Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» (АТ «Райффайзен Банк», найменування змінено з АТ «Райффайзен Банк Аваль» з 17.06.2021 (Т. 3 а.с. 247-248)) про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позов обґрунтовано тим, що у 2010 році за заявою кредитора АТ «Райффайзен Банк Аваль» господарським судом Львівської області було порушено справу про банкрутство фізичної особи - підприємця [PERSON] , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого [PERSON]. Підставою для звернення з заявою про порушення справи про банкрутство став кредитний договір на купівлю будинку, який є споживчим кредитом і жодного відношення до здійснення підприємницької діяльності не мав. Таке нерухоме майно використовувалося виключно для проживання [PERSON] та його сім`ї. При цьому, станом не момент звернення банку існувало рішення господарського суду про стягнення з ФОП [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором та відбувалось примусове виконання такого рішення. Таким чином, метою звернення з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство було припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] . Введення процедури банкрутства означало для [PERSON] повне припинення його підприємницької діяльності, якою останній займався безперервно з 2005 року, перехід контролю над всіма документами та його бізнесом до розпорядника майна та фактично втрату будь-яких джерел для існування. 20.10.2010 господарським судом Львівської області ухвалено постанову про визнання ФОП [PERSON] банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, припинено підприємницьку діяльність та призначено ліквідатором арбітражного керуючого [PERSON] , якого зобов`язано вчинити передбачені чинним законодавством дії. З цього моменту всі напрацювання та досягнення ФОП [PERSON] були втрачені, зруйнована його ділова репутація, що потребувало пошуків нових джерел для існування. Продаж житла [PERSON] відбувся з порушенням закону, що заподіло шкоду правам та інтересам як [PERSON] , так і членам його сім`ї. Незважаючи на те, що у 2012 році закінчився строк ліквідаційної процедури, який був раніше продовжений, закриття процедури банкрутства не відбулось. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25.12.2013 припинено іпотеку нерухомого майна у с. Липники Пустомитівського району Львівської області. Таким чином, банк намагався реалізувати будинок позивача на прилюдних торгах, та, не отримавши такої нагоди, не скориставшись своїм правом отримати предмет іпотеки у власність, вирішив для того, щоб і далі реалізовувати це майно на прилюдних торгах, звернутися з заявою про порушення справи про банкрутство позивача, що було незаконним як щодо підстав для порушення провадження у справі про банкрутство, так і щодо можливості реалізації житла позивача у такій процедурі. 16.09.2014 було припинено провадження у справі про банкрутство, однак 28.01.2015 відповідна ухвала суду була скасована судом апеляційної інстанції. 21.04.2015 було повторно припинено процедуру банкрутства, однак ухвалою апеляційного суду таку ухвалу за скаргою ФОП [PERSON] також скасовано. В подальшому Господарським судом Львівської області належним чином не розглядались клопотання ФОП [PERSON] про припинення процедури банкрутства, припинення зобов`язань, спливу строку ліквідаційної процедури, виключення майна, на яке рішенням суду визнано право власності за іншою особою, з ліквідаційної маси. Продовження здійснення ліквідаційної процедури викликало сумнів в законності таких дій. Ліквідатором вчинено незаконну дію щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про припинення фізичної особи - підприємця [PERSON] на підставі ухвали суду, яка не набрала законної сили. Затягування процедури банкрутства арбітражним керуючим відбувалось в інтересах кредитора. Подане на [PERSON] початку 2019 року клопотання про закриття провадження у справі судом розглянуте лише 06.12.2019 та таке було задоволене. За десять років, протягом яких тривало провадження у справі про банкрутство ФОП [PERSON] , останньому заподіяна значна шкода як підприємцю та фізичній особі, яка протягом тривалого часу була змушена брати участь в судових процедурах, обмежуватись у реалізації своїх економічних прав та захищатись від протиправних посягань, що заподіяло збитки позивачу діями відповідачів. До 2020 року [PERSON] не мав можливості здійснювати підприємницьку діяльність та процедура банкрутсва, яка повинна була тривати 18 місяців, тривала 10 років. Оскільки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був інціюючим кредитором процедури банкрутства, тому повинне нести відповідальність за наслідки завданої такою процедурою шкоди. Крім цього, банком ініційовано судовий спір з [PERSON] у 2014 році про стягнення достроково заборгованості за кредитним договором. Такий позов подано в період процедури банкрутства і щодо тих самих вимог, які ним були заявлені в цій процедурі. Позивач вважає такі дії банку не лише протиправними, а й вчиненими в змові з іншими особами - суддями, які розглядали справу, арбітражним керуючим, адвокатом Оприск Л.З. Так, арбітражний керуючий виключно в інтересах банку та з протиправною метою просив суд двічі незаконно закрити провадження у справі про банкрутство з тією метою, щоб залишити в силі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.02.2015 за вищевказаним позовом про стягнення заборгованості під час його перегляду в апеляційній інстанції. При цьому, дії Господарського суду Львівської області, який двічі незаконно закривав провадження у справі, не повідомляючи про засідання [PERSON] , дії його адвоката Оприск Л.З., яка не оскаржувала такі ухвали суду та не повідомляла свого клієнта про засідання, також, на думку позивача, мали узгоджений характер. Також у травні 2011 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області про виселення [PERSON] та його дружини [PERSON] з житлового будинку та лише у 2020 році такий позов залишено без розгляду у зв`язку з тим, що представник позивача двічі не з`явився в судове засідання без поважних причин. Також арбітражним керуючим [PERSON] безпідставно виставлено майно позивача та його дружини для продажу на аукціоні. Незаконність примусового вилучення майна позивача та його продаж на аукціоні встановлено рішеннями судів та підтверджена самим [PERSON] шляхом зняття майна з торгів. Порушенням в діях арбітражного керуючого також було те, що останній отримував від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» гонорар за виконану роботу, що суперечило Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Особа, яка ініціювала процедуру банкрутства, в результаті якої іншій особі була заподіяна шкода, повинна таку шкоду цій особі відшкодувати, якщо за результатом розгляду її заяви процедура банкрутства не була завершена, а навпаки припинена. При цьому, оцінку діям Господарського суду Львівської області, який призначив арбітражного керуючого з метою перевірки ним існування підстав для визнання боржника банкрутом та підстав для введення ліквідаційної процедури, буде надано в межах розгляду справи Європейським судом з прав людини, до якого звернувся [PERSON] з відповідною заявою та за якою відкрито провадження. Діями відповідачів порушено серед іншого права позивача на підприємницьку діяльність, на повагу до особистого життя, принцип верховенства права. Розмір матеріальної шкоди, завданої діями відповідачів, позивач оцінює у 1305584,13 доларів США, що становить 35872099 грн., з розрахунку щомісячної втрати доходу у розмірі 10280,19 доларів США. Позивач вважає, що розмір відповідальності арбітражного керуючого [PERSON] становить 10% від вказаної суми, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - 90%. Завдана позивачу моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав протягом 127 місяців здійснення розгляду проти нього судової справи про банкрутство, яка була порушена незаконно. Заподіяння моральної шкоди підтверджується незаконними діями відповідачів щодо припинення його підприємницької діяльності, продажу майна, збиранням щодо нього інформації, тиску щодо припинення розгляду справи на умовах банку, приниженні честі, гідності та втраті ділової репутації. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачем оцінено в 27000000 грн., яку необхідно стягнути з відповідачів у вищевказаному процентному співвідношенні. В судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] позов підтримали, надали пояснення, аналогічні змісту такого та відповідей на відзиви, інших письмових пояснень (Т. 1 а.с. 150-160, т. 2 а.с. 118-121, 166-171, т. 3 а.с. 71-73, 93-97, 121-123, 147-150. Зазначили, що у відзивах відповідачі не наводять обставин, які свідчать про правомірність його дій і не надають доказів того, чому їх дії не заподіювали шкоду позивачу. Натомість, наведені позивачем доводи щодо порушення ліквідатором та банком закону, вчинення протиправних дій жодного спростування у відзивах не отримали. Просили суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву (Т.1 а.с. 93-98). Зазначив, що позивач [PERSON] , заявляючи позов про відшкодування шкоди у деліктному зобов`язанні, не довів існування всіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (шкода, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина). Так, жодним судовим рішенням, індивідуальним актом Міністерства юстиції України чи його територіальних органів не встановлено незаконності діяльності арбітражного керуючого [PERSON] за період виконання ним обов`язків ліквідатора у справі про банкрутство ФОП [PERSON] . Судові рішення підтверджують правомірність затвердження звіту про оплату послуг арбітражного керуючого у цій справі та не потребують додаткового доведення. Всупереч вимогам чинного законодавства позивач не навів жодного нормативного обґрунтування і жодного доказу, який би підтверджував як факт завдання моральної шкоди позивачу з боку відповідача [PERSON] , так і розмір моральної шкоди. Крім цього, представник відповідача звернувся до суду з заявою про застосування позовної давності. Просив суд у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача АТ «Райффайзен Банк» Кожуховська О.Л. в судовому засіданні позов не визнала з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву, запереченнях, поясненнях (Т.1 а.с. 135-138, 211-214, т. 3 а.с. 100-101, 182-183, 226). Відповідно до таких, 23.04.2008 між відповідачем АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ФОП « [PERSON] було укладено кредитний договір, умови якого ФОП [PERSON] , починаючи з вересня 2008 року, порушувалися. Останній пояснював припинення здійснення платежів скрутним фінансовим становищем та зниженнями його доходів від підприємницької діяльності. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, рішенням Господарського суду Львівської області від 10.04.2009 з ФОП [PERSON] стягнуто заборгованість. Таким чином, вищенаведеним спростовуються твердження позивача про те, що кредитний договір є споживчим кредитом. Банк, користуючись своїм правом, звернувся до господарського суду з заявою про порушення справи про банкрутство та визнання кредитором у зв`язку з невиконанням ФОП [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним як з фізичною особою - підприємцем. Перевіривши законність та обґрунтованість заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо боржника ФОП [PERSON] , ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2010 порушено провадження у справі про банкрутство №28/32. Підставою для внесення вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» до реєстру вимог кредиторів було рішення Господарського суду Львівської області від 10.04.2009 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В подальшому, 20.10.2010 постановою Господарського суду Львівської області ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором [PERSON] . Посилання позивача на те, що після початку процедури банкрутства останній втратив дохід від своєї підприємницької діяльності, є безпідставним і не підтверджується жодним належним та допустимим доказом. 06.12.2019 ухвалою Господарського суду Львівської області припинено процедуру ліквідації ФОП [PERSON] , у зв`язку з тим, що здійснення провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця можливе лише за наявності згоди боржника, що пов`язане з втратою чинності Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та набранням чинності Кодексом України з питань банкрутства. При цьому, доводи поданого ФОП [PERSON] клопотання про закриття провадження у справі суд до уваги не взяв. Чинне на час відкриття провадження у справі про банкрутство законодавство не вимагало згоди боржника на провадження у такій справі. Також представником зазначено, що у діях банку відсутня будь-яка неправомірна поведінка та звернення до суду за захистом своїх прав є правом особи, передбаченим Конституцією України. Крім цього, позивачем не доведено наявності шкоди, існування причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, не доведено вини АТ «Райффайзен Банк Аваль». Безпідставним є твердження позивача про ухвалення господарським судом незаконного рішення про заміну кредитора у справі про банкрутство. Крім цього, вважає, що право на звернення до суду з таким позовом про відшкодування шкоди має лише ФОП [PERSON] , а не позивач, як фізична особа. Просила суд у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи АТ «Альфа-Банк» Дзундза О.В. звернулася до суду з письмовими поясненнями від 25.01.2021 (Т. 3 а.с. 13-16). Згідно з такими поясненнями, ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2010 порушено провадження у справі про банкрутство ФОП [PERSON] 20.09.2010 затверджено реєстр вимог кредиторів першої черги, серед яких вимоги ПАТ «Альфа-Банк». В подальшому, ФОП [PERSON] визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON]. Ухвалою суду від 02.04.2015 припинено провадження у справі в частині кредиторських вимог ПАТ «Альфа-Банк», однак за апеляційною скаргою [PERSON] таку ухвалу скасовано. Крім цього, ухвалою суду від 21.04.2015 знову припинено провадження у справі про банкрутство, однак така ухвала також скасована за апеляційною скаргою [PERSON] . Звертаючись до апеляційного суду зі скаргою на ухвалу від 02.04.2015 про припинення провадження у справі [PERSON] посилався на те, що провадження припинено незаконно і стверджував, що відсутній факт припинення зобов`язання перед кредиторами. Така скарга та інші подані [PERSON] скарги на ухвали суду свідчать про те, що останній був зацікавлений у судовому розгляді справи про банкрутство, а також стверджував, що кредитні кошти ним отримувались саме для здійснення підприємницької діяльності. Ухвалою суду від 06.12.2019 закрито провадження у справі у зв`язку з тим, що Кодексом України з процедур банкрутства провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника. Крім цього, у провадженні відділу поліції перебуває кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 388 КК України, зокрема, з приводу того, що [PERSON] та інші невстановлені особи реалізували злочинну схему заволодіння майном, яке було передане в іпотеку АТ «Альфа-Банк». Таким чином, АТ «Альфа-Банк» в ході розгляду справи про банкрутство ФОП [PERSON] не лише не отримало жодних коштів в рахунок погашення суми боргу, а понесло збитки в особливо великих розмірах, спричинені діями ФОП [PERSON] , зокрема незаконним відчуженням предмету іпотеки. Просила суд у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З матеріалів справи про банкрутство №28/32 встановлено, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.03.2010 заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №28/32 про банкрутство ФОП [PERSON] , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого [PERSON]. У вищевказаній заяві банку зазначено, що 23.04.2008 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ФОП [PERSON] було укладено кредитний договір №010/08-3/3684/в. Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено договором іпотеки, однак, починаючи з вересня 2008 року, боржником порушувалися умови кредитного договору. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Господарського суду Львівської області від 10.04.2009 з ФОП [PERSON] стягнуто відповідну заборгованість. 11.02.2010 державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачу, оскільки в боржника відсутнє майно, яке б перебувало в заставі та на яке можна було б звернути стягнення. Вищевказане, а також загальний розмір заборгованості, зумовили звернення банку з заявою про порушення справи про банкрутство. Ухвалою суду від 20.09.2010 затверджено реєстр вимог кредиторів, серед яких кредитори першої черги: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Альфа-Банк». Загальна сума вимог першої черги - 4385152,81 грн. Постановою суду від 20.10.2010 ФОП [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON]. В ході ліквідаційної процедури арбітражним керуючим вчинялись дії щодо інвентаризації майна банкрута, організації проведення оцінки вартості майна, подавались оголошення щодо продажу майна. В процесі ліквідаційної процедури встановлено відсутність майнових активів, на які можна було б звернути стягнення та погасити боргові зобов`язання. Ухвалою суду першої інстанції від 16.09.2014 затверджено звіт ліквідатора у справі про банкрутство ФОП [PERSON] , звільнено ФОП [PERSON] від подальшого виконання вимог кредиторів - Управління Пенсійного Фонду України в Яворівському районі Львівської області на суму 2798,22 грн., Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 80,63 грн., Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на суму 948794,40 грн., припинено підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] та припинено провадження у справі № 28/32 про банкрутство ФОП [PERSON] . Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 задоволено апеляційну скаргу ФОП [PERSON] , скасовано ухвалу Господарського суду Львівської області від 16.09.2014, відмовлено в задоволенні клопотання ліквідатора банкрута арбітражного керуючого [PERSON]. про затвердження звіту ліквідатора, справу про банкрутство ФОП [PERSON] надіслано Господарському суду Львівської області для розгляду на стадії судової процедури ліквідації. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.04.2015 припинено провадження у справі № 28/32 в частині кредиторських вимог ПАТ "Альфа-Банк" на суму 2251612,52 грн., а також виключено з ліквідаційної маси боржника транспортний засіб TOYOTA Corolla, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та земельну ділянку в с. Бартатів Городоцького району Львівської області площею 1,0471 га, кадастровий номер 4620980800:06:000:0029; припинено провадження у справі № 28/32 в частині кредиторських вимог ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" на суму 3 445 353,95 грн. та розгляд справи відкладено на 21.04.2015. Ухвалою суду першої інстанції від 21.04.2015 звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута ФОП [PERSON] затверджено; звільнено ФОП [PERSON] від подальшого виконання вимог кредиторів Управління Пенсійного Фонду України в Яворівському районі Львівської області на суму 2798,22 грн., Львівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на суму 80,63 грн., Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" на суму 948 794,40 грн.; підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] припинено; провадження у справі № 28/32 про банкрутство ФОП [PERSON] припинено. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 вимоги апеляційної скарги ФОП [PERSON] задоволено частково, ухвалу Господарського суду Львівської області у справі № 28/32 від 02.04.2015 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні заяви ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про зменшення розміру вимог кредитора у справі про банкрутство та клопотання ПАТ "Альфа-Банк" про припинення провадження в частині грошових кредиторських вимог банку в сумі 2 251 612,52 грн. та виключення з ліквідаційної маси боржника транспортного засобу TOYOTA Corolla, 2006 р. випуску, державний номерний знак [NUMBER] та земельної ділянки в с. Бартатів, Городецького району, Львівської області площею 1,0471 га, кадастровий номер 4620980800:06:000:0029 відмовлено, справу передано на розгляд до Господарського суду Львівської області на стадію ліквідації. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 вимоги апеляційної скарги ФОП [PERSON] задоволено; ухвалу Господарського суду Львівської області у справі № 28/32 від 21.04.2015 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні клопотання ліквідатора боржника - арбітражного керуючого [PERSON]. про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута відмовлено, справу передано на розгляд до Господарського суду Львівської області на стадію ліквідації. Постановою Вищого господарського суду України від 13.10.2015 касаційну скаргу ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" залишено без задоволення, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 24.06.2015 залишено без змін. Ухвалою суду від 01.08.2017 р. у задоволенні клопотання [PERSON] від 11.05.2016 р. відмовлено, у задоволенні клопотання [PERSON] від 27.09.2017 р. відмовлено, клопотання арбітражного керуючого [PERSON]. від 19.07.2017 р. за № 01-21/02-01/188 задоволено, затверджено оплату послуг арбітражного керуючого [PERSON] у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень арбітражного керуючого з моменту призначення у справі № 28/32, затверджено звіт про оплату послуг арбітражного керуючого [PERSON] у розмірі 1236742,00 грн. за весь період з 2010-2016 р.р., заяву арбітражного керуючого [PERSON]. від 30.05.2017 р. за № 182/01-09 задоволено, ліквідатором ФОП [PERSON] призначено арбітражного керуючого [PERSON]., розгляд справи відкладено. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 р. ухвалу господарського суду Львівської області від 01.08.2017 р. залишено без змін, а апеляційну скаргу ФОП [PERSON] без задоволення. Постановою Вищого господарського суду України від 13.12.2017 р. касаційну скаргу ФОП [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Львівської області від 01.08.2017 р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.08.2017 р. залишено без змін. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.10.2019 заяву ПАТ «Кристалбанк» та клопотання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Здійснено заміну кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступників ПАТ «Кристалбанк» та ПАТ «Вектор Банк». Ухвалою суду від 30.10.2019 заяву ПАТ «Кристалбанк» та клопотання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, здійснено заміну кредитора ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступників ПАТ «Кристалбанк» та ПАТ «Вектор Банк». Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.11.2019, яку залишено без змін ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 та відповідно залишено без задоволення апеляційну скаргу ФОП [PERSON] , клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено; здійснено заміну кредитора Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області на правонаступника Городоцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Львівської області; здійснити заміну кредитора Городоцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Цією ж ухвалою заяву ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор» та заяву Акціонерного товариства «Кристалбанк» задоволено; здійснено заміну кредитора Акціонерного товариства «Кристалбанк» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фактор». Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.12.2019 припинено процедуру ліквідації ФОП [PERSON] та повноваження ліквідатора арбітражного керуючого [PERSON]., а також закрито провадження у справі № 28/32. Відповідно до вищевказаної ухвали судом серед іншого встановлено наступне. Так, розглянувши клопотання [PERSON] про постановлення окремої ухвали суд прийшов до висновку, що таке не підлягає задоволенню з огляду на наступне. У заяві про винесення окремої ухвали заявник посилається на норму ст. 205-1 КК України, відповідно до якої внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості - караються штрафом від п`ятисот до тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або арештом на строк від трьох до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років. Питання, пов`язані із постановленням судових рішень в межах кримінального процесу не відносяться до юрисдикції господарських судів, а, відтак, постановлення господарським судом будь-яких судових рішень та/або вжиття заходів, спрямованих на притягнення до відповідальності винних осіб за ознаками злочину, передбаченого статтею 365-2 Кримінального кодексу України, із вчиненням передбачених кримінальним процесуальним законодавством дій, буде мати наслідком порушення гарантованого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на суд, встановлений законом. Із положень ст. 246 ГПК України вбачається, що постановлення окремої ухвали може мати місце виключно за наявності порушення законодавства або недоліків в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 16.09.2014 р. затверджено звіт ліквідатора у справі про банкрутство ФОП [PERSON] , припинено підприємницьку діяльність ФОП [PERSON] та припинено провадження у справі № 28/32. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 р. скасовано ухвалу господарського суду Львівської області від 16.09.2014 р. у справі № 28/32, відмовлено в задоволенні клопотання ліквідатора банкрута арбітражного керуючого [PERSON]. про затвердження звіту ліквідатора, справу № 28/32 про банкрутство ФОП [PERSON] надіслано господарському суду Львівської області для розгляду на стадії судової процедури ліквідації. Суд зазначає, що станом на дату подання [PERSON] вказаного клопотання господарським судом не приймались рішення щодо припинення провадження у даній справі. Вказане свідчить, що провадження у справі № 28/32 не було припинено, підприємницька діяльність не припинена, а внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань інформація про припинення підприємницької діяльності ФОП [PERSON] на підставі ухвали Господарського суду Львівської області від 16.09.2014 р. з 28.01.2015 р. є такою, що не відповідає дійсності та є недостовірною. Згідно ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» в редакції до 26.11.2015 р., яка була чинна станом на момент внесення відомостей в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у разі постановлення судового рішення щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу про внесення змін до установчих документів юридичної особи або про визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи суд у день набрання законної сили судовим рішенням надсилає його юридичній особі - відповідачу для вжиття заходів до приведення установчих документів у відповідність із прийнятим судовим рішенням, а також державному реєстратору для внесення запису про судове рішення щодо скасування державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи. Таким чином, нормами вказаного Закону визначено, що за умови скасування судом рішення, яке стало підставою для проведення реєстраційних дій, таке судове рішення надсилається державному реєстратору для приведення інформації про суб`єкта господарювання у відповідність з прийнятим судовим рішенням. Згідно ч. 1 ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка була чинна станом на момент внесення відомостей в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для ведення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства. Зважаючи на вищенаведене, клопотання [PERSON] про винесення стосовно арбітражних керуючих [PERSON] та [PERSON] окремої ухвали за внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань достовірної інформації щодо суб`єкта достовірної інформації відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 р., а також посилання на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 205-1 КК України, є необґрунтованим та безпідставним. Також суд зазначає, що із клопотання [PERSON] не вбачається наявності жодного порушення з боку арбітражних керуючих [PERSON]. та [PERSON]. Більше того, заявником навіть не зазначається, чи він звертався до правоохоронних органів із заявою (повідомленням) про вчинення діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення. З огляду на наведене відсутні правові підстави для постановлення Господарським судом Львівської області окремої ухвали за клопотанням [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2019 р. від ліквідатора надійшла заява з проханням достроково припинити повноваження арбітражного керуючого [PERSON]. як ліквідатора у справі № 28/32. Ліквідатор у відповідності до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства - це арбітражний керуючий, призначений господарським судом для здійснення ліквідаційної процедури. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 12 Кодексу з процедур банкрутства арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право подавати до господарського суду заяву про дострокове припинення своїх повноважень. Згідно ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства арбітражний керуючий може бути відсторонений господарським судом від виконання повноважень розпорядника майна, керуючого реструктуризацією, керуючого санацією, ліквідатора, керуючого реалізацією за його заявою. В судовому засіданні судом розглянуто клопотання [PERSON] про закриття провадження у даній справі. Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, створивши у відповідності ст. 13 ГПК України учасникам провадження у даній справі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі про банкрутство, враховуючи наступне. Провадження у справі про банкрутство ФОП [PERSON] порушено ухвалою суду від 19.03.2010 р. Постановою суду від 20.10.2010 р. ФОП [PERSON] визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON]. За період з моменту порушення провадження у даній справі по дату введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства 21.10.2019 р., до боржника судові процедури застосовувались у відповідності до норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції до 19.01.2013 р. В поданому клопотанні [PERSON] просить закрити провадження у справі № 28/32 на підставі п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку зі встановленням під час розгляду справи на стадії ліквідаційної процедури обставин, які є підставою для відмови у відкритті провадження. На думку заявника, доказами таких обставин є те, що заявлені кредиторські вимоги як ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», так і АТ «Альфа-Банк» про повернення кредитних коштів є вимогами, які не стосуються підприємницької діяльності [PERSON] , а були отримані боржником для споживчих потреб. Представники кредиторів та ліквідатор проти закриття провадження у даній справі заперечили з підстав, викладених у запереченнях на вказане клопотання. У зв`язку з введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства та згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу. З урахуванням вищенаведеного господарським судом при розгляді даної справи застосовуються положення Кодексу України з процедур банкрутства. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України. Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою. Згідно ч. 1 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника. Аналіз судом вказаної правової норми дає підстави дійти висновку про можливість здійснення провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця лише за наявності згоди боржника. У даній справі боржником подано клопотання про закриття провадження у справі, що свідчить про відсутність згоди боржника - фізичної особи - підприємця [PERSON] на здійснення провадження у справі про його неплатоспроможність. Враховуючи наведене, провадження у даній справі підлягає закриттю. Водночас судом відхиляються доводи боржника з покликанням на норму п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки ухвала від 19.03.2010 р. про порушення провадження у даній справі та постанова господарського суду від 20.10.2010 р. про визнання боржника банкрутом, при прийнятті яких суд керувався Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», набрали законної сили. Оскільки господарський суд дійшов висновку про закриття провадження у справі №28/32, припиняється процедура ліквідації фізичної особи - підприємця [PERSON] та повноваження ліквідатора - арбітражного керуючого [PERSON]. Вищевказану ухвалу Господарського суду Львівської області від 06.12.2019 оскаржено АТ «Альфа-Банк» та ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2020 апеляційну скаргу повернуто скаржнику. Постановою Верховного суду від 13.04.2020 касаційну скаргу АТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення та ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 05.02.2020 у справі №28/32 залишено без змін. Таким чином, ухвала Господарського суду Львівської області від 06.12.2019, якою закрито провадження у справі № 28/32, набрала законної сили. Крім цього, в ході розгляду господарської справи №28/32 ФОП [PERSON] оскаржувались інші судові рішення, які були також предметом перегляду Верховного Суду. Так, постановою Верховного Суду від 23.04.2019 касаційну скаргу ФОП [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Господарського суду Львівської області від 25.10.2018 та Західного апеляційного господарського суду від 19.12.2019 - без змін. В ході такого розгляду судом касаційної інстанції встановлено наступне. ФОП [PERSON] звернувся до Господарського суду Львівської області з клопотанням від 13.03.2018, в якому просив звільнити його від подальшого виконання вимог кредиторів згідно ухвали про затвердження вимог кредиторів та закрити провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України. За приписами п. 2 ст. 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", строк ліквідаційної процедури не може перевищувати дванадцяти місяців. Господарський суд може продовжити цей строк на шість місяців, якщо інше не передбачено цим Законом. Вказаним законом не передбачено продовження строку ліквідаційної процедури більше ніж на шість місяців. Поряд з цим, Закон не містить процесуального наслідку порушення строку процедури ліквідації, процесуальні наслідки не визначені. Суд продовжує провадження у справі. Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора, ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, зокрема, виявлення ліквідатором кредиторів та дотримання їх процесуальних прав під час розгляду їх грошових вимог, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів, доведення неможливості задоволення визнаних ліквідатором вимог кредиторів за наслідками ліквідації боржника), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Разом з тим, ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу є судовим актом, який не тільки встановлює обставини відсутності майна боржника для задоволення вимог кредиторів, дає оцінку повноті дій ліквідатора в ході ліквідаційної процедури, але також підсумовує хід процедури банкрутства та припиняє провадження у справі про банкрутство. В зв`язку з цим, у підсумковому засіданні суду необхідно дати оцінку в цілому здійсненій процедурі банкрутства. Водночас, слід вказати на те, що, на момент звернення ФОП [PERSON] з клопотанням про закриття провадження у цій справі, звіт ліквідатора в порядку, передбаченому статтею 32 цього Закону, не затверджено, інших підстав для припинення (закриття) провадження у справі про банкрутство, передбачених приписами ст. 40 Закону про банкрутство, боржником не наведено. Посилання ФОП [PERSON] на приписи п. 2 ч. 1 ст. 175 та п.3 ч.1 ст. 231 ГПК України (у чинній на даний час редакції) суди попередніх інстанцій правомірно визнали безпідставними та необґрунтованими, оскільки, в цьому випадку, приписи Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є спеціальними, які безпосередньо регулюють процедуру банкрутства (ліквідації банкрута), яка має відбуватися з дотриманням принципу судового нагляду. Так, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника. Поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності (галузевих принципів), суттєве значення має й принцип судового нагляду у відносинах неплатоспроможності та банкрутства, який розпочинається з призначення розпорядника майна чи ліквідатора банкрута. Наведений вище принцип полягає у нагляді за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси, а також інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів тощо. Суд у справі про банкрутство повинен сам приймати рішення стосовно виду та інтенсивності нагляду з урахуванням процедури провадження, особи боржника та арбітражного керуючого, а також інших обставин справи. Враховуючи наведене вище та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав задоволення клопотання ФОП [PERSON] про звільнення його від подальшого виконання вимог кредиторів згідно ухвали про затвердження вимог кредиторів та закриття провадження у справі. Прим цьому, при ухваленні постанови від 23.04.2019 Верховний Суд звернув увагу судів першої та апеляційної інстанцій під час подальшого провадження у цій справі на дотримання розумності строків розгляду справи, задля уникнення порушень прав боржника та кредиторів, необхідність здійснення всіх можливих заходів з метою уникнення порушень статей 6, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім цього, ФОП [PERSON] 24.02.2020 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду на ухвалу Господарського суду Львівської області від 30.10.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 06.02.2020 у справі № 28/32, якою залишено без змін вищевказану ухвалу суду першої інстанції, зокрема щодо задоволення клопотання Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" та заяви Акціонерного товариства "Кристалбанк" та здійснення заміни кредитора Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на правонаступників Акціонерного товариства «Кристалбанк» та Публічного акціонерного товариства «Вектор Банк». Ухвалою Верховного Суду від 12.03.2020 у відкритті касаційного провадження відмовлено. Однак, разом з касаційною скаргою ФОП [PERSON] заявлено клопотання щодо передачі судової справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.12.2019 закрито провадження у справі № 28/32 та, на думку заявника, суд мотивував закриття провадження у справі тим, що після дати введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства, а саме 21.10.2019, справа про банкрутство ФОП [PERSON] не відноситься до юрисдикції господарських судів. Розглянувши вказане клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів не встановила підстав для його задоволення, виходячи з наступного. Так, ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.12.2019, зокрема, припинено процедуру ліквідації ФОП [PERSON] провадження у справі № 28/32 закрито. Закриваючи провадження у справі про банкрутство ФОП [PERSON] , суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч. 1 ст. 115 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи або фізичної особи - підприємця може бути відкрито лише за заявою боржника. Аналіз судом вказаної правової норми дає підстави дійти висновку про можливість здійснення провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи підприємця лише за наявності згоди боржника. У даній справі боржником подано клопотання про закриття провадження у справі, що свідчить про відсутність згоди боржника ФОП [PERSON] на здійснення провадження у справі про його неплатоспроможність. Враховуючи наведене, провадження у даній справі підлягає закриттю. За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про закриття провадження у справі № 28/32 та припинення процедури ліквідації ФОП [PERSON] . При цьому, ухвала Господарського суду від 06.12.2019 у справі № 28/32 не містить правових висновків, щодо неналежності справи про банкрутство ФОП [PERSON] до юрисдикції господарських судів. Враховуючи викладене, Верховний суд дійшов висновку, що клопотання ФОП [PERSON] про передачу справи №28/32 на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає за відсутності обставин, на які посилається заявник касаційної скарги в обґрунтування вказаного клопотання. Судом також встановлено, що Головним територіальним управлінням юстиції у Львівській області проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності арбітражного керуючого [PERSON] на підставі звернення [PERSON] від 22.08.2017, про що складено довідку №22 від 20.10.2017 та акт №22 від 24.10.2017. Відповідно до таких документів в частині перевірених питань, наданих матеріалів, на час проведення перевірки та в межах предмету її проведення, порушень в діяльності арбітражного керуючого [PERSON] під час виконання повноважень ліквідатора у справі №28/32 про банкрутство ФОП [PERSON] , не виявлено, вимоги законодавства арбітражним керуючим [PERSON] не порушено (Т. 1 а.с. 99-108). Крім цього, відповідно до змісту листа Головного територіального управління юстиції у Львівській області №Е-84/1/05 від 24.04.2018, яким надано відповідь на виконання доручення Департаменту з питань судової роботи та банкрутства Міністерства юстиції України на підставі звернення [PERSON] , про жодні порушення в роботі арбітражного керуючого [PERSON] , в тому числі щодо оплати послуг останнього, у такому не зазначено (Т. 1 а.с. 70-73, Т. 17 справи №28/32 а.с. 111-114). Аналогічний висновок випливає зі змісту листа Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 28.02.2020 №3201/0/1-20/05-14, яким надано відповідь на заяву [PERSON] від 19.02.2020 (Т. 1 а.с. 74-75). Крім цього, в ході розгляду справи судом не встановлено фактів притягнення до дисциплінарної відповідальності суддів, які здійснювали розгляд справи №28/32, та адвоката, яким надавалась правова допомога [PERSON] при розгляді цієї справи. Враховуючи усе вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі про банкрутство ФОП [PERSON] було ініційоване та тривало в межах передбачених чинним на той час законодавством України процедур та законність в цілому такого провадження в кожному його аспекті не спростована жодними з вищевказаних судових рішень та актів перевірки уповноважених органів. При цьому, закриття провадження у справі про банкрутство пов`язане зі змінами в законодавстві, а саме з набранням чинності Кодексом України з процедур банкрутства, який вимагає згоду боржника на провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця. Судом також взято до уваги твердження відповідачів про недоведеність позивачем існування сукупності елементів складу цивільного правопорушення, зокрема шкоди, протиправної поведінки відповідачів як можливих заподіювачів шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою та вини у діях відповідачів. Враховуючи наведене, у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Питання розподілу судових витрат між сторонами врегульовано ст. 141 ЦПК України. Так, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Враховуючи наведені вимоги ЦПК України, а також надані представником відповідача [PERSON] докази на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката (Т. 1 а.с. 109-112, т. 3 а.с. 159-178), та відсутність заперечень позивача щодо можливої неспівмірності таких витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з позивача на користь зазначеного відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн.

Outcome: approved