Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

До суду із позовом звернувся позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON], в якому просив визнати недостовірною інформацію в публікації відповідача [PERSON] через мережу Інтернет на його особистій сторінці в соціальній мережі «Фейсбук» також інформацію в статті газети «[PERSON] Краю» під назвою «[PERSON] правда?», автором якої є відповідач [PERSON], а також зобовязати відповідачів спростувати зазначену інформацію. На обґрунтування\~зазначених позовних\~вимог позивач\~посилався на те, що він з 01.09.2016р. працює в Чернівецькій обласній раді на посаді начальника відділу адміністративно-територіальної реформи та децентралізації виконавчого апарату обласної ради. Також він є\~головою громадсько-політичного\~руху «[PERSON]\~Наливайченка» по\~м.\~Чернівці. З 11.04.2006р. по 06.11.2015р. він займав посаду міського голови Заставнівської міської ради Чернівецької області. На момент звернення\~із позовом Заставнівську міську раду очолював міський\~голова [PERSON],\~а інший\~відповідач -\~[PERSON] є\~заступником міського\~голови з питань діяльності виконавчих органів ради. 13.08.2017\~року о\~19:09\~в мережі\~Інтернет на\~особистій сторінці\~заступника міського\~голови з\~питань діяльності\~виконавчих органів\~ради у\~м.\~Заставна [PERSON] в соціальній мережі «Фейсбук» був опублікований допис під назвою «Відповідь міського голови [PERSON] на коментар [PERSON] підкріплена документами», доступна за посиланням https://www.facebook.com/permalink.php?story\~fbid=281078932373187&id=\~100014132471637 . У даній публікації від імені міського голови [PERSON] викладено у формі звернення до позивача текст, який він вважає таким, що містить недостовірну інформацію. Посилається на те, що дана сторінка\~користувача [PERSON] є доступною для перегляду в необмеженій кількості користувачів мережі Інтернет. Одразу ж після публікації відповідачем вищезазначеного допису, останній був поширений серед підписників сторінки. Крім того, цей допис був поширений іншими користувачами мережі «Фейсбук» за допомогою функції «Поширити» даного інтернет-сервісу, що привернуло до нього ще більше уваги користувачів мережі Інтернет. В подальшому вказане звернення міського голови [PERSON] було 15.08.2017р. повністю опубліковано на сайті інтернет-ресурсу «ЗАСТАВНА.INFO», що до сих пір доступне за посиланням http://zastauna.info/archives/2234 під назвою «ВІДОВІДЬ ЦУРКАНУ ВІД РАДИША ПРО СТАДІОН ЗА "[PERSON] ГРИВЕНЬ"». Джерелом інформації вказано: «[PERSON] сторінка на Facebook». Крім того, на інтернет порталі «Заставна сьогодні» за посиланням http://zastavna.net/news/misto/806-vidpovid-tsurkanu-vid-radvsha-shchodo-stadionu 17.08.2017р. було розміщено статтю під назвою «Відповідь [PERSON] від [PERSON] щодо стадіону», де було знову опубліковано аналогічний до вже наведеного текст. Джерелом інформації вказано: «[PERSON] сторінка на Facebook». Вважає, що викладена інформація, автором якої є [PERSON], що була поширена відповідачем [PERSON], а потім отримала ще більше поширення через інтернет-портали новин, є негативною і недостовірною, такою що не знаходить свого документального підтвердження та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. В подальшому газета «[PERSON]\~краю» в\~номері 33\~[1395]\~від 17.08.2017р.\~надрукувала статтю\~«[PERSON] правда?» під авторством відповідача [PERSON], у якій викладено текст із неправдивою інформацією. Газета «[PERSON] краю» є періодичним виданням м. Заставна та поширюється по Чернівецької області, видається раз на тиждень тиражем до 3000 екземплярів. Продовжуючи вчиняти дії по приниженню честі, гідності та ділової репутації позивача, автор статті [PERSON] продовжив безпідставно та неправдиво звинувачувати позивача у привласненні коштів та підробці документів. Вказує на те, що неправдива інформація, що була поширена відповідачами завдала шкоди його честі, гідності та діловій репутації, яка виразилася у негативних відгуках та образливих коментарях читачів вищеописаних публікацій в соцмережі «Фейсбук». Подібні висловлювання є надзвичайно образливими, вони завдали йому моральних страждань, а також побоювань через наслідки таких публікацій. Будучи працівником обласної ради, а також політичним діячем, він усвідомлював негативний вплив таких публікацій на його роботу та громадську діяльність. На час звернення до суду у добровільному порядку відповідачі спростування недостовірної інформації не здійснили, завданої моральної шкоди не відшкодували. У звязку з викладеним просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали в повному обсязі, від їхнього представника до суду надійшов відзив з викладенням обґрунтування. Відповідно до останнього вказав, що позивач [PERSON] позиціонує себе громадським діячем, оскільки очо\-лює громадсько-політичний рух «[PERSON] Наливайченка» в м. Черні\-вці, обіймає керівну посаду в Чернівецькій обласній раді та з 11.04.2006р. по 06.11.2015р. перебував на посаді Заставнівського міського голови. Зі змісту по\-зовної заяви та діяльності позивача слід вважати, що він є публічною особою. Відповідно позов предявлений як публічною особою. В статті\~«[PERSON] правда?»\~опублікованій в\~газеті «[PERSON]\~краю» №33\~від 17.08.2017р.\~[PERSON]\~в критичній\~формі висловив\~свою думку\~щодо певних\~фактів в\~порядку реалізації\~конституційного права\~на свободу\~думки і\~слова. Аналіз інформації,\~що була\~викладена [PERSON],\~засвідчує,\~що у\~ви\-словлюваннях згаданої\~публікації наявні\~законні наміри\~виразити свої\~погляди стосовно\~позивача як\~публічної особи\~та громадського\~діяча,\~гостро і\~критично сформулювати\~свою думку\~щодо методів\~та результатів\~роботи цього\~публічного діяча\~за період\~перебування його\~на посаді\~Заставнівського міського\~голови з\~пи\-тань,\~які представляють\~політичний і\~громадський інтерес\~територіальної гро\-мади\~м.\~Заставна.\~Зокрема щодо\~так званої\~реконструкції будівлі\~трибуни місь\-кого\~стадіону в\~м.\~Заставна,\~яка була\~розпочата в\~2012році\~Заставнівською місь\-кою\~радою на\~чолі з\~позивачем і\~до закінчення\~його повноважень\~в листопаді\~2015року\~так закінчена\~і не\~була.\~У своїх\~висловлюваннях автор\~обґрунтовує свою\~оцінку щодо\~позивача як\~публічної особи,\~що не\~підлягає перевірці\~в судовому\~порядку на\~предмет досто\-вірності. Інформація, що була висловлена відповідачем [PERSON], представ\-ляє собою ніщо інше, як точку зору та особисту субєктивну оцінку подій та си\-туацій, повязаних із самим позивачем як громадським діячем публічною осо\-бою. Відповідач висловлює деякі свої міркування щодо кримінальних прова\-джень проти позивача, в яких Заставнівську міську раду вже після закінчення повноважень [PERSON] було визнано потерпілою та виражає думку громад\-ськості щодо якостей позивача як керівника, його діяльності на посаді Заставнів\-ського міського голови. Відповідач критикує дії позивача як міського голову в минулому, що не може розцінюватись як приниження ділової репутації, честі та гідності, тому що це є реалізацією права на свободу слова. Позивач був посадовою особою органу місцевого самоврядування, займав посаду Заставнівського міського голови, а на даний час займає керівну посаду в Чернівецькій обласній раді, очолює Чернівецький міський осередок політичної організації. У звязку з цим межа допустимої критики щодо його публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Таким чином,\~з метою\~привернути увагу\~громадськості,\~відповідач виразив\~субєктивні оціночні\~судження,\~свій особистий\~погляд про\~роботу позивача\~на його\~попередній посаді,\~недоліки у\~роботі,\~власну оцінку\~його поведінки. Відомості про\~позивача як\~громад\-ського діяча\~були висловлені\~в рамках\~свободи слова\~та вільного\~вираження по\-глядів. Тому зазначене не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію. З приводу публікацій в\~мережі Інтернет\~у соціальній\~мережі «Фейс\-бук»\~та деяких\~інших сторінках,\~на які\~посилається позивач,\~як на\~такі,\~що поро\-чать\~його честь,\~гідність та\~ділову репутацію,\~то представник\~відповідачів вказав, що позовна заява\~та додані\~матері\-али не\~містять доказів\~причетності відповідачів\~[PERSON]\~та [PERSON]\~до цих\~публікацій. Позивач не встановив власника сайту, на якому, на його думку, поширено недостовірну інформацію та не вказав його в по\-зові як відповідача. Таким чином, він не довів поширення інформації через мережу Інтернет відповідачами. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги в повному обсязі підтримав та надав пояснення згідно яких він вказав, що сприймає статті як звинувачення у крадіжці. Вся інформація є викривленням дійсних обставин та в своїй сукупності принижує його честь, гідність та погіршує ділову репутацію. Будучи допитаним в якості свідка позивач [PERSON] показав, що він дійсно є публічною особою та активно займається політичною діяльністю. Вказана у статтях інформація є неправдивою та такою, що викривлює дійсність. Він ніколи не був притягнутий до кримінальної відповідальності або ж до відповідальності за будь-які корупційні правопорушення. Представник позивача позовні вимоги також підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім того, зазначила, що дійсно її довіритель є публічною особою, однак статті, які є предметом оскарження містять в собі не оціночні судження, а стверджувальні дані у формі викладення фактів. Оскільки позивач є політичним діячем, а вказана діяльність є його джерелом заробітку, то приниження честі, гідності та ділової репутації в такий спосіб призводять до руйнування його карєри. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вказав, що заперечує проти задоволення позовних вимог. Повністю підтримав обґрунтування викладене у відзиві на позовну заяву та додав, що повністю заперечують розміщення статті в мережі Інтернет на сторінці соціальної мережі «Facebook» відповідачем [PERSON] Однак не заперечував щодо авторства відповідача [PERSON] статті надрукованої в газеті «[PERSON] Краю» №33 під назвою «[PERSON] правда?» від 17.08.2017 року. Зазначив, що викладена інформація містить оціночні судження та жодним чином не порушує права та інтереси позивача. Представник відповідача газети «[PERSON] Краю» в судовому засіданні вказала, що повністю заперечує проти вимог викладених в позовній заяві та просила відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що редакція не несе відповідальності за лист наданий посадовими особами Заставнівської міської ради. Зазначила, що текст листа їм був наданий в паперовому та електронному варіанті. Після стилістичного та орфографічного редагування без зміни змісту, лист був надрукований із коментарем редакції та зазначено автора листа. Перевірку фактів викладених в листі вони не проводили, оскільки отримали його від офіційного джерела. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, покази свідка [PERSON], а також спеціаліста [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків. У відповідності з\~ст.16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст.201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є в тому числі честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до\~Конституції України\~життя, здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Відповідно до\~ст.275 ЦК України\~захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений\~главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Стаття 277 ЦК України\~визначає, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом (ч.6). За правилами ст.ст.\~297,\~299 ЦК України,\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Згідно\~ст.1 Закону України «Про інформацію»,\~під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.15\~постанови №1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно абз. 5 п. 15\~вищевказаної Постанови Пленуму ВСУ,\~недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Конституцією України\~гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до\~статті 68\~Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку\~з цим\~статтею 32\~Конституції України передбачено, що кожному громадянину гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 9 Конституції України\~передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, є частиною законодавства України. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадянський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Утрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст. 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Відповідно до п.18\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно зі ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не мі\-стять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та дове\-денню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а та\-кож на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непри\-стойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покла\-дено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Відповідно до ч.2 ст.47-1\~вказаного закону, оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. На виконання вказаних вимог закону судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] в період з 11.04.2006 року по 06.11.2015 року обіймав посаду міського голови Заставнівської міської ради Чернівецької області. На момент звернення до суду із позовною завою перебував на посаді начальника відділу адміністративно-територіальної реформи та децентралізації виконавчого апарату Чернівецької обласної ради. Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки (а.с. 10-12). 13.08.2017 року о 19:09 в мережі Інтернет в соціальній мережі «Фейсбук» був опублікований допис під назвою «Відповідь міського голови [PERSON] на коментар [PERSON] підкріплена документами», доступна за посиланням https://www.facebook.com/permalink.php?storу fbid=281078932373187&id=100014132471637. У даній публікації від імені міського голови [PERSON] викладено у формі звернення до позивача наступний текст: «[PERSON]: По стадіону ,якщо б деякі теперішні керівники не заважали давно б вже доробили, а то тільки шуму багато а толку мало. [PERSON], Ви аж тепер почали перейматися ремонтом стадіону? За 8 років «керування» не було часу, а тепер знайшовся? Замість того, щоб зробити гарний стадіон, Ви взялися за «нарощування» третього поверху трибуни. [PERSON] запевнити, що Ви в обовязковому порядку будете приймати участь у розбиранні та приведенні її у попередній стан. А після цього будете замовляти висновок будівельної експертизи, що будівля придатна до подальшого використання. На даний час є тільки особисто вами замовлений висновок в НДІ Проектреконструкція, де чітко зазначено і зафіксовано, що на даний час трибуна знаходиться в аварійно-небезпечному стані, тому що за Вашого керівництва були допущені грубі порушення будівельних норм при її «реконструкції». Слово «реконструкція» пишу в лапках, бо це була не реконструкція, а розкрадання. У 2012 році на цю трибуну було виділено 170 тисяч гривень. Будівельною комісією депутатів попереднього складу ради разом із залученими спеціалістами по будівництву було зафіксовано факт розкрадання будівельних матеріалів та невиконання більшої частини будівельних робіт на суму 105 тисяч гривень. Наш акт обстеження був підтверджений пізніше висновком будівельного експерта, який зараз знаходиться в матеріалах кримінальної справи. Тепер давайте підіб'ємо, скільки коштує третій поверх трибуни на стадіоні: 170 тисяч гривень на «реконструкцію», з яких 105 тисяч украли, + 40 тисяч гривень штрафу за порушення державних будівельних норм, який Ви заплатили не із своєї кишені, а з бюджету міста, + 12 тисяч гривень коштувало заключения НДІ Проектреконструкція про те, що будівля після вашої реконструкції стала аварійною і небезпечною для експлуатації, + 17 тисяч гривень судова будівельна експертиза на вимогу слідчого, яка підтвердила, що Ви разом із своїми компаньйонами вкрали з цього будівництва 105 тисяч гривень. Разом майже 240 тисяч гривень! Нагадаю також, що інфляція гривні з 2012 року по сьогоднішній день, відносно курсів конвертованих валют складає біля 350%. Отже, на сьогоднішній день прямі збитки від Вашої «реконструкції» складають біля 750 тисяч гривень. Це не враховуючи тих коштів, які прийдеться витратити на розбирання ваших поверхів і приведення трибуни в початковий стан. А якшо будівлю укріплювати то по цінах 2013-2014 років це 800 тис.грн а зараз це що 3 млн.грн.? У 2014 році Вами був замовлений проект в тому ж НДІ Проектреконструкція, де було визначено, що для подальшої експлуатації трибуни необхідно провести роботи по її укріпленню на суму в майже мільйон гривень, а після проведення укріплюючих робіт провести ще одну експертизу, що будівля вже придатна до експлуатації. Але навіщо потрібен третій поверх на трибуні стадіону за мільйони гривень там, де на футбольному полі ростуть будяки, очерет і пасуться гуси? Була розслідувана\~кримінальна справа\~і навіть\~відбувся суд,\~де судили\~Вашого брата\~[PERSON] як\~інженера-будівельника,\~хоча такої\~посади він\~ніколи не\~займав.\~Судом було\~встановлено,\~що фірма-підрядник\~«Монарх-Буд»\~ніби-mo\~сплатила штрафні\~санкції,\~які чомусь\~на рахунки\~міської ради\~не надходили.\~І також\~була проведена\~перевірка КРУ,\~в акті якої зафіксовано, що «Монарх-Буд» і міська рада провели взаємозаліки за будівництво трибуни стадіону та огорожі в ДНЗ №1. [PERSON], Ви мене змусили звернутися щодо перевірки будівництва тієї огорожі. І я думаю, що після перевірки буде аналогічна ситуація, що і з трибуною. [PERSON], я Вам обіцяю, що на тій трибуні буде встановлено банер про те, що та будівля є символом Вашої корупції та покривання цієї корупції правоохоронними органами, бо інша кримінальна справа щодо [PERSON] персонально розслідується по сьогоднішній день. МІСЬКИЙ [PERSON] РАДИШ». Той факт, що публікація даного змісту мала місце в судовому засіданні визнано представниками відповідачів. Разом з тим, останніми не визнано факт належності інтернет-сторінки саме відповідачу [PERSON] Як вбачається з експертного висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет (а.с. 15-29) за результатами проведеного дослідження змісту досліджуваної веб-сторінки встановлено наявність змісту розміщеного користувачем «Руслан Леванін». Крім того, встановлено детальну інформацію перевірки веб-сайту. Зокрема, зазначено доменне імя, доступність публічного використання, інформація про реєстратора доменного імя, інформація про хостинг-провайдера тощо. Однак вказаний висновок не містить інформаційного наповнення щодо власника саме інтернет-сторінки соціальної мережі «Facebook» на якій було розміщено статтю, що є предметом оскарження. Твердження позивача про належність вказаної сторінки саме відповідачу [PERSON] є його припущенням та не доведено належними та допустимими доказами. Суд виходить з того, що обовязок доведення даної обставини був покладений саме на сторону позивача та його представника, але натомість дане положення не реалізоване останніми. Крім того, допитаний в судовому засіданні в якості спеціаліста [PERSON] пояснив, що власника інтернет-сторінки в соціальній мережі неможливо ідентифікувати інакше як за компютерним пристроєм з якого відбулось розповсюдження інформації. Такі дані можуть бути надані лише провайдером, який використовує в своїй діяльності унікальний ІР-адрес, користувачем якого зокрема в м.Заставна є близько 5 тис. чоловік. З цих підстав, суд вважає, що твердження позивача про розміщення недостовірної інформації щодо нього на інтернет-сторінці соціальної мережі «Facebook» відповідачем [PERSON] є недоведеним. У звязку з цим, позовні вимоги в частині визнання недостовірною інформацією в публікації [PERSON] через мережу Інтернет за відповідним посиланням та зобовязання спростувати вказану інформацію не підлягають задоволенню. В судовому засіданні також встановлено, що в газеті «[PERSON] краю» в №33 (1395) від 17.08.2017р. надруковано статтю «[PERSON] правда?», у якій викладено текст наступного змісту: «Газета «[PERSON] краю» вже вдруге опубліковує статті про прийом львівських побутових відходів Заставнівським сміттєзвалищем. Перша стаття нікому невідомого автора [PERSON] під назвою «Зі Львова серед ночі возять сміття в Заставну» і друга, яка вийшла нещодавно, теж нікому невідомого «блогера» [PERSON] під назвою «Думка екс-голови [PERSON]». Показовим є те, що неіснуючий блогер [PERSON] бере інтерв'ю у колишнього міського голови [PERSON] щодо Заставнівського сміттєзвалища. Реальні жителі м. Заставна не обрали його на посаду міського голови, такі ж самі реальні однопартійці вигнали його з політичної партії «Об'єднання Самопоміч», не менш реальний народний депутат [PERSON] у своєму інтерв'ю розказав, чому так сталося. То чому ж якийсь реальний журналіст не бере у [PERSON] інтерв'ю? Може тому, що в такому інтерв'ю довелося б відповідати на реальні запитання і розказувати про реальні справи. Про те, наприклад, що зробив [PERSON] за 8 років свого керування в м. Заставна з міським сміттєзвалищем. Мені наприклад, як діючому міському голові, вкрай необхідно знати, куди поділися результати інженерно-геологічних досліджень грунтів та геодезичної зйомки міського сміттєзвалища, на які були виділені десятки тисяч гривень. Останній у кого бачили ці документи - [PERSON], рідний брат [PERSON] який працював під його керівництвом. Зазначені документи безслідно зникли. У своєму «інтервю» [PERSON] розказує, як він би на моєму місці повідомив громаду про "небезпечне" львівське сміття і поставив б це питання на обговорення сесії. Проте, будучи міським головою, він чомусь не повідомив громаді, що підгортанням сміттєзвалища регулярно займається керівник цегельного заводу «Граніт» [PERSON], а виділені для цього кошти списувалися на інших суб'єктах господарювання і потрапляли [PERSON] в кишеню. Взагалі,\~після «господарювання»\~[PERSON] в\~Заставні залишилось\~дуже багато\~відкритих питань,\~на які\~до сьогодні\~ніхто не\~може дати\~відповідь,\~в тому\~числі прокуратура.\~Яскравим прикладом\~є розслідування\~кримінальних справ\~з будівництва\~трибуни стадіону\~і автостоянки\~по вул.\~Галицького.\~Пятий рік\~поспіль поліція\~та прокуратура\~не можуть\~знайти,\~де поділися\~понад 150\~тисяч гривень,\~підтверджених будівельною\~експертизою.\~Ці гроші\~не були\~вкрадені якимись\~невідомими особами\~в масках\~посеред ночі.\~Вони були\~привласнені у\~білий день,\~у світлих\~гарних кабінетах\~відомими всім\~посадовцями.\~Підписи цих\~посадовців стоять\~на всіх\~підроблених ними\~ж документах.\~Чому прокуратура\~і поліція\~вже п'ятий\~рік не\~може знайти\~винних у\~крадіжці,\~питання скоріше\~риторичне.\~Виглядає на\~те,\~що коштами\~з нашої\~з вами\~кишені просто\~поділилися і\~тому немає\~крайніх.\~Кримінальна справа,\~у якій\~брат Я,\~[PERSON] ,\~[PERSON],\~визнав себе\~винним у\~привласненні 70\~тисяч гривень,\~отримав за\~це штраф\~у 5\~тис.\~гривень,\~які також\~не заплатив,\~бо був\~амністований ,\~не можна\~вважати нічим\~іншим ,\~як окозамилюванням\~з боку\~прокуратури.\~Експертиза показала,\~що під\~час будівництва\~трибуни на\~стадіоні було\~вкрадено 105\~тис.\~гривень,\~а не\~70\~і при\~тому в\~цінах 2012\~року.\~Користуючись нагодою,\~хочу запитати\~працівників поліції\~та прокуратури - скільки років вам ще потрібно, щоб «до розслідувати» ці кримінальні справи? Чи ви вважаєте коли пройдуть строки давності, як у кримінальній справі [PERSON] про нецільове використання бюджетних коштів? Як написала у своєму інтервю [PERSON], «необхідна участь представників громади міста у здійсненні контролю за таким господарюванням». Повністю згоден. Давайте поставимо всі ці питання на контроль і будемо кожного тижня питати правоохоронні органи, що зроблено ними для повернення заставнівській громаді привласнених [PERSON] коштів.» Крім того, до статті вказаного змісту надруковано коментар редакції, який містить наступний зміст: «…колектив редакції\~дуже просить\~авторів (не\~обов'язково\~журналістів)\~бути мак\-симально\~коректними та\~інтелігентними у\~подачі своїх\~публікацій,\~не ображати\~один одного,\~не звинувачувати\~у крадіжках,\~якщо на\~те немає\~юридичних підтверджень\~та не\~переходити на\~особистості,\~А ще\~краще припи\-нити з'ясування стосунків (перепалку) через газету, що не робить честі нікому, не додає здоров'я, не приносить користі та псує авторитет газети. Закликаємо до куль\-тури спілкування, зупинитися в емоційних «гонках «хто кого»,\~а всю\~інформацію про\~порушення тих\~чи інших\~законів передавати в правоохоронні органи, а вже за сприяння газети вимагати їх розгляду по суті». З пояснень свідка [PERSON], яка є заступником головного редактора газети «[PERSON] Краю», вбачається, що 14.08.2017 року редакція отримала листа зі змістом статті «[PERSON] правда?» під авторством [PERSON] та підписом [PERSON] В подальшому лист був перероблений та містив підписи двох зазначених осіб. Вказаний лист зареєстровано в журналі вхідної кореспонденції. В подальшому з етичних міркувань редакцією було відредаговано зміст статті, однак факти викладені в ній та факт притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності ними не перевірявся. Крім того вказала, що особи зазначені в статті реально існують, однак зазначені в ній під своїми псевдонімами. Обставини викладені вказаним свідком підтверджуються також копією журналу вхідної кореспонденції редакції газети «[PERSON] Краю» (а.с. 40 том 2) та листом Заставнівської міської ради від 14.08.2017 року №754/08-17 за підписом відповідачів (а.с. 41-43). Факт авторства статті «[PERSON] правда?» в газеті «[PERSON] Краю» не заперечувався представником відповідача [PERSON] В даному конкретному випадку, аналізуючи інформацію, яку позивач просить визнати такою, що не відповідає дійсності, визначаючи її характер та мету, а також з огляду на характер використання мовних засобів та враховуючи вимоги зазначених вище актів законодавства, суд вважає, що викладена в статті «[PERSON] правда?» газети «[PERSON] Краю» інформація є нічим іншим як твердженням, так як не містить характерних мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Виходячи зі змісту статті в цілому та змісту конкретних фраз, характер використання мовних засобів, вона не може бути розцінена судом, як гіпербола, алегорія чи сатира, оскільки, від імені відповідача без будь-яких передмов та порівнянь у категоричній формі прямо вказано на те, що позивач [PERSON] вчинив кримінальні правопорушення. Про дану обставину вказують цілий ряд висловів, що містяться в оскаржуваній статті, наприклад: -«будучи міським головою, він чомусь не повідомив громаді, що підгортанням сміттєзвалища регулярно займається керівник цегельного заводу «Граніт» [PERSON], а виділені для цього кошти списувалися на інших субєктів господарювання і потрапляли [PERSON] в кишеню»; -«п'ятий рік поспіль поліція та прокуратура не можуть знайти, де поділися понад 150 тисяч гривень, підтверджених будівельною експертизою»; -«Вони були привласнені у білий день, у світлих гарних кабінетах відомими всім посадовцями. Підписи цих посадовців стоять на всіх підроблених ними ж документах»; -«брат [PERSON], [PERSON], визнав себе винним у привласненні 70 тисяч гривень, отримав за це штраф у 5 тис. гривень, які також не заплатив»; -«будемо кожного тижня питати правоохоронні органи, що зроблено ними для повернення заставнівській громаді привласнених [PERSON] коштів». Таким чином, дані висловлювання не є оціночним судженням. Відповідачем [PERSON] та його представником не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відомості, викладені в статті є достовірними, а надані документи до відзиву не є доказом вини [PERSON] у вчиненні злочинів, оскільки вони лише містять фабулу попередньої кваліфікації діянь, про які надійшло повідомлення до правоохоронних органів. Жодних рішень судових чи правоохоронних органів щодо констатації наявності складу кримінального правопорушення в діях позивача [PERSON] суду не надано. Суд приймає також до уваги той факт, що редакція газети вжила заходів щодо коригування тексту статті та розмістила під її змістом власний коментар із проханням не звинувачувати у крадіжках субєкта зазначеної інформації ([PERSON]В.) без юридичних підтверджень. Таким чином, редколегія засобу масової інформації дала попередню оцінку змісту листа, який адресувався читачам газети. Враховується також і та обставина, що позивач [PERSON] був публічною особою на момент розповсюдження інформації про нього, а також те, що межі захисту публічної особи є трохи нижчими і повинні допускати розумну критику його дій. Однак відповідачем [PERSON], як автором статті, не дотримано даного критерію. Цього також не було зроблено редакцією газети, яка коригувала надану інформацію для оприлюднення. Суд не вважає за необхідне визнавати недостовірною інформацією частини статті з тією метою, щоб не виривати зміст з її контексту, оскільки вона в цілому як виклад певних даних та тверджень сприймається як негативний образ позивача [PERSON] Позивачем та його представником доведено факт поширення інформації відповідачем [PERSON] та редакцією газети «[PERSON] Краю», а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, його позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання недостовірною інформацією в публікації газети «[PERSON] Краю» від 17.08.2017 року статті «[PERSON] правда?» за авторством [PERSON] та зобовязання спростувати вказану інформацію підлягають задоволенню. Крім того, оскільки представником позивача до закінчення судових дебатів у справі зроблено заяву про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.141 ч.8, ст.246 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити судове засідання з метою вирішення вказаного питання. На підставі викладеного та

Outcome: partial