Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

08.05.2014 року позивач звернулася до суду із позовною заявою комунального підприємства Полтавської обласної ради «Полтававодоканал» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 14 квітня 2014 року наказом генерального директора КП ПОР "Полтававодоканал" за №64/К вона була звільнена з посади техніка інспекції по роботі з юридичними споживачами служби обліку та реалізації на підставі п.7 ст.36 КЗпП України, а саме у зв'язку з набранням законної сили вироку суду. З вказаним наказом позивач не згодна, вважає його незаконним, оскільки у випадках, коли працівник хоча і скоїв злочин, але до нього було застосовано покарання, яке не виключає можливості продовження даної роботи (наприклад, виправні роботи за місцем роботи, штраф) трудовий договір не припиняється за п.7 ст.36 КЗпП України. Позивач вважає, що своїми незаконними діями, пов'язаними із звільненням її з роботи відповідач завдав їй моральної шкоди, розмір якої вона визначає в 3000 грн., яка полягає в наступному: - на її утриманні фактично знаходиться її мати-пенсіонер, віком 80 років, яка отримує невелику пенсію 1213,91 грн і постійно хворіє. Після звільнення її з роботи і припинення отримання заробітку вона не в змозі належним чином допомогти матері придбати лікі, сплачувати за комунальні послуги, купувати одяг, продукти. Позивач просила поновити її на посаді техніка інспекції по роботі з юридичними споживачами КП ПОР "Полтававодоканал" з 15.04.2014року; стягнути з КП ПОР "Полтававодоканал" на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.04.2014 року до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача на її користь 3000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, наполягаючи на його задоволенні, пояснення надали аналогічні тексту позовної заяви. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, надавши заперечення проти позову. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані сторонами належні та допустимі докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була прийнята на роботу в службу обліку та реалізації КП «Полтававодоканал» на посаду контролера згідно наказу № 186 від 09.10.2000 року. Наказом № 86-К від 17.05.2011 року [PERSON] була переведена за її згодою на посаду техніка інспекції по роботі з юридичними споживачами служби обліку та реалізації КП «Полтававодоканал». 20.02.2013 року близько 16-00 год. працівниками УСБУ України в Полтавській області при отриманні незаконної грошової винагороди в сумі 2000 грн. через втрачений лічильник води на об'єкті водоспоживання, який належить ПП «Вовк», була затримана [PERSON], технік служби обліку та реалізації КП ПОР «Полтававодоканал». 06.03.2013 року [PERSON] оголошено підозру в одержанні неправомірної вигоди за вчинення дій з використанням наданих їй повноважень, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368-4 КК України. Також 06.03.2013 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави Сороки K.M. було відсторонено підозрювану [PERSON] від посади техніка строком на два місяці. 26.03.2013 року наказом № 44-К [PERSON], технік служби обліку та реалізації КП ПОР «Полтававодоканал», була відсторонена від виконання трудових обов'язків згідно ухвали слідчого судді. 08.04.2014 року під час проходження атестації працівників КП ПОР «Полтававодоканал» на вимогу атестаційної комісії для огляду та прийняття подальшого рішення стосовно допуску до атестації [PERSON] остання надала оригінали вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 27.11.2013 року та ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 11.02.2014 року по справі № 554/3858/13-к за обвинуваченням [PERSON] за ст. 368-4 КК України, скріплені мокрими печатками, прошнуровані та пронумеровані, з яких було знято ксерокопії. З поданих документів вбачається, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 27.11.2013 року по справі № 554/3858/13-к [PERSON], технік КП ПОР «Полтававодоканал» засуджена до покарання у вигляді штрафу в сумі 1100 грн. на користь держави за ст. 354 КК України (Одержання незаконної винагороди працівником державного підприємства, установи чи організації). При цьому судом зазначено, що в судовому засіданні [PERSON] повністю визнала свою вину у даному злочині та не заперечувала, що взяла 2000 грн. у ПП [PERSON] за те, що не буде документально фіксувати крадіжку одного лічильника води. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 11.02.2014 року вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 27.11.2013 року по справі № 554/3858/13-к у відношенні [PERSON] було залишено без змін, при цьому обвинувачена [PERSON] вирок не оскаржила, апеляція була подана прокуратурою Полтавської області. Відтак, вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 27.11.2013 року по справі № 554/3858/13-к у відношенні [PERSON] набрав чинності 11.02.2014 року. Згідно п. 7 ст. 40 КЗпП України однією з підстав припинення трудового договору є набрання законної сили вироком суду, яким працівника засуджено (крім випадків звільнення від відбування покарання з випробуванням) до позбавлення волі або до іншого покарання, яке виключає можливість продовження даної роботи. Оскільки техніком служби обліку та реалізації [PERSON] скоєно злочин, який вчинено безпосередньо за місцем роботи та прямо пов'язаний з виконаннмя нею посадових обов'язків, її вина встановлена вироком суду, який набрав чинності 11.02.2014 року, наказом № 64-К від 14.04.2014 року з [PERSON] було розірвано трудовий договір за ініціативою власника за п. 7 ст. 36 КЗпП України. Суд вважає, що звільнення [PERSON] відбулося у повній відповідності з вимогами п. 7 ст. 36 КЗпП України, адже подальше перебування на посаді [PERSON], яку суд визнав винною у скоєнні злочину - одержання незаконним шляхом винагороди із споживача, є неможливим, оскільки в посадові обов'язки техніка входить прийняття в експлуатацію нових абонентів, контроль та надання приписів за порушення Правил користування системами водопостачання, виявляє незаконні підключення. Вчинення [PERSON] злочину за ст. 354 КК України унеможливлює подальше продовження здійснення нею таких посадових обов'язків, так само як і обов'язків на інших посадах. Відтак, наказ № 64-К від 14.04.2014 року, згідно якого з [PERSON] було розірвано трудовий договір за ініціативою власника за п. 7 ст. 36 КЗпП України, виданий в межах повноважень генерального директора та є законним, тож підстав його скасовувати та стягувати суму за вимушений прогул з КП ПОР «Полтававодоканал» суд не вбачає. Стосовно заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. У силу ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами і доповненнями) роз'яснив, що відповідно до ст.137 ЦПК ( 1502-06 ) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Також, Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами і доповненнями) роз'яснив, що у відповідності зіст.237-1 КЗпП України при наявності порушення прав працівника в сфері трудових відносин (незаконне звільнення і т.д.), яке привело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Між тим стосовно заявлених позовних вимог про стягнення заробітної плати за період з 14.02.2014 року до дати подачі позову, то позивачем не надано доказів на підтвердження викладених у статті обставин та факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру або у іншій матеріальній формі при вирішенні спору. Відсутній безпосередній причинний зв'язок між діями КП «Полтававодоканал» по виданню наказу про звільнення [PERSON], яку суд вироком визнав винною у вчиненні злочину за ст. 354 КК України, та неможливістю [PERSON] влаштувати собі нормальне життя після звільнення. Виходячи з вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні позову повністю. Питання судового збору суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягнувши його з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: dismissed