Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

В травні 2014 року позивачі звернулись до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що [PERSON] працював у ПП "Дніпротранс" на посаді старшого механіка 2-го помічника капітана теплоходу "Медногорск" з 01.02.2007 по 21.09.2007 рр. [PERSON] працював у ПП "Дніпротранс" на посаді капітана теплоходу "Медногорск" з 01.02.2007 по 21.09.2007 рр. [PERSON] працював у ПП "Дніпротранс"на посаді старшого помічника капітана 2-го механіка теплоходу "Медногорск"з 01.02.2007 по 21.09.2007 рр. [PERSON] працювала у ПП "Дніпротранс"на посаді кухарки теплоходу "Медногорск"з 01.02.2007 по 19.09.2007 рр. У зв'язку з невиплатою заробітної плати з липня 2007 року і компенсаційних виплат, пов'язаних зі звільненням, позивачі звернулись до суду з позовом про стягнення боргу у примусовому порядку. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 20.10.2009 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 14.07.2009 року змінено, стягнуто з ПП "Дніпротранс" на користь позивачів заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток за час затримання розрахунку при звільненні. Дане рішення було виконано частково 12.03.2011 року, в зв'язку з чим позивачі звернулись до суду з позовом до ПП "Дніпротранс" по день фактично розрахунку за період з 01.08.2010 р. по 28.02.2011 р. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 12.09.2012 року в задоволенні позову було відмовлено. Рішенням апеляційного суду херсонської області від 18.07.2013 року частково задоволено апеляційну скаргу позивачів, та рішення Суворовського районного суду скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог та про стягнення компенсації втрати доходу у зв'язку з затримкою виплати заборгованості по заробітній платі з постановою в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення компенсації втрати доходу у зв'язку з затримкою виплати заборгованості по заробітній платі. Стягнено з ПП "Дніпротранс" компенсацію втрати доходу у зв'язку з затримкою виплати заборгованості по заробітній платі на користь [PERSON] -46526,20 грн., на користь [PERSON] - 42335,26 грн., на користь [PERSON] - 41061,66 грн., на користь [PERSON] -17141,86 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.11.2013 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 18.07.2013 року залишено без змін. Суми боргу визначені відповідно до рішення апеляційного суду Херсонської області за період з 01.08.2010 р. по 28.02.2011 р. були стягнуті в повному обсязі 27.12.2013 року, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 14.02.2014 року. В зв'язку з чим просять суд стягнути з відповідача на їх користь компенсацію втрати доходу у зв'язку з затримкою виплати заборгованості по заробітній платі за період з 01.03.2011 р. по 27.12.2013 р. на користь [PERSON] - 83349,70 грн., [PERSON] - 75841,81 грн., [PERSON] - 73560,21 грн., [PERSON] - 30708,91 грн. Стягнути судові витрати з відповідача на користь [PERSON] - 7200 грн., [PERSON] - 6200 грн., [PERSON] - 6200 грн., [PERSON] - 6200 грн. В судовому засіданні позивач 4 та представники позивачів наполягали на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на свої письмові заперечення. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлено, що позивачі перебували у трудових відносинах з ПП "Дніпротранс" у період з 01.02.2007р. по 21.09.2007р., а [PERSON] з 01.02.2007р. по 19.09.2007р. і були звільненні за власним бажанням з займаних посад відповідно до ст. 38 КЗпП України. У зв'язку із невиплатою заробітної плати з липня 2007 року і компенсаційних виплат що нараховуються при звільненні працівників, позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення належних їм грошових сум з ПП "Дніпротранс"в примусовому порядку. Відповідно до рішення апеляційного суду Херсонської області від 20.10.2009 року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 14.07.2009р. змінено в частині позовних вимог про стягнення заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку з ПП "Дніпротранс"та зменшено розмір виплат, які підлягають стягненню на користь позивачів. Грошові кошти стягнуті з ПП "Дніпротранс"на користь кожного з позивачів визначені без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. Ухвалою Верховного Суду України від 11.06.2010 року зазначене рішення апеляційного суду Херсонської області залишено без змін. Відповідно до рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 12.09.2012 року позивачі звернулись до суду з позовом до ПП "Дніпротранс" по день фактично розрахунку за період з 01.08.2010 р. по 28.02.2011 р., в задоволенні позову було відмовлено. Рішенням апеляційного суду херсонської області від 18.07.2013 року частково задоволено апеляційну скаргу позивачів, та рішення Суворовського районного суду скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог та про стягнення компенсації втрати доходу у зв'язку з затримкою виплати заборгованості по заробітній платі з постановою в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення компенсації втрати доходу у зв'язку з затримкою виплати заборгованості по заробітній платі. Стягнено з ПП "Дніпротранс" компенсацію втрати доходу у зв'язку з затримкою виплати заборгованості по заробітній платі на користь [PERSON] -46526,20 грн., на користь [PERSON] - 42335,26 грн., на користь [PERSON] - 41061,66 грн., на користь [PERSON] -17141,86 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України по розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.11.2013 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 18.07.2013 року залишено без змін. Так з матеріалів справи вбачається, що остаточний розрахунок по заробітній платі проведено з позивачами 12.03.2011 року, ([PERSON] та [PERSON]), та 23 березня 2011року ([PERSON], [PERSON]). З позовом про стягнення компенсації втрати доходу у зв'язку з затримкою виплати заборгованості по заробітній платі позивачі звернулись 12.05.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу суд може поновити ці строки. Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі щодо офіційного тлумачення положень ст..233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117,237№ цього Кодексу, для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому йому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. В п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів»№9 від 6 листопада 1992 року, з послідуючими змінами, роз'яснено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Позивачами пропущено встановлений ст.233 КЗпП України строк звернення до суду з позовом про стягнення компенсації втрати доходу у зв'язку з затримкою виплати заборгованості по заробітній платі. Питання про поновлення строку позивачами не ставилось і відповідно судом причини пропуску цього строку не перевірялись та не вирішувалось питання про його поновлення. Зважаючи на пояснення позивача та представників позивачів, суд вважає, що ним пропущено строк звернення до суду без поважних причин в частині позовних вимог за період до остаточного розрахунку по виплаті заробітної плати, а саме: до 12.03.2011 року, ([PERSON] та [PERSON]), та 23 березня 2011року ([PERSON], [PERSON]) відповідно, підстав поновлювати пропущений строк немає, враховуючи що таке клопотання сторонами не заявлялося. Відповідно до ст. 117 КЗпП України В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. На думку суду, оскільки остаточний розрахунок по заробітній платі було проведено 12.03.2011 року, ([PERSON] та [PERSON]), та 23 березня 2011року ([PERSON], [PERSON]) відповідно, що не заперечувалося в судовому засіданні, то позовні вимоги щодо стягнення компенсації за період наступний від вказаних не є такими що підлягають задоволенню в зв'язку з необґрунтованістю. Крім того, відповідно до чинного законодавства компенсація працівникові виплачується при виникненні інших правовідносин, відмінних, між тими що виникли у сторін по справі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed