Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Позивач ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.03.2008р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2269 та Додаткову угоду № BL2269/К-1. Відповідно до умов Договору банк надав відповідачу кредит в сумі 141000, 00 швейцарських франків зі сплатою 8,5% річних, та кінцевим строком повернення заборгованості не пізніше 01.03.2028 р., а відповідач повинен повернути кредит і сплатити за його користування відсотки в строки та на умовах, що передбачені договором. В результаті порушення умов Кредитного договору станом на 24.03.2016 р. відповідач має заборгованість за кредитом в розмірі 66216, 00 швейцарських франків, з яких: заборгованість по кредиту у розмірі 49106,75 швейцарських франків; відсотки у розмірі 17036,37 швейцарських франків; підвищені відсотки у розмірі 72,88 швейцарських франків. Для забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором, між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки та Додаткові угоди до нього. У зв`язку з невиконанням боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором Банк, згідно з п. 2.1. Договору поруки, направив 05.11.2015 року лист-вимогу до поручителя. Але, порушуючи п. 2.3. Договорів поруки поручитель не виконав умов договору, суму заборгованості не повернув. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом та просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Додаткової угодою № BL2269/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року в розмірі 66216, 00 швейцарських франків та судовий збір. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.08.2016 року задоволено клопотання представника відповідачів та залучено до участі у справі третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідачів [PERSON] та [PERSON] 26.09.2016 року до суду надійшла позовна заява третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, [PERSON] , [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус КМНО Чігріна Г.В. про визнання недійсним договору іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що предметом спору по справі є стягнення заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань по Генеральному договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року та додаткових угод до нього між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 23.01.2012 року був укладений Договір поруки №BL2269-П1. 29.10.2013 року зазначений Договір поруки був розірваний сторонами відповідно до укладеної додаткового угоди. Пізніше були укладені ще договори поруки 29.10.2013 року, 24.03.2014 року, 25.11.2014 року, які також були розірвані відповідно до укладених сторонами додаткових угод. 25.05.2015 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений Договір поруки, відповідно до п. 1.3 та п. 1.4 якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником зобов`язань за основним договором. Предмет спору стосується прав та інтересів [PERSON] та [PERSON] , оскільки в забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року, між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 28.03.2009 року було укладено Договір іпотеки, згідно якого в іпотеку було надано нерухоме майно, що належить їм на праві спільної власності, а саме: квартиру [ADDRESS] . На момент вчинення сказаного Договору іпотеки [PERSON] та [PERSON] були малолітніми та не мали повної цивільної дієздатності. У Договорі іпотеки від 28.03.2009 року [PERSON] вказана як «Іпотекодавець-3», а [PERSON] як «Іпотекодавець-4», але вони не мали і не мають ніяких зобов`язань перед ПАТ «Універсал Банк». [PERSON] та [PERSON] не були і не є боржниками ПАТ «Універсал Банк», вони не є майновими поручителями, а тому вони не могли бути іпотекодавцями за Договором іпотеки. Таким чином, Договір іпотеки від 28.03.2009 року було укладено із порушенням норм законодавства. На підставі викладеного, позивачі за зустрічним позовом просять суд визнати недійсним Договір іпотеки, укладений 28.03.2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чігріною Г.В.; визнати недійсним Договір про внесення змін до договору іпотеки від 18.06.2009 року; визнати недійсним Договір про внесення змін до договору іпотеки від 30.08.2010 року; визнати недійсним Договір про внесення змін до договору іпотеки від 23.01.2012 року; визнати недійсним Договір про внесення змін до договору іпотеки від 07.08.2012 року; визнати недійсним Договір про внесення змін до договору іпотеки від 09.04.2013 року; в порядку застосування недійсності Договору іпотеки скасувати заборону, щодо відчуження нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26.09.2016 року прийнято позовну заяву третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, [PERSON] та [PERSON] до ПАТ "Універсал Банк", [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус КМНО Чігріна Г.В., про визнання недійсним договору іпотеки до розгляду в одному провадженні у вищевказаній цивільній справі. 29.11.2016 року до суду надійшли Заперечення проти позову [PERSON] , [PERSON] від представника ПАТ «Універсал Банк», а яких зазначено, що при укладенні Договору іпотеки від 28.03.2009 року та Договори про внесення змін до Договору іпотеки від 18.06.2009 року, від 30.08.2010 року, від 23.01.2012 року, від 07.08.2012 року, від 09.04.2013 року було дотримано всіх вимог законодавства як нотаріусом так і сторонами, між якими були укладені дані договори. А саме, було отримано згоду обох батьків на укладення відповідних договорів та дозвіл органу опіки та піклування. На підставі викладеного, представник ПАТ «Універсал Банк» просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. 26.09.2016 року до суду надійшла Зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. Позовні вимоги мотивовані тим, що з метою забезпечення належного виконання зобов`язань по Генеральному договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року та додаткових угод до нього між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 23.01.2012 року був укладений Договір поруки №BL2269-П1. 29.10.2013 року зазначений Договір поруки був розірваний сторонами відповідно до укладеної додаткового угоди. Пізніше були укладені ще договори поруки 29.10.2013 року, 24.03.2014 року, 25.11.2014 року, які також були розірвані відповідно до укладених сторонами додаткових угод. 25.05.2015 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений Договір поруки, відповідно до п. 1.3 та п. 1.4 якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником зобов`язань за основним договором. Згідно п. 1.3 Договору поруки від 25.05.2015 року Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договором, включаючи сплату процентів. Станом на 25.05.2015 року [PERSON] була встановлена процентна ставка в розмірі 3% річних, відповідно до пп. А п. 1.3.2.1 Додаткової угоди № 15 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року. А отже, [PERSON] , відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України могла відповідати перед ПАТ «Універсал Банк» лише щодо процентної ставки в розмірі 3% річних. З 01.11.2015 року [PERSON] була встановлена процента ставка в розмірі 12, 75 % річних. На підставі викладеного, позивачка за зустрічним позовом просить суд визнати припиненим Договір поруки від 25.05.2015 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2017 року прийнято позовну заяву [PERSON] до ПАТ "Універсал Банк", треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору поруки припиненим до розгляду в одному провадженні у вищевказаній цивільній справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2017 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про роз`єднання позовів. 05.09.2017 року до суду надійшла Зустрічна позовна заява [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Приватний нотаріус КМНО Чігріна Г.В. про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.03.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2269 та Додаткову угоду № BL2269/К-1. Відповідно до п. 1 Додаткової угоди Банк зобов`язався надати Позичальнику кредитні кошти в сумі 141000, 00 швейцарських франків а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даній Індивідуальній угоді. Після цього було укладено ще 16 додаткових угод із додатками до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року. З метою забезпечення належного виконання зобов`язань по Генеральному договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року та додаткових угод до нього між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] 23.01.2012 року був укладений Договір поруки №BL2269-П1. 29.10.2013 року зазначений Договір поруки був розірваний сторонами відповідно до укладеної додаткового угоди. Пізніше були укладені ще договори поруки 29.10.2013 року, 24.03.2014 року, 25.11.2014 року, які також були розірвані відповідно до укладених сторонами додаткових угод. 25.05.2015 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений Договір поруки, відповідно до п. 1.3 та п. 1.4 якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне виконання боржником зобов`язань за основним договором. В забезпечення зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 28.03.2009 року було укладено Договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали в іпотеку нерухоме майно, що належить їм на праві спільної власності, а саме: квартиру [ADDRESS] . У подальшому 18.06.2009 року, 30.08.2010 року, 23.01.2012 року, 07.08.2012 року, 09.04.2013 року до вказаного договору іпотеки вносились зміни відповідно до договорів про внесення змін до договору іпотеки. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що ВАТ «Універсал Банк» не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України та приписи НБУ, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання Позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів, а також те, що ВАТ «Універсал Банк» в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки з користування кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на переконання позивача є ознаками введення його Банком в оману. Розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту ВАТ «Універсал Банк» не здійснював, в письмовій формі не викладав, до відома Позичальника не доводив та з ним не узгоджував. Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL2269 від 28.03.2008 року та додатки до нього не містять розрахунку щодо реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі). Відповідач за зустрічним позовом скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильною вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог ЗУ "Про захист прав споживачів" не падав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Так, за даними Додатку №1 до Додаткової угоди №BL2269 від 28.03.2008року до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008року ефективна процентна ставка складає 9,12%, подорожчання кредиту становить 154 892,16 швейцарських франків. Однак замовленим Позивачем економічним дослідженням встановлено, що: реальна процентна ставка на момент укладення Генерального договору про надання кредитних послуг №BL2269 від 28.03.2008 року складає 9,57% та є вищою від ефективної процентної ставки 9,12%, наведеної у додатку до кредитного договору; абсолюціє значення подорожчання кредиту на момент укладання Генерального договору про надання кредитних послуг №BL2269 від 28.03.2008 року складає 163 358,80 швейцарських франків та є вищим від значення подорожчання кредиту 154 892,16 швейцарських франків, наведеного у додатку до кредитного договору. Документальне оформлення відповідачем кредиту за кредитним договором, не відповідає всім вимогам Закону та нормативно-правовим актам України, які регулюють питання кредитних правовідносин (зокрема, Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р., ЗУ «Про захист прав споживачів»). Банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позичальника в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості. Укладені на підставі недійсного кредитного договору договір поруки та іпотечний договір із додатками до них також підлягають визнанню недійсними. На підставі викладеного, позивач за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2269, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] та усі додаткові угоди з додатками до нього; визнати недійсними укладені між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] договори поруки від 23.01.2012 року, 29.10.2013 року, 24.03.2014 року, 25.11.2014 року, 25.05.2015 року; визнати недійсним Договір іпотеки, укладений 28.03.2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чігріною Г.В.; визнати недійсним Договір про внесення змін до договору іпотеки від 18.06.2009 року; визнати недійсним Договір про внесення змін до договору іпотеки від 30.08.2010 року; визнати недійсним Договір про внесення змін до договору іпотеки від 23.01.2012 року; визнати недійсним Договір про внесення змін до договору іпотеки від 07.08.2012 року; визнати недійсним Договір про внесення змін до договору іпотеки від 09.04.2013 року; в порядку застосування недійсності Договору іпотеки скасувати заборону, щодо відчуження нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2017 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до ПАТ "Універсал Банк", треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки до розгляду в одному провадженні у вищевказаній цивільній справі. 17.01.2018 року до суду надійшов від представника ПАТ «Універсал Банкн» Відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого зазначено, що [PERSON] вважає, що ПАТ «Універсал Банк» при укладанні кредитного договору вів його в оману, а тому договори повинні бути визнані недійсними. На замовлення [PERSON] була проведена експертиза у висновку якої зазначено, що реальна процентна ставка на момент укладання Генерального договору про падання кредитних послуг складає 9,57% та є вищою від ефективної процентної ставки 9,12% наведеної у додатку до кредитного договору, а також абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладання Генерального договору про надання кредитних послуг склад.» ПАТ «Універсал Банк» не згоден з твердженнями Відповідача враховуючи наступне. Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. При укладанні кредитного договору відповідач був ознайомлений про всі істотні умови договору. Згідно ч. 7.4. Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року, Позичальник підтверджує, що до укладання ним цього договору він був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту у Банка, а саме: 1) найменування та місцезнаходження Банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; 2) умови кредитування; 3) орієнтовну сукупну вартість кредиту тощо; попереджений Банком про те, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим Договором несе Позичальник; йому надано інформацію щодо методики, яка використовується Банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюті зобов`язання під час погашення заборгованості Позичальника за кредитом та процентами за користування ним. Тобто Банк ні в якому разі не вводив в оману [PERSON] та не змушував [PERSON] підписувати даний договір, про всі платежі, які потрібно внести на погашення кредиту, страхування тощо Позичальник був повідомлений. Натомість Відповідач періодично мав прострочену заборгованість, яка тривалий час не погашалась, по декілька місяців від [PERSON] не вносились проплати на погашення кредиту, у зв`язку з чим Банк звернувся до суду за захистом своїх прав. Але [PERSON] даним зустрічним позовом намагається уникнути відповідальності по зобов`язанням за кредитним договором. Висновок експерта Тарасюка С.Ю. № 2258 від 20.06.2017 року не може бути прийнятий судом як доказ, оскільки згідно ст. 66 ЦПК України 2004 року, висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Висновок експерта подавався як додаток до зустрічного позову. Висновок експерта не може бути прийнятий судом як доказ, тому на час подання зустрічного позову діяв ЦПК України 2004 року, згідно з яким експертиза могла замовлятись лише ухвалою суду з переліком питань зазначених в ухвалі суду з повідомленням експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Представник представника відповідача за зустрічним позовом зазначає, що підписуючи додаткові угоди до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року [PERSON] надавав згоду на нові умови кредитування. З 2008 року [PERSON] не оскаржував кредитний договір та інші договори пов`язані з кредитним договором, тобто 9 років [PERSON] був згоден з умовами кредитування. Всі зазначенні моменти про безпідставність тверджень [PERSON] , даний зустрічний позов с намагання уникнути відповідальності щодо виконання зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року, ПАТ «Універсал Банк» вважає що підстав для задоволення зустрічного позову відсутні. 18.01.2018 року від [PERSON] до суду надійшла Заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої зазначено, що ВАТ «Універсал Банк» при укладені кредитного договору порушив вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику [PERSON] об`єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів, а також те, що ВАТ «Універсал Банк» в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на переконання позивача, є ознаками введення Банком [PERSON] в оману. Розрахунок реальної процентної ставки за користування кредитом, визначення сукупної вартості подорожчання кредиту та розміру суми абсолютного значення подорожчання кредиту ВАТ «Універсал Банк» не здійснював, в письмовій формі не викладав, до відома [PERSON] не доводив та з ним не узгоджував. ПАТ «Універсал Банк» скористався тим, що [PERSON] об`єктивно бракувало знань для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а ПАТ «Універсал Банк» в порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Крім того, позивачка за зустрічним позовом зазначає, що валютою кредитного договору є швейцарські франки, але банк не видав [PERSON] швейцарські франки. Відсутність розрахункового документу про списання швейцарських франків з валютою рахунку № [NUMBER] , відкритого [PERSON] для швейцарських франків, є підтвердженням відсутності операції про переказ коштів з цього рахунку № [NUMBER] на валютний рахунок № [NUMBER] , відкритий для доларів США. Це свідчить про введення [PERSON] в оману щодо надання банком у кредит саме швейцарських франків. Банк приховав від позичальника [PERSON] повну та об`єктивну інформацію щодо валюти кредиту, кінцевої сукупної вартості кредиту, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості, чим ввів позичальника в оману. А тому, волевиявлення [PERSON] на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, які фактично встановлені шляхом експертного дослідження, суперечили його волевиявленню на його укладання саме на таких умовах. Укладення кредитного договору із порушенням закону порушує і право власності [PERSON] як співвласниці квартири, на яку накладено обтяження внаслідок іпотечного договору. Укладений на підставі недійсного кредитного договору іпотечний договір із додатками до нього також підлягають визнанню недійсними. На підставі викладеного, позивачка [PERSON] за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2269, укладений між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] та усі додаткові угоди з додатками до нього. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.01.2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. 05.04.2018 року до суду надійшов Відзив представника Банку на зустрічну позовну заяву [PERSON] , відповідно до якого зазначено, що Банк ні в якому разі не вводив в оману [PERSON] та не змушував [PERSON] підписувати даний договір, про всі платежі, які потрібно внести на погашення кредиту, страхування тощо Позичальник був повідомлений. Натомість Відповідач періодично мав прострочену заборгованість, яка тривалий час не погашалась, по декілька місяців від [PERSON] не вносились проплати на погашення кредиту, у зв`язку з чим Банк звернувся до суду за захистом своїх прав. Але [PERSON] даним зустрічним позовом намагається уникнути відповідальності по зобов`язанням за кредитним договором. Представник представника відповідача за зустрічним позовом зазначає, що підписуючи додаткові угоди до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року [PERSON] надавав згоду на нові умови кредитування. З 2008 року [PERSON] не оскаржував кредитний договір та інші договори пов`язані з кредитним договором, тобто 9 років [PERSON] був згоден з умовами кредитування. Всі зазначенні моменти про безпідставність тверджень [PERSON] , даний зустрічний позов с намагання уникнути відповідальності щодо виконання зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року, ПАТ «Універсал Банк» вважає що підстав для задоволення зустрічного позову відсутні. На підставі викладеного представник відповідача за зустрічним позовом просить суд застосувати строк позовної давності до зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки та відмовити в задоволенні позовних вимог. 04.10.2018 року від представника [PERSON] - [PERSON] - до суду надійшли Пояснення щодо позовних вимог ПАТ «Універсал Банк», відповідно до яких зазначено, що згідно п. 1 Додатку № 2 до Додаткової угоди № BL 2269/К-1 від 28.03.2008 р. до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL2269 від 28.03.2008 р. Банк надає позичальнику кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок № [NUMBER] код банку (МФО) 322001, код ЄДРГІОУ 35145749. До позовної заяви надано меморіальний ордер №0034269СНF000635 від 28.03.2008 р., у якому вказано платником і одержувачем [PERSON] . Особистого підпису та даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні цієї операції у меморіальному ордері немає. Із цього меморіального ордеру виходить, що [PERSON] із рахунку № [NUMBER] перерахував на рахунок № [NUMBER] , які відкриті у ПАТ «Універсал Банк», 141000 швейцарських франків. Зазначений меморіальний ордер не відповідає вище наведеним вимогам Постанови Правління НБУ № 254 від 18.06.2003 р. і № 566 від 30.12.1998 р., бо не містить обов`язкових реквізитів, а саме нема особистого підпису та даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні цієї операції. Наявний у матеріалах справ і меморіальний ордер №0034269CHF000635 від 28.03.2008 р. не є належним і допустимим доказом переказу банком [PERSON] кредитних коштів в сумі 141000 швейцарських франків. Надання [PERSON] у касі банку 135900 доларів США не є належним виконанням ПАТ «Універсал Банк» Додаткової угоди №BL 2269/К-1 від 28.03.2008 р. до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL2269 від 28.03.2008 р., бо валютою кредитного договору с швейцарський франк. ПАТ «Універсал Банк» у березні 2008 року звернулось до [PERSON] із пропозицією переоформити кредитний договір. На той час [PERSON] був позичальником ВАТ «Родовід Банк» за кредитним договором, оформленим 27.08.2007 р. Сума позики становила 70000 доларів США. У забезпечення цього кредитного договору було оформлено іпотеку на квартиру [ADDRESS] . За повідомленням працівника ПАТ «Універсал Банк» досягнуто домовленість із ВАТ «Родовід Банк» про оформлення кредиту в ПАТ «Універсал Банк» на кращих умовах. Після оформлення Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL2269 від 28.03.2008 р. і Додаткової угоди №BL 2269/К-1, отримання у касі ПАТ «Універсал Банк» 70000 доларів США, працівник ПАТ «Універсал Банк» поїхав разом із [PERSON] до ВАТ «Родовід Банк», де сплатив 487,56 і 65604,31 доларів США. У призначенні платежів указано «Повне погашення заборгованості за кредитним договором від 27.08.2007 р.». Також було припинено іпотеку, про що [PERSON] видали витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомою манна № 17801535 від 28.03.2008 р. про реєстрацію вилучення запису. ПАТ «Універсал Банк» нав`язало [PERSON] укладення кредитного договору у валюті, якої сам банк не мав, але повернення кредиту у якій вигідне банку. Крім того, вдаваність меморіального ордеру підтверджується складеною ПАТ «Універсал Банк» заявою [PERSON] від 28.03.2008 р. на купівлю іноземної валюти за іншу іноземну валюту, у якій записано, що клієнт доручає здійснити купівлю доларів США за швейцарські франки, доручає дебетувати валютний рахунок № [NUMBER] , відкритий для швейцарських франків, і зарахувати кошти в іноземній валюті, що купуються на валютний рахунок № [NUMBER] , відкритий для доларів США. Отже, із цієї заяви вбачається, що [PERSON] начебто мав намір отримані від Банка швейцарські франки з одного рахунку перевести на інший свій рахунок у американських доларах. Виходить, що він мав намір купити долари США за швейцарські франки. Таке переведення коштів з одного рахунку на інший є грошовим переказом. Надані ПАТ «Універсал Банк» до суду виписки по рахунках [PERSON] № [NUMBER] та № [NUMBER] не є належними доказами обміну валют, оскільки банком не надано належного первинного документу (платіжного доручення в іноземній валюті), оформленого відповідно до вимог нормативно-правових актів НБУ. За відсутності належних доказів надання ПАТ «Універсал Банк» [PERSON] кредитних коштів у сумі 141000 швейцарських франків безпідставним є вимоги банку про стягнення заборгованості за Додатковою угодою №BL 2269/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL2269 від 28.03.2008 р. На підставі викладеного вище представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк». 12.11.2018 року від представника ПАТ «Універсал Банк» надішли до суду Пояснення по справі, відповідно до яких зазначено, що в поясненні представник [PERSON] посилаючись на меморіальний ордер №0034269CHF000555635 від 28.03.2008 р. стверджує, що платником і одержувачем коштів є [PERSON] , на якому відсутній підпис відповідача, а отже даний документ, є недійсним та не є належним допустимим доказом. Проте у своєму поясненні представник [PERSON] не спростовує факт отримання Позичальником кредитних коштів. Підтвердженням зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок [PERSON] є меморіальний ордер №0034269CHF000555635 від 28.03.2008 р., де чітко зазначено, що 28.03.2008 року з позичкового рахунку № [NUMBER] на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , який належить [PERSON] , було зараховано суму коштів у розмірі 141 000,00 швейцарських франків, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на день перерахування коштів на рахунок становить 716497, 99 грн. У своїй анкеті-заявці від 14.02.2008 року на отримання кредиту [PERSON] зазначав ціль отримання кредиту: на поточні потреби, а отже твердження того, що ці кошти надавались на переоформлення кредиту у ВАТ «Родовід Банк» є абсурдним та не відповідають дійсності. Укладаючи Кредитний договір Позичальник був ознайомлений умовами кредитування. Та, підписавши даний договір [PERSON] підтвердив, свою згоду з умовами кредитування на умовах запропонованих Банком. Факт згоди з умовами кредитування також засвідчує, часткове виконання кредитних зобов`язань Позичальником. Підписуючи Генеральний договір про надання кредитних коштів та Додаткові угоди до нього [PERSON] був ознайомлений з умовами договору та підписуючи договір прийняв їх та жодних заяв про відкликання своєї згоди на укладання договору про надання споживчого кредиту не надав. Отже твердження викладені у поясненні адвоката Стеценка Ю.В., щодо позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» направлені на навмисне затягування судового процесу, невиконання умов кредитного договору та цивільно-правової відповідальності. На підставі викладеного представник ПАТ «Універсал Банк» просить суд задовольнити позовні вимоги первісного позову. 14.12.2018 року від представника ПАТ «Універсал Банк» до суду надійшла Заява про застосування строку позовної давності, в обґрунтування якої представник зазначає, що оскаржуваний кредитний договір, договір поруки та договір іпотеки укладено 28.03.2008 року, позивач ознайомився з ним, засвідчив згоду з усіма умовами договору своїм підписом. Однак з позовом до суду звернувся лише 05.09.2017 року, що відповідно до вимог см. 257 ЦК України є поза межами строку позовної давності. На підставі викладеного, представник просить суд застосувати наслідки пропуску позовної давності до позову [PERSON] про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки та відмовити у зв`язку з про пусток позовної давності. 14.01.2019 року від представника ПАТ «Універсал Банк» надішли до суду Додаткові пояснення по справі, відповідно до яких зазначено, що 26.09.2016 року ухвалою Деснянського районною суду м. Києва прийнято позовну заяву третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги [PERSON] та [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус КМНО Чігіріна Г.В. про визнання недійсним договору іпотеки - до розгляду в одному провадженні з первісним позовом. Досліджуючи позовну заяву ПАТ «Універсал Банк» приходить до висновку, що позовні вимоги заявлені в позові не підлягають задоволенню оскільки в описовій частині позову позивачі ототожнюють договір іпотеки та договір поруки не маючи на це правового підгрунття, окрім цього згідно договору поруки права позивачів ніяким чином не порушено в зв`язку з чим не може бути предмет ом для розгляду. Подаючи позовну заяву Позивачами заявлені позовні вимоги, які виходять за межі позовних вимог оскільки просять визнати недійсним договір іпотеки в цілому, чим порушуючи інтереси інших відповідачів за позовом, а саме: [PERSON] та [PERSON] , які також є співвласниками квартири [ADDRESS] . Позивачі в своєму позові посилаються на те, що укладенням ПАТ «Універсал Банк» іпотечного договору із [PERSON] і [PERSON] , було порушення їх прав, як співвласників квартири, оскільки цей іпотечний договір без існування жодного зобов`язання позивачів перед банком, порушувало їх право власності, окрім цього стверджуючи що договір укладено з порушенням норм законодавства. Разом з цим, 28.05.2009 року Деснянської районною у м. Києві державною адміністрацією надано витяг з розпорядження про дозвіл на укладення договорів від імені дітей, яким надано батькам дозвіл на укладення правочину від імені дітей. Таким чином у Позивачів відсутні підстави стверджувати, що договір іпотеки укладено з порушенням законодавства та інтересів дітей. Щодо зустрічної позовної заяви про визнаний договору поруки припиненим. В зустрічній позовній заяві про визнання договору припиненим [PERSON] посилається на те, що 25.05.2015р. [PERSON] була встановлена процентна ставка в розмірі 3% річних відповідно до п. 1.3.2.1. Додаткової угоди № 15 до Генерального договору про надання послуг №ВL2269 від 28.03.2008р. 01.11.2015р. [PERSON] була встановлена процентна ставка в розмірі 12.75% річних, щодо яких, на думку [PERSON] згоди вона не надавала. Дане твердження не відповідає дійсності, оскільки відповідно до п. 1.2.2. спірного договору, зобов`язання Боржника щодо сплати процентів та комісій/винагороди/плати на рахунки, зазначені в Основному договорі, зокрема: Проценти за користування кредитом в розмірі 12.75% річних або в іншому розмірі у випадку його зміни відповідно до умов Основного договору. Згідно з п.1.1, договору поруки від 25.05.2015 р., укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] . Поручитель поручається перед Кредитором за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань, перед Кредитором, що виникли з Додаткової угоди №ВL2269/К-1 від 28.03.2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг №ВL2269 від 28.03.2008 року, укладене Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і т можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед Кредитором за порушення зобов`язань Боржником. Пунктом 1.2. Договору поруки, Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору і він погоджується з ними. Отже, посилання [PERSON] па ч. 1 ст. 559 ЦК України, передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, позивачем не вірно застосовано дану норму, оскільки [PERSON] повідомлена про відсоткову ставку за Основним договором та більш того в договорі поруки передбачена саме ця відсоткова ставка. У своєму позові [PERSON] посилається на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка звільняє її від сплати судового збору. Отже, досліджуючи норми Закону України «Про захист нрав споживачів» чітко вбачається, що дія закону направлена на захист прав споживача. Наразі дія цього закону не розповсюджується па поручителя за кредитним договором оскільки він не являється споживачем за кредитним договором, а тому на позов про визнання договору поруки припиненим не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», щодо звільнення від сплати судового збору. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. В поданій зустрічній позовній заяві про визнання договору поруки припиненим судовий збір не сплачувався. Отже подана позовна заява про визнання договору припиненим не підлягає розгляду, а піддягає поверненню позивачу. Щодо зустрічної позовної заяви про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки представник зазначає наступне. У вересні 2017 року [PERSON] подано зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки. У своєму позові [PERSON] зазначив, що договори повинні бути визнані недійсними у зв`язку з тим, що Банк надав кредит з порушенням норм Закону України «Про захист прав споживачів», Постанови Правління НБУ № 168 від 10.05.2007р., а саме: не надав Позичальнику інформацію, щодо детального розпису сукупної вартості кредиту, не визначив реальну процентну ставку, не повідомив про абсолютне значення подорожчання кредиту. Також не здійснив оприлюднення інформації про умови іпотечного кредитування згідно вимоги ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», не встановив положення про інфляційне застереження та не узгодив домовленості про розрахунки індексації щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки. На замовлення [PERSON] була проведена експертиза у висновку якої зазначено, що реальна процентна ставка на момент укладання Генерального договору про надання кредитних послуг складає 9.57% та є вищою від ефективної процентної ставки 9,12% наведеної у додатку до кредитного договору, а також абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладання Генерального договору про надання кредитних послуг складає 163558,80 швейцарських франків та є вищим від значення подорожчання кредиту 154892,16 швейцарських франків наведеного у додатку до кредитного договору. Таким чином, [PERSON] вважає, що ПАТ «Універсал Банк» при укладанні кредитного договору ввів його в оману, а тому договори повинні бути визнані недійсними. ПАТ «Універсал Банк» не згоден з твердженнями Відповідача враховуючи наступне. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Однак, доказів цього позивачем суду не подано. При укладанні кредитного договору відповідач був ознайомлений про всі істотні умови договору. Тобто Банк ні в якому разі не вводив в оману [PERSON] та не змушував [PERSON] підписувати даний договір, про всі платежі, які потрібно внести на погашення кредиту, страхування тощо Позичальник був повідомлений. Натомість Відповідач періодично мав прострочену заборгованість, яка тривалий час не погашалась, по декілька місяців від [PERSON] не вносились проплати па погашення кредиту, у зв`язку Банк звернувся до суду за захистом своїх прав. Але [PERSON] даним зустрічним позовом намагається уникнути відповідальності по зобов`язанням за кредитним договором. Банк не отримав жодної вигоди від Позичальника ніж ті, які передбачені умовами кредитного договору. Тобто Банк ні в якому разі не вводив в оману Позичальника та не змушував Позичальника підписувати даний договір. Банк вважає, що Позичальником не доведено умислу Банку, та не наведено прикладів отримання додаткової вигоди від Позичальника, які не передбачені кредитним договором. На підставі викладеного представник ПАТ «Універсал Банк» просить суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору іпотеки; залишити без розгляду зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору поруки припиненим; залишити без розгляду зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус КМНО Чігріна Г.В. про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки та задовольнити позовні вимоги первісного позову. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.01.2019 року задоволено клопотання представника відповідачів та призначено по справі судово-економічну експертизу. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11.06.2019 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом ПАТ "Універсал Банк" до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ "Універсал Банк", треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання договору поруки припиненим, за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ "Універсал Банк", треті особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки та за позовом третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, [PERSON] та [PERSON] до ПАТ "Універсал Банк", [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус КМНО Чігріна Г.В., про визнання недійсним договору іпотеки. 06.09.2019 року від представника ПАТ «Універсал Банк» надішли до суду Додаткові пояснення по справі, відповідно до яких зазначено, що Ухвалою суду від 24.01.2019 року по справі була призначена судово-економічна експертиза. 31.05.2019 судовим експертом КНЕСУ було складено висновок експерта №2820. У вказаному висновку експерта, серед іншого, вказано, що: «Реальна процентна ставка на момент укладення Генерального договору про надання кредитних послуг №BL2269 від 28.03.2008 року - 9,57%. Абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення Генерального договору про надання кредитних послуг №BL2269 від 28.03.2008 року 166361,72 шв. франків. Згідно наявних матеріалів, оформлення Банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та абсолютного значення подорожчання кредитних послуг №BL2269 від 28.03.2008 року в повній мірі не узгоджується з вимогами, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007року.» ПАТ «Універсал Банк» не погоджується із вищевказаними твердженнями, викладеними у висновку експерта, вважає їх необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Експерт невірно дослідив додаток №1 (Графік платежів) до Додаткової угоди № BL2269-К/1 від 28.03.2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року. Представник зазначає, що Банк надав суду вичерпні докази, які слугують підтвердженням того, що Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором та надав позичальнику кредитні кошти (підтверджується меморіальним ордером та випискою по рахунку позичальника); після отримання кредитних коштів, боржник придбав за них іншу іноземну валюту - долари США (підтверджується заявою на купівлю іноземної валюти за іншу іноземну валюту); після купівлі іноземної валюти за іншу іноземну валюту позичальник отримав кошти готівкою (підтверджується заявами на видачу готівки). Представник звертає увагу суду на те, що позичальник протягом досить тривалого часу виконував свої зобов`язання за кредитним договором та сплачував планові щомісячні платежі відповідно до графіку платежів. Крім того, позичальником сплачувались платежі на користь страхової компанії за страхування предмета іпотеки. Вказане с беззаперечним доказом обізнаності Позичальника зі всіма умовами кредитного договору та абсолютне, беззастережне погодження з ними. Банк неодноразово укладав з позичальником додаткові угоди до Генерального договору про надання кредитних послуг. Вказаними додатковими угодами Сторони підтверджували розмір заборгованості Позичальника за кредитним договором перед Банком, та вносили зміни щодо розміру відсоткової ставки та/або укладали повий графік платежів. Таким чином, при укладенні спірного Кредитного договору волевиявлення Позичальника було вільним та відповідало його внутрішній волі, а також йому були відомі усі умови договору. За отриманням додаткових роз`яснень Позичальник не звертався. Отже, Банк надав належні, допустимі та достовірні докази тієї обставини, що ПАТ «Універсал Банк» виконав свої зобов`язання за Кредитними та надав [PERSON] кредитні кошти відповідно до умов Кредитного договору. 06.09.2019 року від представника ПАТ «Універсал Банк» надійшов до суду Відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, відповідно до якого представник просить суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. 10.09.2019 року від представника ПАТ «Універсал Банк» надішли до суду Додаткові пояснення по справі, відповідно до яких зазначено, що при укладенні спірного Кредитного договору волевиявлення Позичальника було вільним та відповідало його внутрішній волі, а також йому були відомі усі умови договору. Банк надав належні, допустимі та достовірні докази тієї обставини, що ПАТ «Універсал Банк» виконав свої зобов`язання за Кредитними та надав [PERSON] кредитні кошти відповідно до умов Кредитного договору. 10.09.2019 року від представника ПАТ «Універсал Банк» надійшов до суду Відзив на зустрічну позовну заяву [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, відповідно до якого представник просить суд відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. Ухвалою Деснянського рай онного суду м. Києва від 25.06.2020 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою Деснянського рай онного суду м. Києва від 27.08.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів про залишення позову ПАТ «Універсал Банк» без розгляду. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом повністю підтримав позовні вимоги первісного позову та просив їх задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог та позову третіх осіб із самостійними вимогами просив відмовити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти основного позову заперечував, повністю підтримав зустрічні позовні вимоги та позов третіх осіб із самостійними вимогами, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні проти основного позову заперечувала, повністю підтримала зустрічні позови та позов третіх осіб із самостійними вимогами, просила їх задовольнити. Представник відповідачів проти основного позову заперечував, повністю підтримав зустрічні позови та позов третіх осіб із самостійними вимогами, просив їх задовольнити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Третя особа за зустрічним позовом - Приватний нотаріус КМНО Чігріна Г.В. - у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» підлягають задоволенню, зустрічні позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та позовні вимоги третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, [PERSON] , [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 28.03.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2269 та Додаткову угоду № BL2269/К-1 (а.с. 6-14, т. 1). Відповідно до умов Кредитного договору та Додаткової угоди, Банк надає [PERSON] 141000, 00 швейцарських франків, строком користування до 01.03.2028 року зі сплатою 8,5 % річних. 01.06.2009 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 20-25, т. 1). 01.06.2009 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №2 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 27, т. 1). 30.08.2010 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №3 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 29-30, т. 1). 23.01.2012 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №4 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 32-38, т. 1). 23.01.2012 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №5 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 40, т. 1). 07.08.2012 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №6 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 42, т. 1). 09.04.2013 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №7 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 46-52, т. 1). 09.04.2013 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №8 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 56, т. 1). 29.10.2013 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №9 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 57-63, т. 1). 29.10.2013 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №10 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 67, т. 1). 24.03.2014 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №11 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 69-75, т. 1). 24.03.2014 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №12 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 78, т. 1). 25.11.2014 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №13 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 80-86, т. 1) 25.11.2014 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №14 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 89, т. 1). 25.05.2015 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №15 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 91-97, т. 1). 25.05.2015 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №16 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року (а.с. 98, т. 1). Відповідно до зазначених Додаткових угод сторони змінили розміри відсоткових ставок та строки їх застосування за користування кредитними коштами, зокрема у Додатковій угоді № 15 від 25.05.2015 року було змінено розміри відсоткових ставок та строки їх застосування за користування кредитними коштами, а саме: за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування за цією Додатковою угодою встановлюється наступна процентна ставка: з 01.05.2015 року по 31.10.2015 року включно встановлюється процентна ставка в розмірі 3,0% річних; а починаючи з 01.11.2015 року встановлюється процентна ставка в розмірі 12,75% річних. Згідно п. 3 Додаткової угоди від 25.05.2015 року позичальник зобов`язався щомісячно сплачувати суми та види заборгованості минулих періодів Позичальника рівними частинами у періоди, у розмірах, згідно графіку та черговості погашення, вказаних у Таблиці цього пункту 3 цієї Додаткової угоди. В забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір іпотеки від 28.03.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Чігріною Г.В. за реєстровим № 733 (а.с. 197-198, т. 1). 18.06.2009 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір про внесення змін до договору іпотеки (а.с. 222, т. 1). 30.08.2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір про внесення змін до договору іпотеки (а.с. 223, т. 1). 23.01.2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір про внесення змін до договору іпотеки (а.с. 224, т. 1). 07.08.2012 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір про внесення змін до договору іпотеки (а.с. 225, т. 1). 09.04.2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений Договір про внесення змін до договору іпотеки (а.с. 226, т. 1). З метою забезпечення виконання зобов`язання за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № BL2269-П1 від 23.01.2012 року (а.с. 104-108, т. 1). 07.08.2012 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору поруки № BL2269-П1 від 23.01.2012 року (а.с. 109-110, т. 1). 09.04.2013 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору поруки № BL2269-П1 від 23.01.2012 року (а.с. 111-112, т. 1). 29.10.2013 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с. 113-120, т. 1). 29.10.2013 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору поруки № BL2269-П1 від 23.01.2012 року (а.с. 121, т. 1). 24.03.2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с. 122-128, т. 1). 24.03.2014 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору поруки від 29.10.2013 року (а.с. 129, т. 1). 25.11.2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с. 130-137, т. 1). 25.11.2014 року між ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору поруки від 24.03.2014 року (а.с. 138, т. 1). 25.05.2015 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с. 139-146, т. 1). Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов Договору кредиту, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Станом на 24.03.2016 року сума заборгованості за Кредитним договором складає 66216, 00 швейцарських франків, з яких: заборгованість по кредиту у розмірі 49106, 75 швейцарських франків, відсотки у розмірі 17036, 37 швейцарських франків, підвищені відсотки у розмірі 72, 88 швейцарських франків. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ч. 1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. На даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання зобов`язань і заборгованість за Договором не погашають. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідачі умови укладених договорів не виконують, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачують, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі й з відповідачів на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за Договором на загальну суму 66216, 00 швейцарських франків. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання договору поруки припиненим та визнання недійсним кредитного договору, то слід зазначити наступне. У своїх зустрічних позовних вимогах відповідачка [PERSON] просить визнати припиненим Договір поруки від 25.05.2015 року, зважаючи на те, що з 01.11.2015 року Банком була встановлена Позичальнику [PERSON] процентна ставка в розмірі 12, 75 % річних, на що [PERSON] згоду не давала. Відповідно п. 1.1. Договору поруки, Поручитель поручається перед Кредитором за виконання [PERSON] усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Додаткової угоди №BL2269/К-1 від 28.03.2008 року до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL2269 від 28.03.2008 року, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед Кредитором за порушення зобов`язання Боржником. Згідно п. 1.2. Договору поруки, Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищезазначеного Основного договору і він погоджується з ними, зокрема відповідно до п. 1.2.2. Договору поруки, зобов`язання Боржника щодо сплати процентів та