ним, [PERSON], а іншою особою, яка намагалась підробити його підпис. Вважає,що договір дарування спірної квартири від 14.12.1999 року повинен бути визнаний судом недійсним на підставі вимог ст.48 ЦК України в редакції 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, оскільки він, позивач, не мав наміру дарувати спірну квартиру, його єдину власність і єдине житло, він не підписував даного договору дарування і тому дана угода повинна бути визнана недійсною,так як вона не відповідає вимогам закону. Позивач просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], який укладений ніби-то між ним, [PERSON], та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 14 грудня 1999 року, зареєстрований в реєстрі за № 6957; скасувати реєстраційне посвідчення від 05 липня 2000 року видане Львівським обласним комунальним підприємством "БТІ та ЕО" на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS];стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали, додатково зіславшись на висновок почеркознавчої експертизи, якою було встановлено, що позивач [PERSON] зазначений вище договір дарування квартири від 14.12.1999 року не підписував. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надавши суду письмові заперечення, окрім того просили застосувати строки позовної давності. Третя особа приватний нотаріус ЛМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилась, хоча судом про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась. Представник третьої особи КП ЛОР "БТІ та ЕО" в судове засідання не з"явився, хоча належним чином про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, експерта, вивчивши та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних тав юридичних осіб в межах заявлених ним вимог. Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено право суб"єкта цивільно-правових відносин звернутись до суду з позовом про визнання правочину недійсним. Позивачу [PERSON] належала на праві приватної власності квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого Львівською міською адміністрацією 02.12.1994 року за №40250 та зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 02.12.1994 р. за № 10708. (а.с.53) Спірна квартира складається з однієї кімнати, площею 24,5 кв.м. та кухні, з комунальними вигодами, загальною площею 46,3 кв.м.,що вбачається з довідки Ф-2 ЛКП "Під Голоском 410" (а.с.7). В квартирі зареєстровані сторони по справі , відповідно до довідки ЛКП (а.с.7). З договору дарування квартири [ADDRESS], який укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] 14 грудня 1999 року, зареєстрований в реєстрі за № 6957 вбачається, що сторони по справі уклали зазначений вище договір про те, що позивач подарував свою квартиру відповідачу безоплатно.(а.с.6). З реєстраційного посвідчення від 05 липня 2000 року,яке видане Львівським обласним комунальним підприємством "БТІ та ЕО" на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] вбачається , що відповідач оформив право власності на спірну квартиру в липні 2000 року (а.с.192 інвентарізаційної.). З показів позивача [PERSON]та його представників вбачається, що він даний договір дарування квартири у нотаріуса [PERSON] не підписував, не укладав, оскільки про те,що він ніби-то 14 грудня 1999 року уклав договір дарування квартири не знав тривалий час, оскільки в нотаріуса не отримував другого екземпляра договору ,і при підписанні якогось документа в нотаріуса йому не роз'яснювали, який саме він підписує документ. Він був стані алкогольного сп"яніння,оскільки перед тим племінник(відповідач) його напоїв спиртними напоями. При цьому він пригадує, що єдиний раз підписав якийсь документ восени 1999 року, оскільки був без верхнього зимового одягу. Будучи на порозі нотаріальної контори, нотаріус йому нічого не роз'яснювала, не зачитувала, жодних документів від нього не вимагала, дієздатність його не перевіряла, довідки в БТІ про вартість квартири він на той час не брав та на отримання такої довідки доручення від свого імені не надавав нікому. Дані покази позивача підтверджуються матеріалами справи, зокрема інвентаризаційної справи на зазначену квартиру, де на а.с.174 є замовлення на видачу довідки характеристики для дарування, яке заповнювала дружина відповідача [PERSON]; відповідно до висновку експерта від 23.01.2014 року № 6/603 (а.с.216-226) вбачається, що даний договір дарування від 14.12.1999 року та заяву на замовлення в БТІ від 17.09.1999 р. - позивач [PERSON] не підписував. Судом приймаються до уваги покази позивача та його представників в тій частині , які доповнюються письмовими доказами по справі зазначеними вище, показами експерта [PERSON] допитаного в суді, якій підтримав свій висновок. Заперечення відповідача та його представника в тій частині суд до уваги не приймає, оскільки вони є голослівними та нічим не підтверджені. З роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.2 постанови від 28.04.1978 р.№ 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" вбачається, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками,передбаченими в законі. Згідно ч.1 ст.48 ЦК УРСР- недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числи ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власнеості набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відтак, судом безспірно встановлено, що [PERSON] був протиправно позбавлений права власності на спірне нерухоме майно, непорушність якого передбачена ст. 41 Конституції України і ст.48 Закону України "Про власність" від 07.02.1991 р. Частина 1 ст.59 ЦК УРСР 1963 р. встановлює, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. На підставі наведеного вище договір дарування спірної квартири слід визнати недійсним, оскільки договір підписаний не ним, [PERSON], а іншою особою, яка намагалась підробити його підпис. Договір дарування спірної квартири від 14.12.1999 року слід визнати недійсним на підставі вимог ст.48 ЦК України в редакції 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, оскільки позивач, не мав наміру дарувати спірну квартиру, його єдину власність і єдине житло, він не підписував даного договору дарування, дана угода не відповідає вимогам закону та її слід визнати недійсною. Згідно із вимогами ст.243 ЦК України в редакції 1963 р. " за договором дарування одна сторона передає безплатно другій стороні майно у власність". Оскільки договір повинен бути підписаний особисто дарителем, а в даному випадку він такий не підписував, майно у власність позивач-відповідачу не передавав, оскільки проживав та проживає у спірному помешканні, т.к. немає іншого житла, сплачує та житло та комунальні послуги, що вбачається з долучених до справи квитанцій про оплату, а тому такий договір слід визнати недійсним. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки позивач знав про існування даного договору до 2009 року,то вона до задоволення не підлягає з наступних підстав. З матеріалів цивільної справи № 2-1551/10 р. вбачається, що позивач у квітня 2010 року звернувся з позовом до суду про визнання недійсним даного договору, який вважав, було укладено ним внаслідок помилки, після цього, як у грудні 2009 року відповідач поставив питання про його виселення з даної квартири і тільки тоді він, позивач, вперше побачив договір дарування від 14.12.1999 року, тому суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду-строк позовної давності. Позивач [PERSON], постійно проживав у спірній квартирі, оплачував за житло, комунальні послуги, був зареєстрований в даній квартирі, вважаючи себе власником,а відповідач зареєструвався у квартирі тільки у червні 2009 року, зберігаючи оригінал договору усі ці роки тільки у себе і тільки у грудні 2009 року(через 10 років) показав даний договір позивачу, залишивши його копію та вимагаючи звільнити його квартиру. Судом також встановлено, що рішенням Шевченківського райсуду м. Львова від 02.07.2010 року позов [PERSON] було задоволено, визнавши договір дарування квартири недійсним. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 30.12.2010 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02.07.2010 року було скасовано та йому було відмовлено у задоволення позовних вимог. Касаційною інстанцією рішення апеляційного суду від 30.12.2010 року залишено без змін. З даним позовом позивач звернувся до суду змінивши підставу позовних вимог, оскільки з його показів вбачається,які підтверджується письмовими доказами по справі, що позивач пригадав, що підписував єдиний раз тільки єдиний документ у приватного нотаріуса, та відповідно звернувся до Львівського державного нотаріального архіву і йому було надано для ознайомлення перший екземпляр договору дарування квартири, і коли ознайомився з даним документом, то пересвідчився, що даний договір не підписував. Відповідно, у зв"язку з визнанням судом договору дарування квартири недійсним слід скасувати реєстраційне посвідчення від 05 липня 2000 року видане Львівським обласним комунальним підприємством "БТІ та ЕО" на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Згідно вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати по справі - судовий збір 214,60 грн. та витрати за проведену експертизу в сумі 900 ,48 грн., а всього 1115 грн.08 коп.

Outcome: approved