Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач, особисто та в інтересах неповнолітнього сина - [PERSON] та неповнолітньої доньки - [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просить зобов`язати останніх усунути їй, неповнолітньому [PERSON] , неповнолітній [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 27.09.2012 року по 19.12.2018. У даному шлюбі у них народилося двоє дітей - син [PERSON] та донька [PERSON] . Перебуваючи у шлюбі, вони проживали сім`єю у квартирі [ADDRESS] , яка на праві власності належить відповідачам. У даній квартирі було зареєстровано постійне місце проживання їхніх дітей. Натомість її місце проживання після одруження було зареєстровано у належному чоловіку житлове будинку у с. Воля [PERSON] , з метою отримання субсидій для оплати комунальних послуг в квартирі. Однак даний будинок непридатний для проживання. Чоловік завжди обіцяв, що зареєструє її у квартирі, але постійно відтягував оформлення документів. Після розірвання шлюбу, чоловік почав виносити її речі на вулицю, тому вона змушена була переїхати разом з дітьми на квартиру, яку винайняла. Зазначає, що офіційно працює в м. Дрогобичі, син [PERSON] навчається у 2-В класі Дрогобицького ліцею ДМР, а дочка [PERSON] відвідує Заклад дошкільної освіти № 20 «Верховинка» у м. Дрогобич, тому для матеріального забезпечення дітей та якнайкращого розвитку їх здібностей, орендує житло у м. Дрогобич. Свого власного житла, де б могла проживати та зареєструвати своє та дітей місце проживання, вона не має. Водночас відповідач - [PERSON] не тільки не бере участь у вихованні дітей, він також не забезпечує їх матеріально. Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 07.11.2018 визначено стягувати з [PERSON] на її користь на неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку. Однак, станом на даний час у відповідача наявна заборгованість більше 15 тис. гривень. У зв`язку із скрутою, несплатою відповідачем аліментів, хотіла вселитися квартиру, де зареєстровані діти та відповідно мають право користуватися житлом, як і вона, як мати, на утриманні якої вони перебувають. Але чоловік не відчиняє двері, заблокував її номер у телефоні, відмовляється з нею спілкуватися. Крім того, вона дізналась, що відповідачі звертаються до сусідів з проханням підписати акт про фактичне непроживання дітей у квартирі з метою позбавити їх реєстрації постійного проживання та користування житлом. Беручи до уваги ігнорування її законних вимог, намір відповідачів позбавити своїх дітей житла, вона звернулася до Дрогобицького відділу РВП ГУНП у Львівській області. Однак, згідно отриманої відповіді правоохоронного органу від 16.08.2021 не виявлено ознак будь-якого злочину передбаченого КК України, а тому вона звернулась до суду з даним позовом. Процесуальні дії вчинені судом. 02.09.2021 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 20.09.2021 та 27.09.2021. Ухвалою від 02.09.2021 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження 28.09.2021. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 28.09.2021 представником відповідача [PERSON] адвокатом Гринда Р.М. подано відзив на позовну заяву. 12.10.2021 представником відповідача [PERSON] адвокатом Гринда Р.М. подано клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи - [PERSON] 19.10.2021 позивачем подано відповідь на відзив. 09.11.2021 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті на 30.11.2021. Відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Гринда Р.М. про залучення до участі в справі в якості третьої особи - [PERSON] . Обставини справи встановлені судом. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.09.2013 та № [NUMBER] від 26.07.2016 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а.с. 5-6. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19.11.2018 розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, а.с. 8. Крім того, згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.11.2018 з відповідача стягують аліменти на дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а.с. 9. Станом на 30 червня 2021 заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 15345,44 грн, про що свідчить лист Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області, а.с. 10. Неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані на [ADDRESS] . Позивач [PERSON] зареєстрована з 04.01.2013 на [ADDRESS] , (копія паспорта, а.с. 4, зворот). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №272326527 від 29.08.2021 квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить відповідачам [PERSON] та [PERSON] (по Ѕ частці), а.с. 7. Неповнолітній син сторін по справі - [PERSON] , [INFO] навчається у 2-в класі початкової школи Дрогобицького ліцею, а неповнолітня [PERSON] , [INFO] відвідує заклад дошкільної освіти №20 «Верховинка», а.с. 11-12. Згідно з довідкою МСЕК серії 12ААБ № 296330, відповідачці [PERSON] встановлено І групу інвалідності, підгрупи "А" загального захворювання, із потребою стороннього догляду, який, зокрема здійснює її матір - [PERSON] , [INFO], а.с. 69-70. Доводи учасників справи. Представник позивача - адвокат Партика О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті та змісту відповідають викладених у позовній заяві обставинам. Просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіславши суду заяву в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача - [PERSON] позову не визнав з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити в позові. Представник третьої особи - [PERSON] позов в частині вселення дітей до батька підтримав, однак в частині вселення матері заперечив з тих підстав, що батько та мати мають рівні права щодо дітей. Позиція суду. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення її учасників суд доходить до висновку про таке. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Такій нормі Основного Закону кореспондують положення ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, за якими ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст. ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу зазначених норм та з урахування практики Європейського суду з прав людини слідує, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом встановлено, що у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані разом з батьком - відповідачем по справі - в квартирі [ADDRESS] , яка на праві спільної частково власності належить йому та відповідачці [PERSON] . Позивачка - мати дітей [PERSON] зареєстрована у житловому будинку на [ADDRESS] , який згідно інформаційної довідки №279672771 від 17.10.2021 належить - [PERSON] , а.с. 65. З пояснень наданих в судовому засіданні представниками сторін, судом встановлено, що до моменту розірвання шлюбу з відповідачем позивачка, через конфлікти з відповідачем [PERSON] , добровільно залишила житло - квартиру [ADDRESS] . Після розірвання їхнього шлюбу між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дітей, зокрема з позивачкою [PERSON] в орендованій квартирі в м. Дрогобичі Львівської області. Стаття 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Правовою підставою звернення позивачки з даним позовом до суду було те, що у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, яке виникло внаслідок несплати відповідачем аліментів дітям, понесенням додаткових витрат для забезпечення дітям належного фізичного, розумового та духовного розвитку, а також внесенням щомісячної плати за оренду квартири вирішила вселитись з дітьми в квартиру [ADDRESS] , позаяк діти є зареєстрованій у ній та мають право користування нею. Однак, відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди в такому намірі. Намагання вирішити даний спір добровільно не дав результатів. Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини). Позбавлення малолітньої дитини права користування житловим приміщенням може мати місце лише за наявності попереднього дозволу органу опіки та піклування. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Так, на підставу позовних вимог представник позивача вказує на те, що позивач з відповідачем та їхніми дітьми спільно проживали у квартирі [ADDRESS] , однак у 2018 році у них почали виникати конфлікти, які власне призвели до розірвання шлюбу та залишення нею та дітьми спірної квартири. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, з врахуванням відсутності заперечень зі сторони відповідачів в частині вселення неповнолітніх дітей у спірне житло, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову в частині вселення неповнолітніх дітей в квартиру [ADDRESS] , співвласником якої є їхній батько - відповідач [PERSON] з огляду на те, що з моменту свого народження діти були зареєстровані та тривалий час проживали у вказаній квартирі, а тому набули та зберегли за собою право користування спірним житлом. А сама по собі наявність конфліктних відносин між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] не може слугувати підставою для невиконання останніми своїх обов`язків щодо забезпечення, зокрема житлових інтересів своїх дітей. Що стосується позовних вимог в частині вселення позивачки у спірну квартиру, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Частиною 1 ст. 242 ЦК України визначено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, ч. 1 ст. 141 СК України. За змістом ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Доводи представника позивача про необхідність вселення позивачки у спірну квартиру разом з неповнолітніми дітьми з огляду на те, що вона є їхнім законним представником не заслуговують уваги з врахуванням зазначених вище норм права, якими зокрема встановлено рівність прав обох з батьків бути законними представниками своїх дітей. Крім того, слушними є доводи представника відповідача про те, що позивач не є зареєстрована у спірній квартирі, не є членом сімї відповідачів, а також враховуючи технічну характеристику спірної квартири, яка є двохкімнатною із загальною площею 50 кв.м. та постійне проживання у ній відповідачки [PERSON] , якій зокрема встановлено І групу інвалідності, підгрупи "А" загального захворювання та яка потребує стороннього догляду, який здійснює її матір - [PERSON] , [INFO], відтак її вселення у дане житло призведе до порушення права відповідачів, закріпленого в ст. 41 Конституції України. Більше того, необґрунтованими є і твердження позивачки про те, що внаслідок скрутного матеріального становища (наявність заборгованості по аліментах) та неможливість її проживання за адресою своєї реєстрації, наявні підстави для її вселення у квартиру відповідачів, з огляду на відсутність будь якої правової норми на підтвердження даної обставини. Однак, з врахуванням вимог ст. 4 ЦПК України суд вважає за доцільне роз`яснити позивачці, що з метою захисту порушеного права та законного інтересу дітей, яке пов`язане з несплатою відповідачем аліментів, внаслідок якої утворилась заборгованість остання вправі звернутись до суду з позовом про стягнення пені по аліментах, або ж звернутись до правоохоронних органів в порядку кримінального судочинства. Крім того, зважаючи на пояснення надані в судовому засіданні представником позивача про те, що між позивачкою та відповідачем наявні конфліктні відносини (факт звернення позивачки до правоохоронних органів), відтак її вселення у спірну квартиру з огляду на те, що місце проживання дітей визначено саме з нею, жодним чином не забезпечить найкращих інтересів дітей, а навпаки призведе до травмування останніх. Разом з тим, суд вважає за доцільне роз`яснити сторонам право позивачки безперешкодно у будь який час відвідувати дітей, з метою безпосередньої участі у їх вихованні та догляді. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] , позаяк відповідач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на користь позивачки слід стягнути понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 454 грн.

Outcome: approved