Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін та інших осіб, які беруть участь у справі: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн щомісячно на аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісячно з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дочкою повноліття, а також стягнути з [PERSON] всі судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час спільного сімейного проживання в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя в них не склалося, шлюб між ними було розірвано у 2016 році. З моменту розірвання шлюбу дочка проживає з нею та перебуває на повному її утриманні та вихованні. Її батько грошей на потреби дитини не дає. Для забезпечення в повній мірі потреб дочки [PERSON] у лютому 2014 року вона звернулась до Долинського районного суду Івано-Франківської області із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на неповнолітню дитину у твердій грошовій сумі. Рішенням Долинського районного суду від 26.02.2014 в справі №343/313/14-ц позов задоволено та вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно на утримання неповнолітної дочки [PERSON] . На даний момент неповнолітня дитина потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, так як збільшуються потреби в навчанні, розвитку та інших витратах, пов`язаних з її віком. Тому вважає за доцільне збільшити розмір стягнутих з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі з 500,00 грн на місяць на 2000,00 грн на місяць, оскільки на даний час вона не може повністю забезпечити та задовольнити потреби неповнолітньої дитини одягом, харчуванням, засобами гігієни, не має змоги оплатити у разі необхідності її лікування, відвідування необхідних гуртків. Також, з часу ухвалення вищезазначеного рішення про стягнення аліментів збільшився розмір прожиткового мінімуму для дитини, а саме: на час ухвалення рішення про стягення аліментів у 2014 році він становив 1032 гривні, а на даний час уже становить 2510,00 гривень. Маючи обов`язок сплачувати аліменти на утримання їхньої дочки, відповідач повністю ухиляється від їх сплати. Відповідно до розрахунку державного виконавця відділу ДВС заборгованість згідно з виконавчим листом станом на 01.09.2019 становить 38911,61 грн. Державним виконавцем відділу ДВС вживаються визначені законом заходи, спрямовані на виконання рішення суду про стягнення аліментів. Так, з метою забезпечення виконавчого провадження державним виконавцем 11.07.2017 винесено постанову про арешт майна боржника, згідно з якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] , про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру обтяжень рухомого майна; 23.03.2018 винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження у полюванні; про встановлення тимчасового обмеження у користуванні вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії. До того ж 05.08.2019 відносно відповідача державним виконавцем відділу ДВС складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який направлено до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області для розгляду. Також, 24.10.2018, 13.09.2019 державним виконавцем відділу ДВС винесено постанови про накладення штрафу. [PERSON] направлялись вимоги сплатити заборгованість по аліментах, надавались довідки-розрахунки про розмір заборгованості та здійснювався ряд інших заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду. Проте він постійно ігнорував всі дії з боку виконавця, спрямовані на погашення заборгованості по аліментах. Незважаючи на всі вчинені щодо нього дії, заборгованість по аліментах не сплачена.Навпаки, відповідач усіма способами уникає контакту з державним виконавцем та свідомо не сплачує кошти на утримання дитини. Вважає, що [PERSON] цілеспрямовано ухиляється від свого батьківського обов`язку утримувати та піклуватися про свою дочку. Останній знаходиться у працездатному віці, на обліку в органах Пенсійного фонду, як особа з інвалідністю, не перебуває, а тому має можливість працювати. Відповідач також не виконує свого батьківського обов`язку виховувати дитину до досягнення нею повноліття. Він, будучи обізнаним про її місце проживання, маючи можливість спілкуватись з дочкою, не цікавиться нею, не проявляє щодо неї батьківської уваги і турботи, не дарує подарунків, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не відвідує, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Впродовж кількох років не надає жодної фінансової підтримки щодо утримання дочки. За час навчання у школі дитини батько не брав участі у її вихованні (не спілкувався з вчителями, не відвідував батьківські збори). Для навчання в школі - купівлі одягу, взуття, шкільного приладдя додаткових коштів не надає. Витрати, пов`язані із забезпеченням повноцінного навчання у школі вона несе самостійно. Всі питання щодо виховання також вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Додатково дитина займається в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях, які є у навчальному закладі. Ці заняття потрібні неповнолітній дівчинці, вона відвідує кожний гурток із задоволенням. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. [PERSON] зовсім не знає свого батька, оскільки він її не відвідує, що говорить про його особисте ставлення до дитини. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не дбає про фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дочкою, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Таким чином, зрозуміло, що створились умови, які шкодять інтересам дитини. Вважає, що відповідач своєю поведінкою відносно дочки [PERSON] є таким, що свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки впродовж кількох років не відвідує та не цікавиться нею. З вказаних причин вона збиралась звернутись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] ще у січні 2020 року, проте у телефонній розмові з нею він просив пробачення у неї та дитини, обіцяв змінитись та брати участь у вихованні дочки. Бажаючи кращого для своєї дитини, щоб вона відчувала і материнську, і батьківську любов, вона дала шанс відповідачу, проте з того часу він жодних дій не вчинив та ще більше самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Представник позивачки, згідно з ордером серії ІФ №009859 від 06.10.2021 (а.с.61), адвокат Кобилинець Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному у позові, та просила його задовольнити в повному обсязі, позбавити відповідача батьківських прав, збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , з 500,00 грн до 2000,00 гривень, а також стягнути з відповідача судові витрати. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі. Додатково вказала про те, що у січні 2020 року позивачка, підготувавши вже позов до суду, вирішила все таки не вдаватися до крайніх заходів, тому через маму відповідача знайшла його номер телефону, спілкувалась з ним та надала можливість виправити ситуацію щодо його участі у вихованні дочки, яка потребує батьківської турботи, але він надалі жодного бажання не проявляв щодо спілкування з дитиною, її утримання, виховання, як і не повідомив, де фактично проживає. [PERSON] не знає батька, а він жодним чином не бажає, щоб вона дізналась про нього та зрозуміла, що ще хтось може нею опікуватись. Необхідність забезпечити дитину самостійно призвела до того, що вона змушена була їхати на роботу за кордон, а відсутність відповідача у їхньому житті, створює значні труднощі ще й у тому, щоб на канікулах дівчинка могла їхати з нею. Зміна майнового стану викликана виключно з врахуванням потреб дитини. Присуджених аліментів навіть не вистачило б, щоб забезпечити навчання дочки, не говорячи про одяг, харчування. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про день, час та місце судового засідання шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання, які повертались до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.73,87) та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Судової влади України (а.с.69,84), причин неявки суд не повідомив, відзиву та будь-яких заяв і клопотань щодо процесуальних питань від нього до суду не надходило. Представник органу опіки та піклування Долинської міської ради, відповідно до світлокопії довіреності №115/05-19/35в (а.с.77), [PERSON] в судовому засіданні підтримала висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Вказала, що під час їхнього обстеження була присутня дитина. Вона принесла ноутбук, який їй колись давно подарував тато. Але вони не спілкуються навіть за допомогою соціальних мереж чи в телефонному режимі. Батько не вітає дівчинку з днем народженням та з іншими святами, не цікавиться її навчанням, здоров`ям. Дівчинкою піклується виключно мати. Заяви та клопотання сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 31.08.2021 відкрито провадження у даній справі, призначено провести підготовче судове засідання за участю сторін, залучено орган опіки та піклування Долинської міської ради Івано-Франківської області та орган опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області для дачі висновку на виконання своїх повноважень. 06 жовтня 2021 року стороною позивачки подано клопоння про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а саме копій довідкок про наявність заборгованості зі сплати аліментів відповідача (а.с.62-63). Ухвалою суду від 28 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Також визнано недоцільним участь у судовому засіданні органу опіки та піклування Первомайської міської ради, оскільки висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав дається за місцем проживання дитини, в даному випадку - органом опіки та піклування Долинської міської ради. 12 листопада 2021 року від органу опіки та піклування Долинської міської ради Івано-Франківської області надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (вих. №158/01-18 від 12.11.2021 а.с.91-92) та долучене до нього повідомлення органу опіки та піклування Первомайської міської ради Миколаївської області, згідно з яким з метою збору матеріалів для складання висновку про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , управлінням було виконано певні дії, а саме: надіслано рекомендований лист з вимогою звернутися до управління для надання письмових пояснень, проте на лист [PERSON] не відкликнувся; зроблено запит до житлово-комунальної організації, яка обслуговує будинок [ADDRESS] , де зареєстрований [PERSON] , та отримано відповідь, про те, що останній за даною адресою не проживає. Іншої інформації зібрати не вдалося (вих. №1145/04.0.1-17 від 11.10.2021 а.с.93). Відповідач правом подати відзив на позов не скористався, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи належним чином. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомляв, відзиву на позов не подавав, представник позивачки в судовому засіданні не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому протокольною формою ухвали від 30.11.2021 суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08.08.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , актовий запис №486 (а.с.10), яка відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 87 від 10.01.2020, виданої Княжолуцькою сільською радою Долинського району, зареєстрована та проживає разом з матір`ю, позивачкою у справі (а.с.16). Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.02.2014 у справі №343/313/14-ц, провадження №2/0343/239/14, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Стягнення аліментів постановлено розпочати з 30 січня 2014 року і проводити до досягнення дитиною повноліття (а.с.11). Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25.05.2016 у справі №343/678/16-ц шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] (а.с.12). 26 лютого 2014 року Долинський районний суд Івано-Франківської області видав виконавчий лист по даній справі №343/313/14-ц, провадження №2/0343/239/14, щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів (а.с.14), який пред`явлений до виконання за місцем проживання [PERSON] . З матеріалів справи встановлено, що виконавцем вживалися визначені законом заходи, спрямовані на виконання рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] , про що свідчать копія листа державного виконавця Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про хід виконання рішення за №36486/21 від 14.08.2019 (а.с.33-39) та копії листів повідомлень Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про хід виконання рішення (а.с.40, 41-42, 43-44, 45-46, 47-49). Також встановлено про те, що боржнику направлялись вимоги сплатити заборгованість по аліментах, надавались довідки-розрахунки про розмір заборгованості (а.с. 22а, 23-24, 25, 26, 28) та здійснювалися ряд інших заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду. Проте, [PERSON] ігнорує всі дії з боку виконавця, спрямовані на погашення заборгованості по аліментах. Незважаючи на всі вчинені щодо відповідача дії, заборгованість по аліментах не сплачена. Так, згідно з даними довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №529326255 (вих. №25640 від 10.06.2021), наданої державним виконавцем Первомайського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) А.Бабінчук, та світлокопії довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів, наданої начальником Первомайського МРВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) Крецу Б.М., сукупний розмір заборгованості [PERSON] по аліментах із моменту відкриття виконавчого провадження станом 09.06.2021 становить 62831,61 грн (а.с.65, 66). З долученої копії акта обстеження матеріально-побутових і сімейних обставин від 10.01.2020 за №4, складеного депутатом сільської ради Титиш В.І. за участю сусідів [PERSON] та [PERSON] , встановлено зі слів [PERSON] про те, що дитина [PERSON] проживає з мамою, якою створено всі умови для дитини. Батько дитину не відвідує (а.с.15). Як вказано в акті обстеження 20.10.2021, складеному депутатом Долинської міської ради за участю сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] тимчасово не працює, її чоловік [PERSON] , з 2014 року разом з сім`єю не проживає, участі у вихованні доньки [PERSON] , 2012 р.н., та у матеріальному її забезпеченні, не бере (а.с.79). Згідно з даними довідки №13 від 16.01.2020 Княжолуцької ЗОШ І-ІІІ ступенів Долинської районної ради Івано-Франківської області (а.с.17), [PERSON] навчається в Княжолуцькій ЗОШ І-ІІІ ступенів. За час навчання дитини батько жодного разу не приходив у школу, не приводив і не забирав зі школи, не відвідував батьківські збори, виховні заходи, не цікавився шкільним життям, колом спілкування дочки в школі. Відповідно до довідки, виданої дирекцією Княжолуцького ліцею Долинської міської ради Івано-Франківської області за №194 від 13.10.2021, неповнолітня [PERSON] на даний час навчається в четвертому класі Княжолуцького ліцею, за роки її навчання виховним процесом цікавились тільки її мама, бабуся і дідусь. Батько контакту зі школою не підтримував, успішністю та вихованням дитини не цікавився. Дочку ніколи не приводив у школу і не забирав, з вчителями не спілкувався. Жодного разу не відвідував батьківські збори (а.с.78). Згідно з наданими органом опіки та піклування Долинської міської ради рішенням №241 від 29.10.2021 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав" та висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , орган опіки та піклування Долинської міської ради прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно його неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є доцільним і відповідає інтересам дитини. У висновку відмічено, що батько дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною у продовж багатьох років не спілкується, не приймає участі у вихованні своєї доньки, не піклується про її стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи, в тому числі не допомагає матеріально. Аліменти на дитину не сплачує. Станом на 09.06.2021 заборгованість по аліментах становить 62831,61 гривень. Вихованням та утриманням дитини не займається. Дитина проживає з матір`ю, яка займається її вихованням. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню його неповнолітньої дочки [PERSON] , 2012 р.н., було розглянуто комісією із захисту прав дитини Долинської міської ради. Члени комісії заслухали Охріменко Г.Я. за допомогою відеозв`язку, яка повідомила членам комісії, що батько дитини зовсім не підтримує зв`язок з дочкою, не піклується про неї, не сплачує аліменти на її утримання (а.с.90, 91-92). Між сторонами виник спір з приводу позбавлення батьківських прав відповідача та збільшення розміру аліментів, що стягуються з останнього. Оцінка суду: заслухавши пояснення представника позивачки, представника органу опіки та піклування, вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, представлені позивачкою на виконання вимог ст.ст. 80, 81 ЦПК України, які вона вважає достатніми для обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування Долинської міської ради, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Нормами ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, даючи оцінку вимозі позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав та доказам, які вона наводить на її обгрунтування, то вона підлягає до задоволення, виходячи з такого. Згідно з ч. 2 ст. 1 СК України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Частиною 3 статті 4 СК України встановлено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї. Згідно з ч.ч.1-3 ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як визначено в ч. 1 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України»). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 7 статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.ч. 2 та 4 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків (Постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, провадження № 61-12023св18, Постанова Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц, провадження № 61-4022 св 19). Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п.п.15 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно з наданими органом опіки та піклування Долинської міської ради рішенням №241 від 29.10.2021 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав" та висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його дочки [PERSON] , [INFO] , є доцільним і відповідає інтересам дитини. Даний висновок та рішення відповідачем не оскаржувалися. Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд, враховуючи конкретний зміст вказаного висновку органу опіки та піклування, вважає його повним, всебічним та достатньо обґрунтованим, оскільки в ході розгляду даної цивільної справи викладені в ньому обставини у відповідній частині знайшли своє підтвердження. При ухвалені рішення суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (пункт 48). Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Суд вважає, що наявність вини належить до обов`язкових умов позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Проаналізувавши викладені обставини, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що фактично відповідач не цікавився життям доньки, всі питання, щодо її виховання вирішувались матір`ю, батько не бере участь в її утриманні та вихованні, хоча йому відомо місце проживання дитини, жодних перешкод у спілкуванні з нею, участі в її вихованні, утриманні у нього немає. Навпаки, позивачка сама знайшла його, спілкувалась з ним по телефону, намагаючись забезпечити дитині не тільки материнську, але й батьківську любов та турботу, якої вона так потребує, однак відповідач так і не навідався до дочки, не спілкується з нею жодним чином, як і не бере участь в її утриманні. Факт того, що [PERSON] не піклується про дочку, про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, її вихованням, не проявляє щодо неї батьківської уваги і турботи, не відвідує та не спілкується з нею, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, підтверджується викладеними вище доказами, дослідженими у судовому засіданні. Про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача йдеться і у вищевказаному висновку органу опіки та піклування Долинської міської ради. Існування батька тільки по документах, якого фактично немає в житті дитини, якого вона не знає, призводить до душевного неспокою останньої, незручності перед однолітками. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Аналізуючи всі обставини справи, суд вважає, що наявні у справі докази свідчать про умисне ухилення відповідача від обов`язків по вихованню дитини, та з урахуванням наведених конкретних обставин справи, вважає що є достатньо підстав для застосування до відповідача вказаного крайнього заходу впливу у виді позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.02.2014 у справі №343/313/14-ц, провадження №2/0343/239/14, вже стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , стягнення яких розпочато з 30 січня 2014 року і постановлено проводити до досягнення дитиною повноліття. Однак, позивачка зауважує, що розмір аліментів, встановлений рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області 26.02.2014, є недостатнім для задоволення всіх потреб дочки: калорійного харчування, забезпеченням одягом відповідно до її віку та витрат на лікування, тобто не забезпечує навіть мінімальні потреби дитини, і є недостатнім для повноцінного її розвитку, що призводить до погіршення їх матеріального становища, а тому вважає, що є підстави для збільшення розміру аліментів. Враховуючи, що відповідач працездатний, його стан здоров`я дозволяє працювати, вважає, що він може сплачувати аліменти в більшому розмірі, у зв`язку з чим і просить суд змінити розмір аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дочки, збільшивши їх розмір з 500 грн на 2000 грн щомісячно. З цього приводу суд вважає за необхідне вказати таке. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма викладена і в ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства". Як визначено в ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України та роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька, при цьому позбавлення батьківськиї прав не звільняє від сплати аліментів. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що дочка [PERSON] , [INFO] , проживає з нею. Розмір утримання, якого потребує дитина значно зріс, тому суми аліментів, яку присуджено сплачувати відповідачу, на даний час не вистачає для того, щоб забезпечити нормальні умови її життя, розвитку та харчування. Також у зв`язку з віком виросли потреби дочки, які пов`язані з відвідуванням гуртків, необхідних для її розвитку. На сьогоднішній день відповідач повинен сплачувати аліменти на користь позивачки на їх дочку [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн щомісячно до досягнення нею повноліття. Державою встановлюється мінімальна та максимальна сума аліментів. Перша становить 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії. Максимальна - 10 прожиткових мінімумів. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 14.11.2019 № 294-IX, установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня 2021 року - 2510 гривень, з 1 грудня 2021 року - 2618 гривень. Тобто, розмір аліментів на дитину від 6 років до 18 років не може бути нижчим, ніж 1309 гривень. Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини та вказує щомісячну суму аліментів, яку слід стягнути з відповідача - 2000 грн щомісячно на дитину, однак не обгрунтовує вказаний розмір, не надає доказів, які б підтверджували можливість відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Тому, враховуючи всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, матеріальне становище дитини, матеріальне становище сторін по справі, розмір їх доходів, те що відповідач фізично здоровий, інші обставини справи, суд вважає, що аліменти в стягнутому розмірі є недостатніми та приходить до висновку, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, збільшивши розмір стягуваних аліментів за рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2014 року, а позов цій частині слід задовольнити частково. Відповідно до абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Виходячи з вище викладеного, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими, такими, що підтверджені належними доказами та підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що позивачкою були заявлені дві позовні вимоги. Щодо судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку з розглядом справи, остання відносить оплату судового збору у розмірі 908,00 грн за вимогу про позбавлення батьківських прав, що підтверджується квитанціями (а.с.51, 52). Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення вказаної позовної вимоги, та з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивачки з відповідача 908,00 гривень судового збору. Крім цього, згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при заявленні позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, судовий збір в розмірі 908,00 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного, ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, ст.ст. 51 Конституції України, ст.ст. 4, 13, 80, 81, 141 ЦПК України, ст.ст. 1, 3-5, 7, 19, 141, 150, 155, 157, 164-167, 171, 180-182, 192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 11, 12, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 14.11.2019 № 294-IX та

Outcome: partial