Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.06.2009 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою був укладений Договір довічного утримання, відповідно до умов якого остання зобов?язувалася матеріально утримувати та забезпечувати позивачку, забезпечувати надання медичної допомоги. Позивачка, у свою чергу, передала у власність відповідачці належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS]. На даний час відповідачка умови укладеного договору не виконує, у зв'язку з чим позивач [PERSON] почав надавати допомогу позивачці, купувати ліки, продукти, провів деякі ремонтні роботи у квартирі, придбав необхідні речі. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.05.2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON] договір довічного утримання розірваний, квартира була повернута у власність позивача. У подальшому 11.08.2015 року між позивачами був укладений Договір дарування квартири [ADDRESS], після чого вказана квартира перейшла у власність позивача [PERSON] Але ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2015 року заочне рішення суду було скасовано, а ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.05.2016 року позовні вимоги [PERSON] залишені без розгляду. Враховуючи те, що відповідачка продовжує систематично не виконувати умови укладеного договору довічного утримання, позивачі звертаються до суду з даним позовом, в якому просять суд розірвати Договір довічного утримання від 11.06.2009 року, стягнути з відповідачки судові витрати. 16.03.2017 року до суду надійшли заперечення відповідачки на позов. Відповідно до викладеного відповідачка заперечує проти задоволення позову, зважаючи на те, що вона належним чином виконувала умови укладеного Договору довічного утримання, надавала матеріальну та іншу допомогу позивачці, придбавала необхідні ліки, продукти. Але з 2015 року позивач [PERSON] почав перешкоджати їй виконати свої зобов'язання за Договором, звертаючись до суду із різними позовами, внаслідок чого вона на деякий час була позбавлена права власності на спірну квартиру. Відповідачка неодноразово намагалася потрапити до квартири [PERSON], але їй чинилися у цьому перешкоди, внаслідок чого вона вимушена була неодноразово звертатися до поліції. Крім того, вона почала здійснювати переказ грошових коштів поштовими переказами, але позивачка їх не отримувала. На підставі викладеного відповідачка просить у задоволенні позову відмовити повністю. 28.04.2017 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивачі просять суд розтлумачити зміст Договору довічного утримання від 11.06.2009 року; розірвати Договір довічного утримання від 11.06.2009 року; скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]; стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.09.2017 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.11.2017 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 27.09.2017 року скасовано. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.12.2017 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 03.01.2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2018 року замінено позивачку [PERSON] її правонаступником [PERSON] Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.02.2018 року задоволено клопотання представника відповідача і з П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори витребувано матеріали спадкової справи. 08.05.2018 року до суду надійшов Відзив на позов відповідачки, відповідно до якого вона просить у задоволенні позову відмовити з підстав його недоведеності. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 08.05.2018 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. 14.05.2018 року до суду надійшла відповідь на Відзив, відповідно до якого позивач вказує про невиконання умов Договору довічного утримання відповідачкою, у зв'язку з чим наполягає на задоволенні позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка та її представники у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у Відзиві на позов. Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, її представників, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 11.06.2009 року між [PERSON], з однієї сторони, та відповідачкою [PERSON], з другої сторони, був укладений Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Іваненко Р.С. Відповідно до п. 1 вказаного Договору позивачка (відчужувач) зобов"язується передати, а відповідачка (набувач) зобов"язується прийняти у власність належну відчужувану квартиру [ADDRESS] на умовах, встановлених цим Договором. У зв?язку із посвідченням Договору довічного утримання, 11.06.2009 року нотаріусом було накладено заборону на відчуження вказаної вище квартири до припинення та розірвання Договору довічного утримання. Згідно із умовами договору [PERSON] зобов'язується довічно утримувати [PERSON], у тому числі забезпечувати харчуванням, необхідною допомогою, яке щомісячно може мати грошовий еквівалент та оцінений сторонами у розмірі 600, 00 грн. Крім того, набувач зобов'язалася щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені. До оплачуваних комунальних послуг належать: плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (гаряча та холодна вода) та електроенергія в обсязі до 150 кВт, абонентська плата за телефон (крім міжнародних і міжміських розмов) та за послуги соціального пакету кабельного телебачення. Набувач має право передавати гроші за вказані вище комунальні послуги безпосередньо відчужувану для їх оплати останнім. У випадку отримання відповідних коштів відчужував несе відповідальність за сплату вказаних комунальних послуг у розмірі отриманих ним коштів. Також набувач зобов'язується здійснити поховання відчужувача квартири після смерті відчужувача. Як встановлено договором, грошове утримання повинно виплачуватись, починаючи з моменту укладення Договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця поштовим переказом з доставкою додому. Сума грошового утримання підлягає індексації у порядку, встановленому чинним законодавством. Непроведення індексації у випадку, якщо про це не було заявлено відчужувачем, не вважатиметься істотним порушенням умов договору. Одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 40000, 00 грн., які відчужував отримав повністю від набувача при підписанні цього договору. Як передбачено договором, відчужував засвідчує, що визначене сторонами грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та достатнього життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме подальшого перегляду сторонами умов договору. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.05.2015 року Договір довічного утримання від 11.06.2009 року розірвано. 11.08.2015 року між [PERSON] та позивачем [PERSON] був укладений Договір дарування квартири [ADDRESS], відповідно до умов якого право власності на квартиру набув [PERSON] Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2015 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.05.2015 року скасовано. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.05.2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання залишено без розгляду. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.10.2016 року рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на вказану квартиру на [PERSON] скасовано, витребувано у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. За заявою [PERSON] 06.12.2017 року у П'ятнадцятій Київській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу після смерті [PERSON] У своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд розірвати Договір довічного утримання від 11.06.2009 року, зважаючи на те, що протягом тривалого часу відповідачка умови Договору не виконує. Так, при розгляді справи встановлено, що у період часу з 11.06.2009 року по січень 2016 року відповідачкою [PERSON] повністю виконувалися зобов'язання за Договором довічного утримання від 11.06.2009 року. Даний факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і був доведений належними письмовими доказами. Так, на виконання п. 9 Договору відповідачкою перед укладенням оспорюваного договору було сплачено [PERSON] грошові кошти у розмірі 40000, 00 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] від 11.06.2009 року. Крім того, відповідачка щомісячно, провідуючи [PERSON], на виконання п. 7 Договору передавала останній грошові кошти у розмірі 600, 00 грн., що підтверджується письмовими розписками [PERSON] за період з 2009 року по січень 2016 року; квитанціями про оплату комунальних послуг за весь період дії договору; фіскальними чеками про купівлю [PERSON] продуктів харчування, медичних препаратів та інших побутових товарів за весь період дії договору довічного утримання з 11.06.2009 року по 13.12.2015 року. Також на виконання умов Договору 05.12.2010 року, у зв'язку з погіршенням стану здоров'я [PERSON], відповідачка найняла особу для постійного догляду за [PERSON], що підтверджується відповідним договором від 05.12.2010 року. Також факт належного виконання відповідачкою зобов'язань за договором від 11.06.2009 року підтверджується і показами свідків, допитаних у судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] пояснила, що вона знайома [PERSON] понад 15 років. Вона часто допомагала останній у здійсненні догляду за [PERSON], вони разом провідували [PERSON], привозили їй воду, продукти харчування, необхідні ліки, їжу. Стосунки між вказаними особами були дуже гарними. У 2016 році вони разом приїхали до квартири [PERSON], але двері їм ніхто не відчинив. Незважаючи на те, що у [PERSON] були ключі від вхідної двері квартири, але попасти вони не змогли, так як замки були замінені. Весь період, коли вони відвідували [PERSON] (з 2009 по 2015 роки) у квартирі абсолютно нічого не змінилося, стан квартири був такий самий, як і до підписання договору. Свідок [PERSON] пояснив, що він є сином відповідачки. Йому відомо, що батьки здійснювали догляд за [PERSON], завжди возили їй продукти харчування, готували їжу, придбавали ліки. У 2016 році він разом з мамою їздив до квартири [PERSON] Коли вони приїхали, то не змогли попасти до квартири. Ще декілька разів він їздив з мамою до квартири. Останній раз вони приїхали, двері їм не відчинили, їх ключ до замків не підходив, тоді мама викликала працівників поліції, аварійної служби, за допомогою яких вони змогли попасти до квартири. В квартирі знаходилась якась жінка,через деякий час приїхали [PERSON] та його представник, вони забороняли матері спілкуватися з [PERSON] Свідок [PERSON] у суді пояснив, що він є чоловіком відповідачки. Після укладення договору 11.06.2009 року вони здійснювали догляд за [PERSON] Вони приблизно 2 рази на місяць відвідували [PERSON], привозили їй ліки, продукти харчування, готову їжу, господарські речі, 1 раз на місяць вони передавали їй грошові кошти у розмірі 600, 00 грн. Наприкінці 2015 року вони дізналися про існування судового рішення про розірвання договору довічного утримання і з того часу вони вже не мали можливості виконувати зобов'язання за договором, так як їм чинилися перешкоди, телефон був відключений, двері квартири ніхто не відчиняв, їх ключ не підходив, замки замінені, грошові перекази [PERSON] також не отримувала. Вищенаведені обставини свідчать про те, що відповідачкою [PERSON] обов'язки за Договором довічного утримання від 11.06.2009 року виконувалися у повному обсязі до січня 2016 року, у подальшому їх виконання було припинено через обставини, що виникли не з вини відповідачки, а через дії, що вчинялися третіми особами. Так, при розгляді справи встановлено, що неодноразово відповідачка [PERSON] не мала можливості потрапити до квартири, що підтверджується як поясненнями відповідачки, так і показами свідків, а також письмовими доказами у справі, зокрема, листом Управління патрульної поліції у м. Києві від 17.08.2017 року про те, що 06.04.2017 року на спецлінію "102" звернулася [PERSON] із повідомленням про те, що в її квартирі [ADDRESS] знаходяться невідомі особи, які змінили вхідні замки, у зв'язку з чим на місце події був направлений автопатруль, за результатами виїзду були складені відповідні матеріали та передані для подальшого провадження до Деснянського УП ГУНП в м. Києві. Також слід зазначити, що суд розцінює, як перешкоди у здійсненні відповідачкою своїх зобов'язань за договором з боку [PERSON], і неодноразове звернення позивача [PERSON] та [PERSON] із різними позовами до суду. Так, за період з початку 2015 року по жовтень 2017 року позивачем було подано до суду більше 10 позовів до [PERSON] щодо розірвання договору довічного утримання, визнання договору довічного утримання недійсним, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру судових рішень та сайту Судова влада. Крім того, починаючи з 2016 року, до квартири [ADDRESS] були заселені невідомі особи; замінені замки на вхідних дверях та відключений дзвінок, що призвело до того, що відповідачка не мала можливості попасти до квартири, а працівники "Укрпошти" не мали змоги вручити [PERSON] грошові перекази; був відключений стаціонарний телефон; позивач [PERSON] зареєструвався у спірній квартирі; при візитах відповідачки до квартири № 130 позивач влаштовував сварки та скандали, погрожував, не давав можливості поспілкуватися з [PERSON] Дані факти знайшли своє підтвердження у судовому засіданні були доведені належними доказами. Як встановлено при розгляді справи, при укладенні оспорюваного Договору від 11.06.2009 року сторонами [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості, що повністю відповідали потребам [PERSON] та, як наслідок, були зазначені в умовах договору. Крім того, 11.06.2009 року до укладення Договору довічного утримання [PERSON] підписала "Паспорт до Договору довічного утримання", в якому власноручно поставила підписи про те, що погоджується з тим, що договір укладається на умовах ренти, а також про те, що він передбачає передачу права власності, залишаючи право користування квартирою до кінця життя [PERSON] Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає у власність другій стороні (набувачеві) у власність жилий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов?язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. За правилами ст. 749 ЦК України сторони, укладаючи договір довічного утримання, повинні визначити всі види матеріального забезпечення, обсяг, способи та форми. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності. Так, пунктом 9 Договору передбачено, що одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 40000, 00 грн., які відчужувач отримав повністю від набувача при підписанні договору. Факт отримання одноразового грошового утримання підтверджується розпискою [PERSON] від 11.06.2009 року. Таким чином, укладений між [PERSON] та [PERSON] договір від 11.06.2009 року повністю відповідав як вимогам діючого законодавства, так й інтересам [PERSON] Що стосується доводів позивача про те, що саме він здійснював належний догляд за [PERSON], то слід зазначити наступне. На підтвердження своїх доводів позивачем були надані копія довідки Пенсійного фонду, копії рахунків за житлово-комунальні послуги, копії попередження Київенерго, копії рахунків ПАТ "Укртелеком", копію акту ЖЕК-306. В акті ЖЕК-306 від 20.11.2014 року вказано про те, що квартира знаходиться в антисанітарійному стані, технічно потребує ремонту, в кімнатах дуже багато бруду, який не прибирається, меблі розбиті та паламані, пенсіонерка-інвалід, яка потребує повсякденного догляду, дуже погано ходить, ліва рука не працює багато років. Але слід зазначити, що працівники ЖЕК-306, якими складався акт, не є працівниками органу соціального захисту населення та не увпоноважені на встановлення умов проживання, оскільки обстеження умов проживання осіб відноситься до повноважень інспектора районного відділу соціального захисту та складається за формою, затвердженою наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 28.04.2004 року № 95. Крім того, відповідно до постанови КМУ від 22.06.1999 року № 1109 "Про затвердження Положення про державний санітарно-епідеміологічний нагляд в Україні" санітарно-епідеміологічний нагляд не покладено на житлово-комунальні контори. Також до повноважень ЖЕКу не входить встановлення інвалідності, визначення групи інвалідності та стану здоров'я людини - мешканця багатоквартирного будинку, що знаходиться на обслуговуванні ЖЕКу-306. Такі повноваження, відповідно до наказу МОЗ України від 05.09.2011 року № 561 "Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності" мають фахівці медико-соціальних експертних комісій. При цьому слід звернути уваги, що відповідно до п. 3 Договору дарування від 11.08.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], квартира [ADDRESS] не має недоліків, які є небезпечними, а всі комунікації у порядку. Також під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] після отримання від [PERSON] єдиноразової грошової оплати у розмірі 40000, 00 грн. при підписанні оспорюваного Договору, придбала квартиру, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.03.2017 року. Як зазначає позивач у своїх позовних вимогах, [PERSON] уклала оспорюваний договір довічного утримання у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, при цьому слід зазначити, що [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS]. Крім того, під час розгляду справи встановлено, що під час дії договору та свого життя [PERSON] жодного разу не зверталася до відповідачки чи до інших осіб з приводу розірвання договору чи його зміни, а також не було від неї жодних вимог щодо додаткового утримання чи догляду, збільшення сум на утримання та інше. Як було встановлено судом, утримання та допомога для [PERSON] з боку відповідачки [PERSON] протягом дії договору жодного разу не скорочувалася, а навпаки відповідачка надавала допомогу та утримання [PERSON] у більшому обсязі, ніж передбачено умовами Договору довічного утримання, зокрема, приготування їжі, проведення деяких ремонтних робіт, привітання з днем народження тощо. Що стосується посилання позивача на важкий стан здоров'я [PERSON], то слід зазначити, що на момент укладення договору остання вже мала проблеми із здоров'ям, що підтверджується як письмовими доказами у справі, так і показами свідків у суді, але при цьому жодних доказів того, що стан здоров'я [PERSON] за період з момент укладення договору і до її смерті значно погіршився, надано суду не було. Посилання позивача у своєму Відзиві на позов на те, що відповідачкою письмові докази сфабриковані, судом до уваги не приймаються, оскільки належних доказів на підтвердження своїх тверджень позивачем надано не було, а факт дотримання відповідачкою умов укладеного договору знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Згідно із ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої сторони, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов?язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Відносини, які виникли при укладенні договору довічного утримання, направлені на підтримання належного рівня матеріального забезпечення і є правовою формою забезпечення непрацездатних громадян, що закріплюється умовами договору. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Предметом доказування у даному спорі є виконання чи невиконання умов договору зі сторони відповідачки з моменту укладання даного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для розірвання договору довічного отримання, відповідачкою умови оспорюваного Договору виконувались у повному обсязі. Крім того, суд під час розгляду справи встановив, що [PERSON] в односторонньому порядку на початку 2016 року почала відмовлятися від деяких умов договору довічного утримання, а в силу положень ст. 755 ЦК України одностороння відмова відчужувача від договору довічного утримання не є підставою для його розірвання, тому правових підстав для задоволення позову немає. Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, з урахуванням встановлених по справі обставин, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про розірвання договору довічного утримання та скасування державної реєстрації не має, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. Що стосується позовних вимог про тлумачення про розтлумачення змісту договору, то слід зазначити наступне. Згідно із ч. 1, 2, 3 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Враховую те, що у своїх позовних вимогах [PERSON] не конкретизував, в якій саме частині договір довічного утримання підлягаю тлумаченню, суд вважає дані позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed