Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої та малолітніх дітей, звернулася до суду з позовною заявою до ПрАТ СК «Еталон», в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь, а також на користь та в інтересах її неповнолітніх дітей, законним представником яких виступає вона: 9987,60 грн. відшкодування пов'язаного із втратою годувальника, що належить до виплати [PERSON]; 32398,80 грн. відшкодування пов'язаного із втратою годувальника, що належить до виплати [PERSON]; 36052,80 грн. відшкодування пов'язаного із втратою годувальника, що належить до виплати [PERSON]; 24360,00 грн. відшкодування пов'язаного із втратою годувальника, що належить до виплати [PERSON]; 14616,00 грн. заборгованість зі сплати страхового відшкодування за страховим випадком від 01.06.2014 року пов'язаного з відшкодуванням моральної шкоди; 6400,00 грн. судових витрат пов'язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.06.2014 року о 20.40 год. по Савинському шосе в м. Балаклія Харківської області відбулась ДТП за участю водія [PERSON], який керував автомобілем «Москвич-2140» р.н. [NUMBER] та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП водію [PERSON] було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких він загинув на місці події. За фактом ДТП за ч.2 ст.286 КК України було відкрито кримінальне провадження № 12014220000000412. Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 13.08.2015 року застосовано до малолітнього [PERSON] [INFO] примусовий захід виховного характеру у виді передачі малолітнього під нагляд батькам, а саме матері [PERSON] строком на 2 роки. Отже, внаслідок завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність пов'язана з експлуатацією якого була застрахована за полісом АС №8708122 у ПрАТ СК «Еталон», позивач має право на відшкодування шкоди у визначеному розмірі. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність пов'язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Москвич 2140» р.н. [NUMBER], була застрахована за полісом АС № 8708122 (діючого на дату ДТП) у ПрАТ СК «Еталон», яке є особою відповідальною за відшкодування шкоди завданої здоров'ю позивача у зв'язку з настанням страхового випадку. Листом від 08.08.2017 року відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті страхового відшкодування, зазначивши, що [PERSON] не є особою, що правомірно експлуатувала транспортний засіб на момент скоєння ДТП, у зв'язку з чим його цивільно-правова відповідальність не є такою, що застрахована відповідачем, і вказана подія не може бути визнана страховим випадком. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 07 серпня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання . 06 вересня 2018 року від представника відповідача Левківського М.А. надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в позові у повному обсязі. Обґрунтовуючи заперечення проти позову, вказав що дорожньо- транспортна пригода, яка сталася 01.06.2014 року о 20.40 год. під керування [PERSON] не може бути визнана страховим випадком у відповідності до ст. 6 ЗУ "Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки 14-ти річний [PERSON] не є особою, цивільна-правова відповідальність якого була застрахована за полісом АС/8708122 обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Транспортний засіб експлуатувався неповнолітнім на незаконних підставах. 27.09.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій він зазначив, що неправомірне керування транспортним засовбом, не свідчить про те, що особа не правомірно володіє цим транспортним засобом. У випадку керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортним засобом відповідної категорії, то це є підставою не для відмови у виплаті страхового відшкодування, а для звернення страховика після виплати страхового відшкодуванння з регресним позовом до водія. В запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача Левківський М.А. просив відмовити в позові у повному обсязі, вказав, що позивачем так і не було надано жодного документу, який би підтверджував правомірність володіння [PERSON] транспортним засобом "Москвич 2140", н.з И888ХА на будь-якій із законних підстав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві, та у запереченнях на відповідь на відзив. Вислухавши пояснення стрін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані в обґрунтування позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що відповідно до ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 13.08.2015 року, 01.06.2014 року о 20.40 год. по Савинському шосе в м. Балаклія Харківської області відбулась ДТП за участю водія [PERSON], який керував автомобілем «Москвич-2140» р.н. [NUMBER] та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2101 р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП водію [PERSON] було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких він загинув на місці події. Застосовано до малолітнього [PERSON] [INFO] примусовий захід виховного характеру у виді передачі малолітнього під нагляд батькам, а саме матері [PERSON] строком на 2 роки. 26.05.2017 року представником позивача [PERSON] на адресу відповідача було направлено повідомлення про ДТП, в якому зазначено, що внаслідок ДТП загинув [PERSON] [INFO], що мешкав за адресою: [ADDRESS]. 29.05.2017 року представником позивача на адресу ПрАТ СК «Еталон» направлено заяву на виплату страхового відшкодування у сумі 100000 грн. та 14616,00 грн. моральної шкоди. Листом від 08.08.2017 року відповідач повідомив представника позивача про те, що [PERSON] не є особою, що правомірно експлуатувала транспортний засіб Москвич 2140 р.н. [NUMBER] на момент скоєння ДТП, узв'язку з чим його цивільно-правова відповідальність не є такою, що застрахована страховою компанією «Еталон», і заявлена подія не може бути визнана страховим випадком. Враховуючи викладене, повідомив про відсутність правових підстав для здійснення страхового відшкодування за наслідками ДТП, яка сталась 01.06.2014 року за участю транспортного засобу Москвич 2140 р.н. [NUMBER], забезпеченого полісом АС № 8708122 під керуванням [PERSON] Розпискою від 26.05.2017 року [PERSON] матір загиблого [PERSON] відмовилась від одержання належної частки страхового відшкодування на користь дружини [PERSON] Розпискою від 26.05.2017 року [PERSON] донька [PERSON] відмовилась від одержання частки страхового відшкодування на користь дружини загиблого [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 05.06.2014 року [PERSON] помер 01.06.2014 року. Із довідки про причину смерті № 139 від 02.06.2014 року вбачається, що [PERSON] 1980 р.н. помер [INFO] від закритої травми тулубу. [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження від 31.07.1999 року, актовий запис № 43. Відповідно до довідки про склад сім'ї від 25.05.2017 року Андріївської селищної ради Балаклійського району Харківської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має склад сім'ї: [PERSON], [PERSON] - син, [PERSON] -син, [PERSON] - син. [PERSON] [INFO] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 05.04.1998 р. [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 22.03.2000 р. [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 10.08.2007 р. [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 11.11.2008 р. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність пов'язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Москвич 2140» р.н. [NUMBER], була застрахована за полісом АС № 8708122 (діючого на дату ДТП) у ПрАТ СК «Еталон», що не заперечувалось та визнано відповідачем, а також зазначено останнім особисто у листі про відмову у виплаті страхового відшкодування. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно п. 27.3 cт. 27 вказаного Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам та дітям. Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку і виплачується рівними частинами. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню страхове відшкодування шкоди, пов'язаного із втратою годувальника та моральної шкоди, в межах встановленого законом розміру. Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Відповідно до ч. 2 cт. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на оплату правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги від 18.01.2018, сума вартості послуг за яким становить 6400 грн. та підтверджено рахунком-фактурою від 31.01.2018 року та квитанцією № N03QB60193 від 06.02.2018 року. Згідно вимог ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 та ст. 629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК Українив становлено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Виходячи з ч. 3 вказаної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно матеріалів справи, акту виконаних робіт, [PERSON] надана правнича допомога адвоката у вигляді консультації, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи; опрацювання законодавчої бази, що регулює відносини між позивачем та відповідачем; формування правової позиції по веденню справи; формування переліку необхідних доказів для підтвердження позовних вимог; правовий аналіз наявних доказів, підготовка, написання та надсилання позовної заяви в суд, що в загальному розмірі склало 6400,00 грн., які сплачені [PERSON] згідно з рахунком-фактурою № 31-01/01 від 31.01.2018. Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне: Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до п. 3 роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили та

Outcome: approved