Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

В провадженні Веселівського районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого: Відповідно до укладеного договору № 2РХКР120020676 від 22.10.2007 року [PERSON] (далі - Відповідач) 22.10.2007 року отримав кредит у розмірі 5506.10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5.04 % на рік та суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", у зв'язку з чим, на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (надалі - Банк), про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк", який додається до позовної заяви. 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, порушуючи норми чинного законодавства України та Умови вказаного Договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, Відповідач станом на 20.08.2014 року має заборгованість - 40690,37 грн., яка складається з наступного: - 201,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2808,06 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 37680,38 гри. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 7069.56 грн, яка була задоволена судовим наказом Веселівського районного суду Запорізької обл. від 15.07.2008 року з Відповідача - [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", різниця становить - 33620,81 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). - 1681.04 грн. - штраф (процентна складова). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 35801,85 грн. та стягнути з відповідача на його користь витрати пов'язані із судовим збором у розмірі 358, 02 грн. Представник позивача 04.12.2014 року подав заяву, в якій просить розглянути цивільну справу за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за відсутності представника позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає. У разі неявки в судове засідання відповідача, проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Крім того, він звертає увагу на те, що відповідно виписки останній платіж сплачено відповідачем 07.10.2011 року. Строк позовної давності сторонами збільшено до 5 років (п.5.5. Кредитного договору). Таким чином, строк позовної давності Банком не пропущений. До того ж, 15.07.2008 року Веселівським районним судом видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за цим кредитним договором. Відповідач, отримавши копію судового наказу, не оскаржував судове рішення по справі. Судовий наказ набрав законної сили 30.07.2008 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрано законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті ж самі особи. У зв'язку з тим, що до теперішнього часу заборгованість Відповідачем не погашена в повному обсязі, позивач знову звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599 - 601, ст. ст. 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Представник відповідача надав Веселівському районному суду 23.12.2014 року заперечення проти позову, в якому відмічає наступне: Позовні вимоги позивача засновані на умовах Кредитного договору №ZPXRF120020676 від 22 жовтня 2007 року укладеному між відповідачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». За умовами Договору був виданий строковий кредит в сумі 5506,10 гривень на строк 18 місяців з 22.10.2007 року по 21.04.2009 року. В позовній заяві позивач визнає, що відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати. Позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. В зв'язку з невиконанням позичальником умов Договору. 28.06.2008 року ПАТ «ПриватБанк» звертався до Веселівського районного суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості. Зазначену обставину позивач визнає у позовній заяві. В заяві від 28.06.2008 року про видачу судового наказу позивач визначив розмір вимог в сумі 7069,56 гривень, в тому числі 5506,10 гривень заборгованість за кредитом, 154,00 заборгованість по процентам за користування кредитом, 1321,44 гривень заборгованість по комісії за користування кредитом, 88,02 гривень пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Веселівським районним судом заяву було задоволено в повному обсязі,- видано судовий наказ від 15.07.2008 року у справі № 2-н-180/2008. Вказане судове рішення відповідачем виконано в повному обсязі, що фактично не заперечує позивач. Виходячи з правової позиції висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-167цс16 (постанова від 12.11.2014 року), він вважає, що позивач звернувся до суду з позовом за межами строку позовної давності, що обґрунтовує наступним: згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або при особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення, яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язкової для всіх судів України. Право на позов виникло у позивача з часу несплати чергового платежу - з 21.11.2007 року (згідно розрахунку). 28.06.2008 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, тим самим перервавши перебіг строку позовної давності. Таким чином, після задоволення судом заяви та видачі судового наказу 15.07.2008 року, перебіг строку позовної давності почався заново (ч.3 ст. 264 ЦК України), з моменту набуття ним чинності 30.07.2008р. Таким чином, перебіг 5 річного строку позовної давності приходився на 31.07.2013 року, а згідно матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом в жовтні 2014 року, тобто за межами строку позовної давності. Посилання позивача на дату здійснення відповідачем останнього платежу 07.10.2011 року в сумі 7069,56 гривень, як на дії щодо визнання боргу та як на підставу переривання терміну позовної давності є безпідставними, так як зазначений платіж зроблений ним на виконання судового наказу від 15.07.2008 року у справі № 2-н-180/2008, виданого Веселівським районним судом в порядку примусового виконання. До того ж відповідач обгрунтовано вважає, що сплативши зазначені кошти він в повній мірі виконав свої зобов'язання перед банком і більше не має перед ним ніяких заборгованостей і про інші борги перед банком йому нічого не було відомо до моменту звернення банку до суду з даним позовом, тому зазначеними діями відповідач не міг визнавати заборгованість про яку не знав. На підставі викладеного просить суд на задоволенні позивних вимог відмовити повністю. Вивчивши матеріали справи, враховуючи думки сторін, суд відмічає наступне. Сторони визнали, що між ними було укладено кредитний договір. Відповідно до укладеного договору № 2РХКР120020676 від 22.10.2007 року, позивач - надав кредит у розмірі 5506,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач - повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячні платежі) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати відповідно до Умов Договору. У постанові від 12 листопада 2014 року судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вказано, що згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента. В ст. 509 ЦК України вказано, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язання. 15.07.2008 року Веселівським районним судом Запорізької області був виданий наказ, відповідно до якого суд наказує стягнути з [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість у розмірі 7069 грн. 56 коп. за кредитним договором. 07.10.2011 року Віділ державної виконавчої служби ВРУЮ виніс постанову про закінчення виконавчого провадження судового наказу № 2-н-180/08 виданого 30.07.2008 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «Приват Банк» 7069, 56 грн., заборгованість та 40,50 грн. судових витрат. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення, яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка відповідно до положень частини першої статті 3607 ЦПК України, є обов'язкової для всіх судів України. Право на позов виникло у позивача з часу несплати чергового платежу - з 21.11.2007 року (згідно розрахунку). 28.06.2008 року позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, тим самим перервавши перебіг строку позовної давності. Таким чином, після задоволення судом заяви та видачі судового наказу 15.07.2008 року, перебіг строку позовної давності почався заново (ч.3 ст. 264 ЦК України), з моменту набуття ним чинності 30.07.2008р. Таким чином, перебіг 5 річного строку позовної давності приходився на 31.07.2013 року, а згідно матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом в жовтні 2014 року, тобто за межами строку позовної давності. Посилання позивача на дату здійснення відповідачем останнього платежу 07.10.2011 року в сумі 7069,56 гривень, як на дії щодо визнання боргу та як на підставу переривання терміну позовної давності є безпідставними, так як зазначений платіж зроблений ним на виконання судового наказу від 15.07.2008 року у справі № 2-н-180/2008, виданого Веселівським районним судом в порядку примусового виконання. Виходячи з правової позиції висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-167цс16 (постанова від 12.11.2014 року), позивач звернувся до суду з позовом за межами строку позовної давності, що обґрунтовую наступним: згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У зв'язку зі спливу терміну позовної давності, суд вважає відмовити у задоволенні даного позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed