Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] 04 серпня 2021 року звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна, мотивуючи свою заяву тим, що [INFO] помер [PERSON] , який доводиться їй дядьком. З приводу отримання спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Проте нотаріусом, під час вчинення нотаріальної дії відповідно до ч1 ст.46-1 Закону України «Про нотаріат» було встановлено, що на все нерухоме майно, належне [PERSON] у 2011 році накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майно. Обтяжувачем зазначений Жовтневий відділ ДВС Криворізького міського управління юстиції. З листа Поровського відділу державної виконавчої служби від 19.04.2021 за вих. № 8227, вбачається, що державним виконавцем вживались заходи примусового виконання, утому числі накладено арешт на все нерухоме майно боржника, відповідно до виконавчого листа №1-258 від 17.02.2011, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про конфіскацію майна [PERSON] .. Станом на 2021 рік строк зберігання виконавчого провадження завершений, тому зняти арешт не можливо. Наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про цей арешт створює їй перешкоди у реалізації прав, як власника майна. Тобто відбувається обмеження майнових прав спадкодавця, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України, а також регулюються положеннями ЗУ «Про виконавче провадження». Вказані обставини дають підстави зробити висновок про подальшу відсутність правових підстав для арешту нерухомого майна, яке за життя належало [PERSON] . Тому, ці права підлягають судовому захисту, шляхом звільнення майна з-під арешту. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 серпня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами загального провадження з призначенням підготовчого засідання та залучено третіх осіб. Відповідач представник ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ скористався своїм правом надання відзиву, подавши його через канцелярію суду 09 вересня 2021 року. В відзиві на позовну заяву зазначають, що не погоджуються із позовними вимогами, вважають їх необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Статтями 537, 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядок скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна,як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України. Таким чином відсутні правові підстави для скасування накладеного в порядку виконання арешту на майно боржника. Крім того вважає, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області не є належним відповідачем у справі. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 листопада 2021 року закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] надала клопотання про розгляд справи без її участі підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові та відповіді на відзив. Представник відповідача Сліпець С.С. подав клопотання про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи ПОКРОВСЬКИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ ПІВДЕННО-СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТРЕТСВА ЮСТИЦІЇ М.ДНІПРО вважається повідомленим належним чином про день час та місце судового засідання, будь яких клопотань від їх представників до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Позивач в позовній заяві зазначає, що [PERSON] , 1939 року народження, яка померла [INFO] , належала на праві власності квартира, що в цілому складається з трьох кімнат, житловою площею усієї квартири 43,5 кв.м, загальною площею усієї квартири 61,2 кв. м, та розташована на першому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, за адресою [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її сини [PERSON] та [PERSON] . (а.с.9) Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області від 18.02.2021, спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , 1939 року народження, яка померла [INFO] , є її син - [PERSON] , [INFO] , податковий номер: [NUMBER] , що проживає за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , в 1/2 частці спадкового майна, був її син - [PERSON] , 1971 року народження, який помер [INFO] , на день смерті проживав за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , в 1/2 частці: спадкового майна, який прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав, помер, та 1/2 частка у спадщині якого залишається відкритою. Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з: 1/3 (ОДНІЄЇ ТРЕТЬОЇ) ЧАСТКИ КВАРТИРИ, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , Відсутність обмежень, обтяжень, заборони та арешту на спадкове майно перевірено. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового майна ще не видано. Право власності на 1/6 частку квартири підлягає державній реєстрації (а.с. 10). [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданого 02 грудня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1911 (а.с.7). Померлий [INFO] , [PERSON] фактично прийняв спадщину, оскільки на день смерті проживав за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , в Ѕ частці спадкового майна, однак не оформив своїх спадкових прав, помер, та Ѕ частка у спадщини якого залишається відкритою. Згідно повідомлення ПОКРОВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ У МІСТІ КРИВОМУ РОЗІ ПІВДЕННО-СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТРЕТСВА ЮСТИЦІЇ М.ДНІПРО на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №26500578 з виконання виконавчого листа № 1-258 від 17.02.2011, виданого Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про конфіскацію майна [PERSON] . При здійснення вищевказаного виконавчого провадження державним виконавцем вживались заходи примусового виконання, у тому числі - накладено арешт на все нерухоме майно боржника. Станом на 2021 рік строк зберігання виконавчого провадження завершений (а.с.12) Згідно ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Разом з тим стаття 16 ЦК України визначає способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, серед яких відсутній такий спосіб захисту, як скасування постановлених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження постанов. Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як слідує із Постанови Великої палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 450/1411/16 у випадках, коли арешт майна проводиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, підлягає вирішенню питання щодо відповідної участі у справі відповідного територіального органу Державної фіскальної служби України. У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 299/2931/17 (провадження № 61-35013св18) також вказано, що «позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України». Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 476/112/19. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200 Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши ДФС шляхом поділу. Абзацом 4 пункту 2 постанови № 1200 встановлено, що ДПС та Держмитслужба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої ДФС у відповідних сферах діяльності. Постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року № 537 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" реорганізовано Головне управління ДФС у Дніпропетровській області шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 року № 1074 "Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією aбо ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади", розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 682-р "Питання Державної податкової служби", наказу Державної податкової служби України від 28.08.2019 року № 36 "Про початок діяльності Державної податкової служби України", наказу Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області від 03.09.2019 року №17 "Про початок діяльності Головного управління ДПС у Дніпропетровській області", листа Державної податкової служби України від 28.08.2019 № 536/7/99-00-01-01-02, Положення про Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, затверджене наказом Державної податкової служби України від 12.07.2019 року №17; Головне управління ДПС у Дніпропетровській області розпочало виконання покладених на нього Положенням про ГУ ДПС у Дніпропетровській області функцій і повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, що припиняється. Отже, з 03.09.2019 року повноваження перейшли до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДПС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (49047, м.Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а, код ЄДРПОУ 43145015). Таким чином, функції і повноваження ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДФС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ було передано його правонаступникові, а саме: Головному управлінню ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 43145015, місцезнаходження: 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а). В ході судового розгляду справи ГОЛОВНИМ УПРАВЛІННЯМ ДПС У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ не надано належних та достатніх доказів для висновку, що вони не є належним відповідачем у справі. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. В постанові Великої палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 383/493/18 вирішувалося питання про скасування арешту на майно, накладеного в порядку виконання вироку суду про конфіскацію майна за позовом засудженої особи, зроблено правовий висновок про те, що конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини перша, третя статті 49 КВК України). В даній справі суд дійшов висновку, що оскільки заявником є учасник виконавчого провадження цей спір повинен був бути розглянутий за правилами КАС України (Велика Палата Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про відмову у відкритті провадження у справі за позовними вимогами [PERSON] про скасування арешту, накладеного на майно в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна, однак помилково вказали, що такі вимоги повинні розглядатися за правилами КПК України. [PERSON] має право на звернення з такими вимогами до суду в порядку адміністративного судочинства.) В постанові Великої палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі N 643/3614/17 висловлено правовий висновок про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Пунктом 42 постанови Великої палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19 зазначено, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. В постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 563/1265/14-ц, від 16 березня 2021 року справа № 476/112/19 (які за суб`єктним складом та фактичними обставинами схожі), зроблено правовий висновок про те, що Верховним Судом також враховано, що в результаті вчинення дій з примусової реалізації майна позивачів щодо нього виникли певні права у інших осіб, які не є учасниками виконавчого провадження, відповідно виник спір про право цивільне щодо такого майна, що підлягає вирішенню у порядку позовного провадження. Враховуючи правові підстави позову, те, що предметом позову є скасування арешту з майна боржника (засудженої особи, яка померла), накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання вироку суду, приймаючи до уваги, що позов про зняття арешту з майна поданий не учасником кримінального провадження, не учасником виконавчого провадження, а спадкоємцем, який не може оформити своє право власності у порядку спадкування за заповітом, вбачається наявність спору про захист права власності, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Враховуючи правові підстави позову та те, що позов про зняття арешту з майна поданий не учасником кримінального провадження, не учасником виконавчого провадження, а спадкоємцем, який не може оформити своє право власності у порядку спадкування за заповітом, вбачається наявність спору про право власності, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У частині 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Виконавчі дії, в тому числі і зняття арешту з майна боржника, проводяться виключно по відкритому виконавчому провадженню та на підставі п. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». У відповідності до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Зважаючи на те, що виконавче провадження завершене, питання про зняття арешту з вищевказаного майна не вирішено державним виконавцем самостійно, продовження арешту майна перешкоджає позивачу у реалізації прав щодо такого майна. За правилами ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст.321 ЦК України власник має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з вищевикладеного, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не має змоги, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право власності позивача на спадкове майно, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, враховуючи, що на день постановлення рішення пройшов строк давності щодо виконання додаткового покарання, виконавче провадження закрито та знищено за закінченням терміну зберігання, порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений спосіб шляхом припинення дії відповідних обтяжень,

Outcome: approved