комісій/винагороди/плати на рахунки, зазначені в Основному договорі зокрема процентів за базовою процентною ставкою/звичайною процентною ставкою в розмірі 12, 75% річних за користування кредитом без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту (його частин), або в іншому розмірі у випадку його зміни відповідно до умов Основного договору. За змістом ч. 1 ст. 559, ч. 1 ст. 598 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено: «Відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов`язується зі зміною забезпеченого зобов`язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов`язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Якщо з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред`явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Отже, в Договорі поруки була прямо передбачена процентна ставка за кредитом в розмірі 12, 75% річних. Таким чином, спростованими є твердження [PERSON] про те, що вона, як поручитель, не давала згоду на розмір процентної ставки, що становить 12, 75 % річних за Кредитним договором, укладеним між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] . В заяві про збільшення позовних вимог [PERSON] , зазначає, що Банк приховав від позичальника [PERSON] повну та об`єктивну інформацію щодо валюти кредиту, кінцевої сукупної вартості кредиту, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості, чим ввів позичальника в оману. А тому, волевиявлення [PERSON] на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, які фактично встановлені шляхом експертного дослідження, суперечили його волевиявленню на його укладання саме на таких умовах. Укладення кредитного договору із порушенням закону порушує і право власності [PERSON] як співвласниці квартири, на яку накладено обтяження внаслідок іпотечного договору. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №BL2269/К-1 Банк зобов`язався надати кредит в іноземній валюті у розмірі 141000, 00 швейцарських франків. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком (ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. На підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями (п. 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків та території України за зобов`язаннями допускається у випадку, порядку і на умовах, встановлених законом. Судом не встановлено, що на час укладення оспорюваного правочину відповідач не мав банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та дозволи на право здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 5 Декрету Кабінеті Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 №15-93 Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом; генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання; індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до п. 2 ст. 6 названого Декрету уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію Національного банку України: від свого імені купують і продають іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України за дорученням і за рахунок резидентів і нерезидентів; мають право від свого імені і за свій рахунок купувати іноземну валюту готівкою у фізичних осіб - резидентів і нерезидентів, а також продавати її фізичним особам - резидентам. З урахуванням викладеного суд вважає, що відповідач за зустрічним позовом мав право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі операції з надання кредитів в іноземній валюті на підставі отриманої від Національного банку України банківської ліцензії та дозволів на здійснення валютних операцій, а тому вираження в іноземній валюті грошового зобов`язання за кредитним договором відповідає вимогам законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту спірного кредитного договору вбачається, що позичальника [PERSON] перед укладенням кредитного Договору, було в письмовій формі ознайомлено з умовами договору. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як вбачається з умов договору сторони досягли згоди з усіх його істотних умов та отримали те на що вони розраховували при укладанні договору. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами). Не може суперечити права та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх дітей. Окрім того, відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст.ст. 215,1048-1052, 1054-1055) ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зміст вищезазначеного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України, не підлягає визнанню недійсним. Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Позивачкою за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2269 від 28.03.2008 року є несправедливими до позичальника, оскільки при підписанні договору позичальник мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору і за умови непогодження з його положеннями - відмовитися від його укладення. При підписанні кредитного договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність їх умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві, а тому відсутні будь-які підстави для визнання кредитного договору недійсним. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивачки за зустрічним позовом є такими, що не обґрунтовані, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки, то слід зазначити наступне. У своїх зустрічних позовних вимогах [PERSON] просить визнати недійсними Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2269 та усі додаткові угоди з додатками до нього, договори поруки від 23.01.2012 року, 29.10.2013 року, 24.03.2014 року, 25.11.2014 року, 25.05.2015 року, договір іпотеки, укладений 28.03.2009 року, договори про внесення змін до договору іпотеки від 18.06.2009 року, від 30.08.2010 року, від 23.01.2012 року, від 07.08.2012 року, від 09.04.2013 року, зважаючи на те, що Банк не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання Позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів, а також те, що ВАТ «Універсал Банк» в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки з користування кредитом та того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на переконання позивача є ознаками введення його Банком в оману. За позицією позивача за зустрічним позовом [PERSON] під час укладення кредитного договору, Банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку би останній сплатив, погашаючи кредит в порядку, визначеному графіком погашення заборгованості, а отже умисно ввів позичальника в оману. На підтвердження вказаних обставин [PERSON] посилається на Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 31.05.2019 року № 2820. Згідно вказаного висновку експерта (а.с.149-163) під час укладення Генерального договору про надання кредитних послуг №BL2269 від 28.03.2008 р. (в т.ч. Додаткової угоди №BL2269/К-1 від 28.03.2008 р. до нього) в повній мірі не узгоджується з вимогами п. 2.1., 2.2., 3.1., 3.2., 3.3. «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ № 168 від 10.05.2007р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», та п. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, в результаті проведених розрахунків, виходячи з наданих на експертизу документів та

Outcome: approved