Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач у липні 2021 року звернувся до суду із указаним позовом, який мотивував тим, що у липні 2021 року він виявив, що внаслідок здійснення відрахування він систематично недотримує заробітну плату. Як стало відомо позивачу, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною видано виконавчий напис №5868 від 10.02.2021, на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною 25.03.2021 видано постанову про відкриття виконавчого провадження та розпочато виконавче провадження № 64959574 щодо стягнення із нього на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" заборгованості в розмірі 17943,20 грн. та виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця в розмірі 1794,32 грн. і мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 219,88 грн. Позивач зазначає, що між ним та АТ «ПУМБ» відсутні зобов`язання, які б могли бути законною підставою для видачі приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною виконавчого напису №5868 від 10.02.2021. Нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості та відповідності дійсній сумі заборгованості, а також вчинив виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, без перевірки доказів направлення вимоги банком позивачу, чим дозволив банку без повідомлення позивача здійснити «односторонній» розрахунок заборгованості та звільнив банк від обов`язку доведення безспірності боргу, його суми та факту прострочення. У зв`язку із примусовим виконанням виконавчого напису за період із 10.02.2021 по дату подання позову до суду здійснено відрахування із заробітної плати позивача. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд: 1) визнати виконавчий напис № 5868 від 10.02.2021 вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" заборгованості у розмірі 17943,20 грн. таким, що не підлягає виконанню; 2) стягнути з Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" на користь [PERSON] витрати зі сплати судового збору в розмірі 1362,00 грн. Ухвалою суду від 27.07.2021 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. Також ухвалою суду від 27.07.2021 за заявою позивача судом вжито заходів забезпечення позову у виді зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою суду від 19.08.2021 за клопотанням представника позивача у третіх осіб витребувано письмові докази. Ухвалою суду від 09.09.2021 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися. Представник позивача подав заяву у якій просить суд справу розглянути без участі сторони позивача, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Також представник позивача подав заяву про розподіл судових витрат у якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача понесенні останнім витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Представник відповідача Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" у судове засідання повторно не з`явився та не повідомив суд про причину неявки, відзив на позов не подав. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна та приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна у судове засідання не з`явились та не повідомили суд про причину неявки, а також не надали письмових пояснень. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести по справі заочний розгляд. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом установлено, що 23.12.2019 [PERSON] подав до АТ «Перший український міжнародний банк", заяву № 1001499024601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до даної заяви позивач просив надати йому споживчий кредит у розмірі 15000,00 грн., строком на 24 місяці, з умовою повернення кредиту рівними платежами щомісяця у розмірі 1223,57 грн до 23 числа кожного календарного місяця та зі сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 598,50 грн (а.с. 64, 88). Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 10.02.2021 вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 5868, за яким нотаріусом звернено стягнення із [PERSON] на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", заборгованості за кредитним договором за № 1001499024601 від 23.12.2019 за період із 25.05.2020 по 22.12.2020, у розмірі 17693,20 грн, яка складається із: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 3591,91 грн; простроченої заборгованості за комісією - 4182,54 грн; простроченої заборгованості за процентами - 0,54 грн, строкової заборгованості за сумою кредиту - 9339,59 грн, строкової заборгованості за комісією - 578,55 грн, строковою заборгованістю за процентами - 0,07 грн. Загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення складає 17943, 20 грн, у тому числі 250,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с. 62, 89). На підставі оспорюваного виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 5868 від 10.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною постановою від 25.03.2021 було відкрито виконавче провадження №64959574. У межах виконавчого провадження приватним виконавцем були винесені постанови: 25.03.2021 про арешт коштів боржника; 25.03.2021 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; 25.03.2021 про стягнення з боржника основної винагороди; 07.04.2021 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону (у редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, для одержання виконавчого напису стягувач має надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким може здійснюватися стягнення у безспірному порядку. Стороною відповідача та приватним нотаріусом Хара Н.С. не надано суду, у тому числі на виконання ухвали суду від 19.08.2021, письмових доказів на підтвердження подання нотаріусу для одержання оспорюваного виконавчого напису про стягнення із [PERSON] 17693,2 грн боргу, оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору за №1001499024601 від 23.12.2019. Приватний нотаріус Хара Н.С. за змістом оспорюваного виконавчого напису керувалася пунктом 2 Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який був доповнений постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в цій частині був визнаний нечинним та незаконним, а тому приватний нотаріус Хара Н.С. при вчиненні виконавчого напису 10.02.2021 не мала права керуватись цим пунктом Переліку. За таких обставин, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц. Також суд вважає необхідним зазначити, що позивач у позові не погоджується із розміром заборгованості, яка вказана у спірному виконавчому написі. Відповідач не надав до суду доказів розміру заборгованості позивача та її складових, що має ґрунтуватись на виписці по рахунку боржника із даними про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань та зарахування коштів на картку та доказів на підтвердження обґрунтованості розрахунку заборгованості за відсотками та комісіями із зазначенням періоду їх нарахування та розміру застосованої відсоткової ставки. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, отже позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у сумі 1362,00 грн, зокрема за вимогу немайнового характеру в розмірі 908,00 грн та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454,00 грн. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, суд враховує таке. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 16.08.2021 з додатком до нього №2 від 16.08.2021; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 16.08.2021, акт приймання-передачі наданих послуг № 2 від 02.11.2021, квитанцію від 04.10.2021 про перерахування позивачем адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн. Указані докази підтверджують факт понесення [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 3000 грн. Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами». Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Стороною відповідача не було заявлено клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги представника позивача та не доведено неспівмірність таких витрат. За таких обставин, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню фактично понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved