Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Приморського районного суду міста Одеси з позовною заявою до [PERSON] , ТОВ «Бізнес центр «Уолл Стріт» якою з урахуванням зміни предмету позову просила визнати недійсним Договір найму (оренди) нежитлових приміщень укладений між [PERSON] та ТОВ «Бізнес центр «Уолл Стріт», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. від 16.09.2020 року за реєстровим №684 та Договір найму (оренди) нежитлових приміщень укладений між [PERSON] та ТОВ «Бізнес центр «Уолл Стріт», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. від 16.09.2020 року за реєстровим №685, а також виселити ТОВ «Бізнес центр «Уолл Стріт» з торгівельно-офісних приміщень, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що у [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/2 частці знаходяться торгівельно-офісні приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (далі Бізнес-центр). З часу набуття права власності на дані приміщення відповідач [PERSON] самостійно володів, користувався та, відповідно, отримував дохід від користування зазначеними приміщеннями. Для отримання доходу від зазначених приміщень, [PERSON] заснував юридичну особи ТОВ «Бізнес центр «Уолл Стріт», де був єдиним засновником та бенефіціаром. Оскільки між співвласниками виник конфлікт, 14.08.2020 року [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про встановлення порядку користування нежитловими приміщеннями (справа №522/13538/20). Згодом [PERSON] дізналася, що через місяць після її звернення до суду, 16.09.2020 р., [PERSON] від її імені уклав Договір найму (оренди) нежитлових приміщень з ТОВ «Бізнес центр «Уолл Стріт», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. від 16.09.2020 року за реєстровим № 684, яким передав у користування товариству 1/2 частку нежитлових приміщень Бізнес-центру. В той же день [PERSON] також від власного імені уклав аналогічний Договір найму (оренди) нежитлових приміщень з ТОВ «Бізнес центр «Уолл Стріт», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. від 16.09.2020 року за реєстровим № 685. Позивач зазначає, що договір укладено від її імені у результаті зловмисної домовленості представника [PERSON] - [PERSON] із представником ТОВ «Бізнес центр «Уолл Стріт», що [PERSON] не знала про вчинення правочину від її імені, договір укладений на надзвичайно невигідних для [PERSON] умовах, укладення договору не відповідало її внутрішній волі, і як сторона договору [PERSON] заперечує його дійсність. Тому такий договір має бути визнано судом недійсним. Також [PERSON] як співвласник не надавала згоду [PERSON] на розпорядження частиною спільного майна. Ухвалою суду від 22.10.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 26.11.2020 року. 11.11.2020 року до суду ТОВ «Бізнес центр «Уолл Стріт» подано зустрічну позовну заяву про визнання недійсним договору про поділ майна між [PERSON] та [PERSON] в частині переходу до [PERSON] права власності на 1/2 частину нежитлових приміщень міні-отелю за адресою: [ADDRESS] та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію відповідного права власності. 26.11.2020 року підготовче засідання відкладено на 28.01.2021 року. 16.01.2021 року [PERSON] подано заяву про зміну предмету позову, шляхом заявлення вимоги про виселення ТОВ «Бізнес центр «Уолл Стріт» із орендованих приміщень. 28.01.2021 року у зв`язку з оголошенням штормового попередження третього рівня небезпеки судове засідання не відбулося, наступна дата 12.03.2021 року. 12.03.2021 року судом надано час представнику для усунення недоліків у зустрічному позові; прийнято заяву про зміну предмету позову; оголошено перерву до 27.04.2020 року. Ухвалою суду від 12.03.2021 року, заяву представника позивача про забезпечення позову, повернуто заявнику. Ухвалою суду від 19.03.2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. 27.04.2021 року зустрічну позовну заяву повернуто заявнику, витребувано докази по справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 08.06.2021 року. 08.06.2021 року у справі оголошено перерву до 15.07.2021 року. У судовому засіданні 15.07.2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Цвігун В.В., позовні вимоги підтримав, просив задовольнити повністю. Представник обох відповідачів адвокат Кійко О.В. позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. За змістом ст.ст.12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що 16.09.2020 р. [PERSON] діючи її імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Челноковим Ю.Г., тимчасово виконуючим обов`язки нотаріуса міста Москви, Лопатенко А.І. виданої 14.09.2018 р. за реєстраційним номером №77/701-н/77-2018-3-2505, уклав Договір найму (оренди) нежитлових приміщень з товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес центр «Уолл Стріт», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. від 16.09.2020 року за реєстровим №684. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору у строкове платне користування (оренду) ТОВ «Бізнес центр «Уолл Стріт» передається 1/2 частка торгівельно-офісних приміщень, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 2052 кв.м., для власного користування та подальшого надання в оренду й експлуатацію третім особам. Згідно п.2.1. вказаного договору цей договір укладений строком на десять років та дійсний до шістнадцятого вересня дві тисячі тридцятого року. Орендна плата складає 7 500 грн. на місяць та нараховується з дня підписання цього договору (п.3.1. Договору). Також 16.09.2020 р. [PERSON] від власного імені на таких же умовах уклав Договір найму (оренди) нежитлових приміщень з ТОВ «Бізнес центр «Уолл Стріт», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В. від 16.09.2020 року за реєстровим № 685. Позивач вважає, що договір найму (оренди), укладений [PERSON] (реєстровий № [NUMBER] ) є недійсним з огляду на те, що вона як співвласник не надавала згоди на його укладання. Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. За змістом ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Згідно частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласник має право самостійно розпоряджатись своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України). Однак згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.2,3,4 ст. 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц зроблено висновок, що «спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Аналіз статті 361 ЦК України дозволяє зробити висновок, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не тотожне розпорядження частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна». У даній справі відповідач [PERSON] уклав два договори найму, предметом кожного з яких є 1/2 частки нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , загально площею 2052 кв.м. При цьому, оспорювані договори найму не містять конкретизації яка саме частка (частина) нежитлових приміщень передається в оренду орендарю, які саме приміщення, їх розташування у будівлі, тощо, що може призвести до передачі в оренду однієї і тієї ж частини нежитлових приміщень, або ці частини повністю чи частково накладалися один на одного. Разом з тим, відповідно до п.1.2 договору найму за реєстровим № 684, передбачено що приміщення (об`єкт оренди) належить Орендодавцю [PERSON] на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Ткаченко І.В. від 29.05.2018 року, а згідно п. 1.2 договору найму за реєстровим № 685, визначено що приміщення належить орендодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.02.20015 року. З матеріалів справи вбачається, що як [PERSON] так і [PERSON] є власниками одних і тих же нежитлових приміщень, за адресою [ADDRESS] , з визначенням часток по 1/2 кожному. З аналізу зазначених договорів вбачається, що сторони виокремлювали частки спірних нежитлових приміщень не за індивідуальними ознаками майна, а за правом власності на зазначені приміщення, що на думку суду є свідченням того, що сторони фактично мали на меті передачу в оренду належних [PERSON] та [PERSON] нежитлових приміщень у повному обсязі, однак за укладеними договорами передавалися частки у праві власності на спірні приміщення що належала [PERSON] та частка у праві власності на спірні приміщення, що належала [PERSON] . Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Предмет договору оренди є істотною умовою договору. Однак, враховуючи виконання договору зі сторони [PERSON] та ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт» у суду відсутні підстави вважати, що оспорювані договори є неукладеними. Відповідно до ч.3 ст. 369 ЦК України співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Матеріали справи містять довіреність від імені [PERSON] якою вона уповноважила [PERSON] представляти її інтереси по питанням пов`язаних з «укладанням від мого імені, як нерезидента України, договорів оренди торгово-офісних приміщень за адресою: [ADDRESS] » для чого надається право «укладати договори оренди Об`єкту нерухомості, мати вільний доступ…». Тобто, [PERSON] уповноважила [PERSON] на укладання договорів оренди нежитлових приміщень, що виключає можливість визнання оспорюваного договору оренди недійсним на підставі ч.4 ст. 369 ЦК України. Крім того, згідно положень статей 1000, 1001 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Частиною 1 ст. 232 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Відповідно до пункту 22 Постанови Пленум Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Верховний Суд у постанові від 22.04.2019 року по справі № 623/2518/17 вказав, що критерій "зловмисності" не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя. Верховний Суд у постанові від 25.09.2019 року у справі № 727/3501/16-ц дійшов висновків, що правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення "у своїх інтересах" необхідно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, в тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. З матеріалів справи вбачається, що 14.08.2020 року [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом про встановлення порядку користування нежитловими приміщеннями (справа №522/13538/20). Відповідно до позовної заяви в даній справі позивач зазначала, що «з огляду на те, що позивач та відповідач через конфліктну ситуацію, що склалася між ними не можуть досягти домовленості щодо порядку користування спірними нежитловими приміщеннями, а також те, що спірний об`єкт не може бути розділений між ними в натурі, позивач просить суду встановити порядок користування нежилими приміщеннями». 