Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У травні 2014 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду зі вказаним позовом. Зазначив, що 23 квітня 2014 року між ним та [PERSON] укладено договір № 23/04-2014 про надання інформаційних та консультаційних послуг, відповідно до якого [PERSON] доручив, а він взяв на себе зобовязання щодо надання інформаційних та консультаційних послуг, підготовки пакета документів для отримання кредиту під заставу квартири [ADDRESS]. В обсяг інформаційних та консультаційних послуг входило збирання інформації щодо фінансової установи (банк, ломбард, кредитний союз) з найкращими умовами кредитування та одночасно з найвищої вірогідністю прийняття рішення з видачі кредиту, а також підготовка пакету документів для отримання кредиту. Так, на виконання умов договору було здійснено правовий аналіз документів, наданих відповідачем, необхідних для отримання займу, маркетинг умов для отримання займу в фінансових установах м. Харкова, що включає в себе вивчення відсоткових ставок з метою знаходження найменшої відсоткової ставки, графіків оплати займу, комісії, строк кредитування, розмір першого внеску, заставне забезпечення зобовязання, страхування майна, нотаріальне оформлення договорів застави майна, валюта кредитування тощо. Проведено низку переговорів з менеджерами банківських та інших фінансових установ задля знаходження оптимальних для відповідача умов кредитування. Зобовязання позивачем виконані належним чином, в повному обсязі, своєчасно. Натомість [PERSON] покладені на нього договором обовязки не виконав, а саме не сплатив вартість послуг у розмірі 26000,00 грн., які він і просив стягнути. Після перегляду заочного рішення [PERSON] позов уточнив та просив стягнути з [PERSON] вартість наданих послуг за договором про надання інформаційних та консультативних послуг у розмірі 26000,00 грн., суму інфляційного збільшення за період з 08.05.2014 року по 15.08.2016 року у розмірі 17028,69 грн. та 3% річних за період з 08.05.2014 року по 15.08.2016 року у розмірі 16774,50 грн. [PERSON] позов не визнав та звернувся з зустрічним позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання договору недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що при підписанні договору його запевнили, що форма договору є типовою і усі суттєві положення угоди йому роз'яснені не були вважав, що обов'язок сплати вартості послуг у нього виникає при отриманні кредиту, другий екземпляр договору йому не надавався і ніякого пакету документів для отримання кредиту йому надано не було. Вважає договір укладений 23.04.2014 року між ним та [PERSON] несправедливим та таким, що порушує вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки встановлює для нього жорстокі обов'язки щодо сплати послуг та штрафів, а надання послуги обумовлене власним розсудом виконавця, не встановлено відповідальності для виконавця та не зазначено умови до розірвання договору отже просив визнати недійсним вказаний договір. В судовому засіданні [PERSON] та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Позивач зазначив, що з 2007 року він як фізична особа-підприємець надає інформаційні послуги. Навесні 2014 року до нього звернувся [PERSON], з проханням отримання інформаційних послуг про банки, кредитні спілки та приватних інвесторів, які би могли забезпечити його перекредитування під заставу майна. Вони з ним зустрічались 2 чи 3 рази. Договір зразу не укладали, а підписали його коли він отримав від відповідача пакет документів і почав з'ясовувати можливість отримання кредиту. Інформацію отримував по телефону, всі погодження та відмови отримував усно, гарантійних листів про надання кредиту [PERSON] не отримував, оскільки приватні інвестори зазвичай такі листи не надають. В результаті він надав можливість [PERSON] отримати кредит, підшукавши КС "Фінансова підтримка", однак [PERSON] не погодився. Оспорюваний [PERSON] договір стосується надання консультативних послуг, які з його боку були надані, що підтверджується актом приймання передачі виконаних робіт. В подальшому при несплаті вартості наданих консультативних послуг він направляв відповідачеві лист претензію, однак відповіді не здійснив дії до сплаті. Вимоги [PERSON] вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на Законі. [PERSON] позов [PERSON] не визнав та зазначив, що дійсно звертався за наданням послуг з підшукання та отримання кредиту. В офіс приїздив з жінкою, передавав копії особистих документів, зустріч відбувалася 1 раз. Йому дали підписати папери та пояснили, що їх необхідно підписати, щоби почалась робота, документи він не читав, розмова з приводу оплати зводилась до комісійних виплат при отриманні кредиту. Жодних послуг не отримав, оскільки ніяких варіантів про отримання кредиту йому не надавалось. В подальшому він телефонував, однак йому ніхто не відповів. Не заперечує, що підпис на договорі про надання інформаційних та консультативних послуг та акті приймання-передачі виконаних робіт належить йому. За вказаним договором жодних послуг не отримав, оскільки інформації про кредиторів не отримав та йому не було підготовлено та передано пакета документів для отримання кредиту. Копія договору та акту йому не вручалась, та ніяких повідомлень від [PERSON] він не отримував. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову як [PERSON] так і [PERSON] виходячи з наступного: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Відповідачами заперечень на позов не надано. Згідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 23.04.2014 року ФО-П [PERSON] як виконавцем та [PERSON] як замовником укладено договір № 23/04-2014 про надання інформаційних та консультаційних послуг, відповідно до п. 1.1. якого виконавець взяв на себе зобовязання щодо надання інформаційних та консультативних послуг, підготовки пакета документів для отримання кредиту, займу в фінансовій установі, у приватного інвестора, у будь-якої юридичної чи фізичної особи під заставу квартири [ADDRESS], отримання фінансової допомоги, інвестицій від організацій і приватних інвесторів на будь-які цілі. Вартість послуг, зазначених у п. 1.1. договору вказана як 26000,00 грн. (а.с. 2). Пунктом 3.3. передбачено, що сплата за надані послуги здійснюється на підставі підписаного сторонами за договором акта приймання-передачі виконаних робіт. В той же день сторонами підписано акт приймання-передачі виконаних робіт, за яким виконавець передав, а замовник прийняв виконані роботи з надання інформаційних та консультаційних послуг, підготовки пакету документів для отримання кредиту під заставу квартири [ADDRESS] за договором № 23/04-2014 від 23.04.2014 року (а.с. 3) На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно до п. 3.2. договору № 23/04-2014 замовник зобов'язується сплатити послугу або в день надання фінансовою організацією-кредитором гарантійного листа про видачу кредиту, або в день видачі кредиту, якщо видача здійснюється впродовж 2 календарних днів з дня отримання гарантійного листа. [PERSON] допитаний як свідок пояснив, що послуг від [PERSON] він не отримав як і не отримав пакета документів необхідних для укладення кредитного договору, до цього часу кредиту не отримав. Матеріали справи не містять жодного доказу про вручення [PERSON] документів необхідних для отримання кредиту - гарантійних листів, як і не містять відомостей про отримання [PERSON] кредиту. В той же час акт виконаних робіт від 23.04.2014 року не містить посилання на конкретно виконані роботи за договором про надання консультативних послуг, а саме передачу [PERSON] пакету документів та отримання ним у кредитній установі відповідних коштів, що підтверджує пояснення [PERSON] Отже, суд доходить висновку, що не дивлячись на підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт зобов'язання [PERSON] до сплатити послуги не наступило. В зв'язку з наведеним суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] вартості наданих інформаційно-консультативних послуг на суму 26000,00 грн. Відмовляючи у стягненні 26000,00 грн. суд відмовляє і у стягненні суми інфляційного збільшення за період з 08.05.2014 року по 15.08.2016 року у розмірі 17028,69 грн. та 3% річних за період з 08.05.2014 року по 15.08.2016 року у розмірі 16774,50 грн. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами в момент здійснення правочину вимог, встановлених в ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Як встановлено судом договір № 23/04-2014 від 23.04.2014 року укладено сторонами у письмовій формі. Вимого [PERSON] про визнання договору недійсним не відповідають обставинам справи. Підстави визнання недійсним правочину визначено ст. 203 ЦК України, жодної з таких підстав судом не встановлено і [PERSON] не надано будь-яких доказів введення його в оману при укладенні договору відповідно до ст.230 ЦК України. Посилання [PERSON] на підписання договору про надання послуг, який ним не було прочитано, не є підставою визнавати його недійсним, оскільки [PERSON], як дієздатна особа повинен був сам прочитати договір і цю обставину не можна розглядати, як заведення його в оману [PERSON] Судом також не встановлено порушень ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" на підставі яких договір про надання послуг можна було визнати несправедливим та нікчемним Отже суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON] про визнання договору недійсним.

Outcome: dismissed