Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

13.01.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що 08 вересня 2012 року зареєструвала з відповідачем шлюб. Під час проживання у шлюбі у них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Тому, просить суд постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 2000 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку (для кожного з них) щомісячно, починаючи стягнення з 12 січня 2017 року і до повноліття дітей. Позивач в судовому засіданні позов підтримала за обставин викладених у позовній заяві. Суду додатково пояснила, що оскільки відповідач є батьком їх дітей, то він зобов'язаний допомагати їй їх утримувати. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання синів не надає, хоча має таку можливість, оскільки фізично здоровий, інших утриманців немає. Просила позов задовольнити та винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Судова повістка повернулася до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». З врахуванням положень ст.ст. 74, 76 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи. Враховуючи думку позивача, суд вважає можливим, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянути справу у відсутність відповідача по наявних у справі доказах та ухвалити заочне рішення суду. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 08.09.2012 перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.09.2012 (а.с. 3). Під час проживання в шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 4-5). Сторони припинили сімейні відносини. Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Діти проживають разом з позивачем (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А з урахуванням ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі (ч. 1 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів та виду їх стягнення суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, що діти проживаючи разом з матір'ю, знаходиться на її повному утриманні, що потребує певних коштів, а також зважаючи, що утримання дітей є обов'язком обох батьків, вважає, що сума в розмірі по 1000 грн, що буде стягуватись як аліменти на кожну дитину, буде обґрунтованою та законною. При цьому, суд приймає до уваги, що доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дітям відповідач суду не надав. Разом з тим, суд зазначає, що якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 3 ст. 184 СК України). Тому, вимога позивача визначити аліменти у твердій грошовій сумі, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку (для кожного з них) не може бути задоволена. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Також суд звертає увагу, що позивач звернулась до суду 13.01.2017, тоді як просить здійснити стягнення аліментів з 12.01.2017. У відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: partial