Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

В травні 2014 року ТОВ „Кредитні ініціативи" звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 647 872 грн. 01 коп. Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що внаслідок укладення договорів факторингу ТОВ „Кредитні ініціативи" набуло статусу нового кредитора за договором №2402/1207/71-043 від 04.01.2008 року, позичальником якого є [PERSON] Відповідач [PERSON] є поручителем за договором поруки, який був укладений в забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] Останній неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 01.04.2014 року має прострочену заборгованість в розмірі 647 872 грн. 01 коп. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2014 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі ТОВ „Кредитні ініціативи", посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати дане рішення суду та ухвалити нове рішення про стягнення заборгованості за кредитом за період з 25.01.2011 року по 01.04.2014 року по процентам та пені. Апелянт категорично не погоджується із висновком суду про те, що ТОВ „Кредитні ініціативи" не має права на звернення до суду з даним позовом, зазначаючи, що в матеріалах справи маються два договори факторингу, згідно з якими ТОВ „Кредитні ініціативи" набуло статусу кредитора за договором, позичальником по якому є [PERSON] Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до суми боргу повторно включена заборгованість по кредиту, яка вже стягнута судовим рішенням, що призведе до подвійного стягнення; що захист прав позивача можливий лише шляхом заміни сторони боржника у виконавчому провадженні з ПАТ „Сведбанк" на ТОВ „Кредитні ініціативи", а не шляхом подання окремого позову. Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04 січня 2008 року між ВАТ „Сведбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2402/1207/71-043, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 42 300 доларів США на строк по 04 січня 2038 року включно за сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,9 % річних за весь строк користування кредитом. В забезпечення виконання взятих зобов'язань, що випливають з даного кредитного договору, 04 січня 2008 року між ВАТ „Сведбанк" був укладений договір поруки №2402/1207/71-043/Р-1, відповідно до якого поручитель [PERSON] взяла на себе зобов'язання відповідати по зобов"язанням [PERSON] 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» уклали договір факторингу № 15 (його копія на а.с. 17-30). Згідно з цим договором, ПАТ «Сведбанк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» свої права вимоги по кредитних договорах, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, на умовах «як є», у зв'язку з чим останнє отримало право нараховувати боржникам, як новий кредитор, проценти, комісії, штрафні санкції, інші обов'язкові платежі тощо, а також права грошової вимоги нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісії, штрафних санкцій, інших обов'язкових платежів тощо. Всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, в тому числі за договорами забезпечення, стають дійсними для ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та вважаються такими, що надані останньому у розрахункову дату одночасно з відступленням права вимоги. У цьому договорі зазначено, що наступне відступлення права вимоги заборгованості, що є предметом даного договору, допускається виключно за умови отримання ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» від ПАТ «Сведбанк» попереднього письмового дозволу спостережної ради ПАТ «Сведбанк». У договорі також зазначено, що загальна сума прав вимоги, що відступається, визначається у день передачі, який є днем укладення цього договору, по акту прийому-передачі реєстру заборгованості боржників. Також у цьому договорі зазначено, що він набирає чинності з моменту його підписання й діє до повного його виконання сторонами. У свою чергу, в цей же день - 28.11.2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи» уклали договір факторингу (його копія на а.с.8-16). Згідно з цим договором, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права вимоги по кредитних договорах, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, на умовах «як є», у зв'язку з чим останнє отримало право нараховувати боржникам, як новий кредитор, проценти, комісії, штрафні санкції, інші обов'язкові платежі тощо, а також права грошової вимоги нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісії, штрафних санкцій, інших обов'язкових платежів тощо. Всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, в тому числі за договорами забезпечення, стають дійсними для ТОВ «Кредитні ініціативи» та вважаються такими, що надані останньому у розрахункову дату одночасно з відступленням права вимоги. У договорі також зазначено, що загальна сума прав вимоги, що відступається, визначається у день передачі, який є днем укладення цього договору, по акту прийому-передачі реєстру заборгованості боржників. Факт переходу за цим договором до ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги заборгованості [PERSON] за укладеним ним з ПАТ «Сведбанк» кредитним договором підтверджено витягом з реєстру відповідного змісту (а.с.37). Суд першої інстанції безпідставно не визнав вказаний витяг належним доказом переходу до позивача права вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів. Невірним є також висновок суду першої інстанції про те, що захист прав позивача можливий лише шляхом заміни сторони боржника в виконавчому провадженні з ПАТ „Сведбанк" на ТОВ „Кредитні ініціативи", оскільки у виконавчому провадженні останні не є боржниками, вони є кредиторами. Крім того, відповідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язання в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122 цс 13, і яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Позивачем доведено у суді обізнаність відповідачів [PERSON], [PERSON] про наявність договору про відступлення права вимоги та заміну кредитора. Так, в матеріалах справи мається рекомендований лист ТОВ „Кредитні ініціативи" №S20/КІ від 16.04.2014 року, в якому відповідачі повідомляються про заміну кредитора, допущенні порушення умов кредитного договору та необхідність їх усунення (а.с.61-64). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання. Наявність судових рішень про стягнення боргу за інші періоди невиконання боржником зобов'язання й відкриття виконавчого за цими рішенням за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. За матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 серпня 2011 року з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ТОВ „Сведбанк" було стягнуто 41 103, 96 доларів США та 36 088 грн. 54 коп. боргу, який виник станом на 01.01.2011 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачами не доведено, що зобов'язання за кредитним договором виконано ними реально і повернуто кредитору всі належні суми. З наданого апеляційному суду розрахунку вбачається, що відповідачі мають заборгованість за період з 01 січня 2011 року по 01 квітня 2014 року по сплаті процентів в розмірі 12978.48 доларів США та заборгованість по пені за цей час в розмірі 239669.02 грн. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік. Таким чином, апеляційний суд вважає, що з позовними вимогами про стягнення пені за три роки погодитися не можна, оскільки відповідно до вимог вищевказаного закону з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума пені за один рік, яка становить 74683.37 грн., згідно розрахунку позивача. Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки (пені) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зважаючи на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що частина третя ст.551 ЦК України та частина четверта ст.10 ЦПК України дає право суду зменшити розмір визначеної позивачем неустойки, враховуючи при цьому, занадто високий її розмір, порівняно зі збитками позивача, який останній зазнав від прострочення виконання зобов'язання, ступінь виконання зобов'язання боржниками, не лише майнові, а також і інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу, та визначити її розмір в сумі 50000 грн. За викладених обставин, з відповідачів на користь ТОВ „Кредитні ініціативи" підлягає стягненню заборгованість по сплаті процентів в розмірі 12978.48 доларів США за період з 01 січня 2011 року по 01 квітня 2014 року та неустойка в розмірі 50000грн. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України № 6-100 цс 14 від 03.09.2014 року. На підставі до ст. 88 ЦПК України з кожного із відповідачів на користь ТОВ „Кредитні ініціативи" підлягає стягненню по 1038 грн.50 коп. у відшкодування судових витрат.

Outcome: partial