21.08.2020 року за заявою [PERSON] у справі № 522/13538/20 було вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони [PERSON] чинити будь-які перешкоди [PERSON] та її представникам у доступі, пересуванні та користуванні спірними приміщеннями. Відповідно до змісту зазначеної ухвали позивач також просила забезпечити позов шляхом заборони будь-яким третім особам окрім [PERSON] та [PERSON] вчиняти дії щодо спірних приміщень, в тому числі перебувати у даних приміщеннях чи будь-яким іншим чином користуватись даними приміщеннями, однак в цій частині клопотання було відхилено судом. Зі змісту ухвали також вбачається, що позивач обґрунтовувала заяву про забезпечення позову тим, що їй відомо що спірні приміщення здаються в оренду стороннім особам без будь-якого погодження з її сторони, відповідач вчиняє відносно неї протиправні дії, погрожує їй розправою, позивачем подано заяву до поліції для встановлення третіх осіб, що перебувають у приміщеннях, тощо. Тобто, в серпні 2020 року між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо спірних приміщень, а саме щодо встановлення порядку користування зазначеними приміщеннями. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт» були обізнані про зазначений спір. Так, відповідно до матеріалів справи 26.08.2020 року Першим Приморським ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеної ухвали суду про забезпечення позову. 28.08.2020 року державним виконавцем складено акт, згідно з яким виходом за адресою: [ADDRESS] торгівельно-офісні приміщення встановлено, що на момент виходу [PERSON] , за даною адресою не знайдено. Копію ухвали від 21.08.2020 року залишено директору Торгово-офісного приміщення, працівники ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт» станом на момент проведення виконавчих дій чинили перешкоди у вільному доступі до приміщень торгово-офісного приміщення площею 2052 кв.м. Зазначений акт підписано понятими та представником ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт» - адвокатом Кійко О.В. В акті є запис, що директор [PERSON] від підпису відмовився. Представником ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт» - адвокатом Кійко О.В. до матеріалів виконавчого провадження долучено ордер Серії ВН № 1011566 від 28.08.2020 року на підтвердження повноважень. 10.09.2020 року державним виконавцем знову здійснена спроба забезпечити виконання ухвали про забезпечення позову яка завершилася складанням акту наступного змісту: «Виходом за адресою [ADDRESS] , встановлено в торговельно-офісному приміщенні визначеному Ухвалою знаходиться охорона яка перешкоджає у доступі та вільному пересуванні приміщенням представникам [PERSON] . Представником [PERSON] викликано поліцію для фіксування факту невиконання ухвали суду та встановлення осіб які перешкоджають вільному користуванню даним приміщенням». За викладених обставин суд вважає, що ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт» було обізнане про судовий спір щодо торговельно-офісних приміщень між [PERSON] та [PERSON] та конфліктну ситуацію між співвласниками. Суд вважає, що [PERSON] також був обізнаний про наявність описаного вище судового спору, що підтверджується зокрема ухвалою Одеського апеляційного суду від 11.09.2020 року по справі № 522/13538/20 про відкриття апеляційного провадження саме за скаргою [PERSON] на ухвалу про забезпечення позову від 21.08.2020 року, та з огляду на пояснення представника відповідачів [PERSON] . Також, відповідно до Постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.09.2020 року боржника встановлено, що [PERSON] ознайомлено з резолютивною частиною ухвали від 21.08.2020 року по справі № 522/13538/20. Крім того, суд надає оцінку доводам представника [PERSON] та ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт», викладених у зустрічній позовній заяві ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт», яка була повернута судом внаслідок не усунення її недоліків. Відповідно зазначеної позовної заяви представник стверджує, що 14.08.2020 року у зв`язку з зверненням [PERSON] з позовом до [PERSON] з позовом про встановлення порядку користування нежитловими приміщеннями, останньому стало відомо що [PERSON] (померлий чоловік позивачки та попередній співвласник спірних приміщень) вже не є власником частини належного йому нерухомого майна, оскільки 29.05.2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про поділ майна подружжя. Зазначені обставини підтверджують зокрема як факт обізнаності [PERSON] про описаний вище судовий спір на час укладання договорів оренди, так і доводять намагання ввести суд в оману щодо дійсних обставин справи, оскільки [PERSON] укладено оспорювані в даній справі правочини на підставі довіреності [PERSON] від 14.09.2018 року, тоді як про перехід права власності до позивача [PERSON] , виходячи з позовної заяви, дізнався лише в серпні 2020 року. Суд враховує, що сторони оспорених договорів оренди свідомо вказали неправдиву інформацію у п. 8.4 договорів оренди щодо відсутності судового спору з приводу майна, що передається в оренду. Отже, на час укладання спірних договорів [PERSON] було достеменно відомо про дійсну волю його довірителя [PERSON] щодо визначення порядку користування нежитловими приміщеннями та самостійного визначення способу використання приміщень після розгляду відповідної справи судом. Натомість, на переконання суду, [PERSON] , користуючись наявною у нього довіреністю, після початку розгляду судової справи щодо визначення порядку користування спірними приміщеннями розпочав вчинення дій на шкоду інтересам його довірителя [PERSON] переслідуючи мету якомога довшого використання спільного майна у власних інтересах. Так, відповідно до матеріалів реєстраційної справи ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт», останнє було створене відповідно до протоколу установчих зборів від 28.05.2015 року. Місцем реєстрації зазначеного ТОВ визначено [ADDRESS] . Єдиним засновником та бенефіціаром ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт» визначено [PERSON] . 10.09.2020 року, тобто після ініціювання судового спору між [PERSON] та [PERSON] щодо порядку користування спірними приміщеннями, [PERSON] як єдиний учасник ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт» прийняв рішення № 1/1 загальних зборів ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт» - про продаж частки ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт» громадянину [PERSON] . Цього ж дня приватним нотаріусом Ткаченко І.В. посвідчено акт приймання передачі частки ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт» від [PERSON] до [PERSON] . Відповідно до матеріалів справи встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 14.04.2007 року зареєстровано шлюб. [PERSON] до шлюбу мала прізвище [PERSON] . Представник відповідачів визнав факт того, що [PERSON] є батьком дружини [PERSON] [PERSON] . В подальшому 16.09.2020 року між відповідачами укладені спірні договори оренди. Суд погоджується з доводами позивача, що факт передання корпоративних прав від [PERSON] на користь його тестя [PERSON] вчинено «про людське око» для того, що б обійти законодавчу заборону вчинення представником правочину від імені довірителя у своїх інтересах. Крім того, суд враховує умови оспорених договорів з метою визначення добросовісності сторін та факту порушення інтересів та законних очікувань позивача. Так, відповідно до п.3.1 кожного з договорів оренди визначено що орендна плата за користування об`єктом оренди, тобто половиною офісних приміщень загальною площею 2052 кв.м. складає 7 500 грн. на місяць. Відповідно до експертного висновку від 23.04.2021 року виготовленого судовим експертом [PERSON] № 12-1/121 «встановлено, що розмір ринкової місячної орендної плати 1/2 частини торговельно офісних приміщень загальною площею 2052 кв.м. за адресою [ADDRESS] складає 9 850,00 дол. США або 276 420 грн.». Тобто розмір орендної плати 1/2 частини спірних приміщень визначений спірними договорами менший за ринковий розмір практично у 36 разів. Суд враховує строк, на який укладено договір оренди 10 років, на протязі якого позивач не взмозі змінювати в односторонньому порядку умови орендної плати. Крім того, за умовами договорів оренди (п. 4.4) поліпшення майна, зроблені Орендарем за рахунок власних коштів за згодою Орендодавця які не можливо відокремити від орендованого майна без нанесення йому шкоди переходять у власність Орендодавця та підлягають їх повній компенсації. Якщо в результаті поліпшення створена нова річ, Орендар стає її співвласником. В той же час, відповідно до п. 8.2 договорів оренди встановлено, що підписанням цього договору Орендодавець надає згоду Орендарю на проведення поліпшень, визначених пунктом 4.4. цього договору, а також згоду на передачу орендованого приміщення в оренду третім особам. Зазначені умови договорів суд розцінює як такі, що направлені на шкоду інтересам позивача, оскільки надають можливість [PERSON] та ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт» зловживати наданими їм умовами договорів правами без будь-якої ефективної протидії зі сторони співвласника позивача. За викладених обставин, суд вважає, що позивачем доведено факт наявності умислу в діях представника [PERSON] на вчинення правочину всупереч волі та інтересам довірителя, оскільки останній був обізнаний про судовий спір в іншій справі щодо спірних приміщень, свідомо бажав настання несприятливих наслідків для довірителя неможливість ще на протязі 10 років особисто вирішувати долю належного їй майна, надзвичайно невигідні умови оренди щодо ціни договору та наявність домовленості з іншою стороною ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт», що підтверджується як аналогічною обізнаністю щодо судового спору так і фактичного контролю цим товариством [PERSON] через свого тестя [PERSON] , а також умовами оспорюваних договорів. Таким чином, суд дійшов висновку, що договори найму (оренди) нежитлових приміщень укладено від імені [PERSON] у результаті зловмисної домовленості представника [PERSON] - [PERSON] із ТОВ «Бізнес центр «Уолл Стріт», що є підставою для визнання їх недійсними. Враховуючи недійсність оспорюваних договорів оренди відсутні подальші правові підстави для користування зазначеними приміщеннями відповідачем ТОВ «Бізнес Центр «Уолл Стріт», а відтак позовні вимоги про його виселення є похідними від вимог щодо визнання недійсними договорів оренди та для ефективного захисту прав та інтересів позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved