Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом , в якому просить розірвати договір № 4843 від 12 серпня 2016 року про виготовлення та доставку металопластикових конструкцій укладений між ним та [PERSON]; стягнути з відповідача на його користь матеріальний збиток у розмірі 7920,55 гривень; стягнути з відповідача на його користь неустойку у розмірі 982,10 гривень; стягнути з відповідача на його користь моральний збиток у розмірі 1500,00 гривень. На обґрунтування позову зазначено, що 12 серпня 2016 року вона уклала з ФОП [PERSON] договір № 4843 на виготовлення та доставку металопластикових конструкцій. Сума замовлення становить 6700,00 гривень. 12.08.2016 року він оформив кредит у ПАТ "Акцент Банк" на суму 6344,00 грн., ці кошти були переведені на рахунок [PERSON] Також вони домовилися та внесли в договір, що при доставці вікна йому необхідно доплатити залишок у розмірі 600,00 гривень за откоси. До теперішнього часу [PERSON] обовязки по виконанню укладеного договору від 12 серпня 2016 року за № 4843, не виконав. На протязі шести місяців він дзвонив та звертався за адресою [PERSON], але його тільки "кормили" обіцянками. 20.10.2016 року він звернувся із заявою до [PERSON] де вказав, що на період 20.10.2016 року умови договору з його сторони, а саме: виготовлення та доставка металопластикової контрукції (вікно) не виконані, [PERSON] зобов'язався до 27.11.2016 року доставити та встановити вікно за вказаною у договорі адресою. Останній раз коли він приїхав до [PERSON] (за адресою: м.Кам'янське, вул.Галини Романової, 13) то виявилося, що він виїхав з орендованого приміщення у не відомому напрямку. 01.12.2016 року він звернувся з заявами до Кам'янської міської ради департаменту Муніципальних послуг та регуляторної політики. 19.12.2016 року він отримав відповідь в якій зазначено, що з [PERSON] було проведено роз'яснювальну роботу, щодо дотримання законодавства про захист прав споживачів. [PERSON] зобов'язався доставити та установити вікно до 25.12.2016 року. Крім того він звертався до начальника Кам'янського ВП [PERSON] 10 лютого 2017 року він сплатив всю заборгованість по кредиту, про що банк надав йому лист, де вказано, що заборгованості по кредитному договору немає. Взагалі за вищевказаний кредит він сплатив 7920,55 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення .(а.с.26). Відповідач ФОП [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про поважність причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 158, п. 2 ч.1 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. 24 травня 2017 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 12 серпня 2016 року [PERSON] уклав з ФОП [PERSON] договір № 4843 на виготовлення та доставку металопластикових конструкцій, вартість робіт за даним договором складає 6700 (шість тисяч сімсот) гривень, що підтверджується договором підряду № 4843 на виготовлення та доставку металопластикових конструкцій (а.с.13-15). Відповідно до заяви позичальника № ABH0RG116860093 від 12.08.2016 року [PERSON] оформив кредит у ПАТ "А-Банк" на суму 8150,00 гривень. (а.с.5). Згідно висновку за матеріалом ЖЄО Кам'янського ВП № 861 від 17.01.2017 року встановлено, що позивач звертався до органів поліції з заявою про прийняття заходів до [PERSON] , на що отримав відповідь про те, що між ФОП "[PERSON]С." та [PERSON] склались цивільно-правові відносини, які розглядаються судом в порядку приватного обвинувачення (а.с.10). Згідно листа Департаменту муніципальних послуг та регуляторної полтики Кам'янської міської ради № Д-309 від 19.12.2016 року з ФОП [PERSON] проведено роз'яснювальну роботу, щодо дотримання законодавства про захист прав споживачів. [PERSON] зобов'язався доставити та установити вікно до 25.12.2016 року.(а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Із змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що даний договір є договором підряду. У відповідності до п. 3.6 Договору виконавець зобовязується доставити доставити вироби протягом 30 робочих днів (а.с. 14). Позивачем 12 серпня 2016 року було здійснено оплату в сумі 6100,00 грн., що підтверджується квитанціями та про що вказано в Договорі (а.с. 8, 13) Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Статтею 846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Відповідно до статті 843 ЦПК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Відповідно до ст. 638 ЦК України, - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б одна із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 530 ЦК України, - якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Факт порушення з боку відповідача вищезазначених норм законодавства, шляхом невиконання зобов'язань встановлених Договором від 12 серпня 2016 року - є перед судом доведеним. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума розмірі 7920,55 грн. Вирішуючи питання про розірвання Договору від 12 серпня 2016 року, укладеного між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] суд прийшов до наступного. У відповідність до ч.2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. «Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.» (Така правова позиція викладена Верховним Судом України в Постанові від 18 вересня 2013 року у справі N 6-75 цс 13, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України)». Аналізуючи вищенаведене, суд визнає невиконання відповідачем, фізичною особою підприємцем [PERSON], своїх обовязків, істотним порушенням договору, оскільки позивач понесла збитки, сплативши значну суму за даним договором, але відповідач не виконав поставку металопластикових конструкцій, внаслідок чого [PERSON] не отримав того, на що розраховував при укладанні Договору від 12 серпня 2016 року, тому суд приходить до обґрунтованого висновку, що вимоги позивача щодо розірвання договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому Договір від 12 серпня 2016 року, укладений між фізичною особою підприємцем [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Частина перша статті 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При вирішенні питання про стягнення з відповідача нустойки у розмірі 982,10 гривень, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). З положень ч.1 ст.612 ЦК України вбачається, боржник вважається таким, що прострочив виконання договору, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Згідно наданого позивачем розрахунку, неустойка у розмірі 0,1 % загальної вартості замовлення за кожний день прострочення з 12 вересня 2016 року по 20 лютого 2017 року дорівнює 982,10 грн. (982,10 грн. х 0,1 % х 161днів). Зобовязання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( стаття 525 ЦК). Позов в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки роботи за договором підряду відповідачем не були виконані взагалі, а за ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» відшкодуванню підлягає лише моральна шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), права позивача відновлені в інший спосіб, шляхом розірвання договору підряду, стягнення грошової суми сплаченої за договором, та стягнення пені за прострочку виконання за вказаним договором. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У відповідності до п. 35 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (частина друга ст. 88 ЦПК)». У відповідності із ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. На підставі викладеного,

Outcome: partial