Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Заступник прокурора Волинської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі уповноваженого органу здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» до [PERSON] про стягнення заподіяної Державному підприємству шкоди в порядку регресу в розмірі 56575,31 грн. В ході судового розгляду позивач уточнив суму заподіяної шкоди і просив стягнути з відповідача [PERSON] в користь Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» заподіяну підприємству шкоду в порядку регресу в розмірі 53575,31 грн. В обґрунтування вказаного позову прокурор зазначає, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 08.06.2015 у справі № 161/5221/15-ц частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (далі - "Волиньстандартметрологія") про поновлення на посаді начальника метрологічного центру зазначеного вище підприємства та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Вказаним рішенням вирішено стягнути з ДП "Волиньстандартметрологія" на користь [PERSON] 16485 грн. 60 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди. На виконання цього рішення, наказом генерального директора підприємства [PERSON] № 13 к від 15.06.2015 року [PERSON] поновлено на роботі та на підставі наказу № 12 к від 09.06.2015 року останньому виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 5557,40 грн. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 14.08.2015 року вищезазначене рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалено нове рішення про відмову в позові [PERSON] Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення апеляційного суду Волинської області від 14.08.2015 року відмовлено. На виконання вказаного рішення апеляційного суду Волинської області від 14.08.2015 року, наказом генерального директора № 17-к від 17.08.2015 року скасовано наказ № 13 к від 15.06.2015 року, відповідно решта виплат в сумі 13908,20 грн., згідно рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 08.06.2015 року не проводилось. Постановою Верховного Суду України від 23.03.2016 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій від 14.08.2015 року та 04.09.2015 року, скасовано рішення апеляційного суду Волинської області від 14.08.2015 року та ухвалу судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2015 року і залишено в силі рішення Луцького міськрайонного суду від 08.06.2015 року. На виконання цього рішення наказом генерального директора підприємства [PERSON] № 10к від 25.04.2016 року [PERSON] поновлено на роботі з 17.08.2015 року та виплачено останньому на підставі наказу № 12 к від 09.06.2015 року 13908,20 грн. згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 08.06.2015 року. Крім цього, наказом по підприємству № 46 від 13.05.2016 року [PERSON] виплачено заробітну плату за період з 17.08.2015 року по 23.03.2016 рік в сумі 42667,11 грн. Таким чином , всього виплачено 62132,71 грн. Враховуючи, що виплачені [PERSON] 5557,40 грн. не підлягають стягненню у звязку з пропуском строку позовної давності, відповідно ця сума не включається у розрахунок позовних вимог при подачі позову до суду. До загальної суми відшкодування не включається 3000,00 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоди. Отже, заступник прокурора Волинської області просить стягнути з відповідача [PERSON] в користь Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» заподіяну підприємству шкоду в порядку регресу в розмірі 53575,31 грн. Оскільки звільнення [PERSON] здійснено з порушенням закону, на генерального директора ДП "Волиньстандартметрологія" [PERSON], як на службову особу, винну в незаконному звільнені працівника покладається обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству в розмірі53575,31 грн. Враховуючи викладене, діями генерального директора ДП "Волиньстандартметрологія", які полягали у незаконному звільненні [PERSON] з посади начальника метрологічного центру зазначеного підприємства, заподіяно шкоду економічним інтересам держави , а тому просить стягнути з [PERSON] в користь Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» заподіяну підприємству шкоду в порядку регресу в розмірі 53575,31 грн. Прокурор також зазначив, що підстави представництва прокурором інтересів держави полягають у тому, що Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, в управлінні якого перебуває підприємство, неналежним чином здійснює віднесені статтею 1 Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №459 від 20.08.2014., до його компетенції повноваження. У відповіді на лист прокуратури області Мінекономрозвитку України повідомило, що заходи щодо стягнення з Генерального директора шкоди, завданої ДП "Волиньстандартметрологія" незаконним звільненням працівника, не вживались. Мінекономрозвитку України не вживало з часу поновлення [PERSON] на роботі жодних заходів до стягнення цієї шкоди, що свідчить про бездіяльність та неналежним чином здійснення віднесених до його компетенції повноважень. За таких обставин, у прокуратури області є всі правові підстави, визначені ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" для представництва інтересів держави в суді. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, викладених у заяві та просила стягнути з відповідача заподіяну шкоду в порядку регресу в розмірі 53575,31 грн. на користь Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» та судовий збір в розмірі 1378 ,00 грн. на користь прокуратури Волинської області. Представник Міністерства економічного розвитку і торгівлі України в судове засідання не зявився, подав письмове пояснення в якому зазначив, що позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримує повністю та просить їх задовольнити в повному обсязі. У звязку з неможливістю забезпечити участь уповноваженого представника Міністерства у судове засідання, просить провести розгляд даної справи за відсутності представника Мінекономрозвитку. Представник Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в судове засідання не зявився, подавши письмове заперечення на позовну заяву за позовом заступника прокурора Волинської області, в якому зазначив, що ДП "Волиньстандартметрологія" не визнає подану позовну заяву в звязку з її безпідставністю, враховуючи наступне. Необхідність стягнення з [PERSON] на користь ДП "Волиньстандартметрологія" 53575,31грн. заступник прокурора Волинської області обґрунтовує тим, що вказана сума належить до бюджетних коштів, а тому її виплатою заподіяно шкоду економічним інтересам держави. Присуджені [PERSON] кошти виплачувались не з майна підприємства, оскільки для виплати цих коштів будь-якого державного майна підприємство не продавало, а виплата проводилась з власних коштів, отриманих, сформованих та акумульованих за рахунок доходів від власної господарської діяльності. З 01.01.2012 року по сьогоднішній день фінансування ДП "Волиньстандартметрологія" за бюджетними програмами не проводилось, кредити під гарантії уряду підприємству не надавались, підприємство діє на принципах повної господарської самостійності та самоокупності, відповідно до Статуту. Просить відмовити в задоволенні даного позову та слухати справу у відсутності представника ДП "Волиньстандартметрологія". Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні визнали позов частково в розмірі виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.03.2015 року по 08.06.2015 рік в сумі 10928,40 грн., в іншій частині вимог просили відмовити в задоволенні позовних вимог заступника прокурора Волинської області в звязку з їх безпідставністю, обґрунтовуючи тим, що грошові кошти за період з 17.08.2015 року по 23.03.2016 рік виплачені [PERSON] не по наказу відповідача за час вимушеного прогулу і не з його вини, а на підставі рішень апеляційної і касаційної інстанцій, які прийняли незаконні рішення. Як вбачається з матеріалів справи, заступник прокурора Волинської області 26.07.2016 року звернувся з листом до Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, в якому зазначив обґрунтування можливості звернення його до суду з вказаним позовом посилаючись на ч. 4 ст. 136 КЗпП України та ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», розяснивши право на предявлення позову до керівника ДП "Волиньстандартметрологія" [PERSON] про відшкодування шкоди з підстав визначених КЗпП України. Відповідним листом Мінекономрозвитку України повідомлено про шкоду, завдану підприємству внаслідок незаконного звільнення працівника Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» [PERSON] У наданій відповіді Мінекономрозвитку України просить прокуратуру Волинської області у судовому порядку стягнути з директора Державного підприємства «Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» розмір заподіяної шкоди, повязаної з незаконним звільненням працівника. Тобто, звернення прокуратури до суду з даним позовом узгоджено з позивачем у відповідності до вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». Виходячи з наведеного, суд вважає доведеним факт наявності підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» для здійснення заступником прокурора Волинської області у суді інтересів Мінекономрозвитку України та ДП "Волиньстандартметрологія" у правовідносинах зі стягнення з відповідача витрат, виплачених працівникові повязаних з його незаконним звільненням, тобто суд підтверджує наявність підстав відповідно до п. 1 ч. 6 вказаної статті під час здійснення представництва інтересів держави звертатись до суду з позовом прокурору. Це узгоджується із ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про прокуратуру», з якої слідує право подання позову в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам. Що стосується заявленого прокурором позову, суд встановив наступне. Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.05.2015 року у справі № 161/ 5221/15 -ц частково задоволені позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" (далі - "Волиньстандартметрологія") про поновлення на посаді начальника метрологічного центру зазначеного вище підприємства та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Вказаним рішенням вирішено стягнути з ДП "Волиньстандартметрологія" на користь [PERSON] 16485,60 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 14.08.2015 року вищезазначене рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалено нове рішення про відмову в позові [PERSON] Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2015 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою [PERSON] на рішення апеляційного суду Волинської області від 14.08.2015 року відмовлено. На виконання вказаного рішення апеляційного суду Волинської області від 14.08.2015 року, наказом генерального директора № 17-к від 17.08.2015 року скасовано наказ № 13 к від 15.06.2015 року, відповідно решта виплат в сумі 13908,20 грн., згідно рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області 08.06.2015 року не проводилось. Постановою Верховного Суду України від 23.03.2016 року задоволено заяву [PERSON] про перегляд рішень судів першої та апеляційної інстанцій від 14.08.2015 року та 04.09.2015 року, скасовано рішення апеляційного суду Волинської області від 14.08.2015 року ухвалу судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2015 року та залишено в силі рішення Луцького міськрайонного суду від 08.06.2015 року. На виконання цього рішення наказом генерального директора підприємства [PERSON] № 10к від 25.04.2016 року [PERSON] поновлено на роботі з 17.08.2015 року та виплачено останньому на підставі наказу № 12 к від 09.06.2015 року 13908,20 грн. згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 08.06.2015 року. Крім цього, наказом по підприємству № 46 від 13.05.2016 року [PERSON] виплачено заробітну плату за період з 17.08.2015 року по 23.03.2016 рік в сумі 42667,11 грн. Всього ДП "Волиньстандартметрологія" на користь [PERSON] виплачено 62132,71 грн. Враховуючи, що виплачені [PERSON] 5557,40 грн. не підлягають стягненню у звязку з пропуском строку позовної давності, та відповідно ця сума не включена у розрахунок позовних вимог при подачі позову до суду, а також до загальної суми відшкодування не включено 3000,00 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоди, тому позивачем вірно визначено суму загальної суми відшкодування, яка становить : 62132,71 грн.- 5557,40 грн.-3000,00 грн. = 53575,31 грн. Доводи відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], що з огляду на відмову прокурора від стягнення 5557,20 грн., відповідач частково визнає позовні вимоги в розмірі виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 07.03.2015 року по 08.06.2015 рік в сумі 10928,40 грн., а в іншій частині вимог позов не визнає , обґрунтовуючи це тим, що грошові кошти за період з 17.08.2015 року по 23.03.2016 рік виплачені [PERSON] не по його наказу за час вимушеного прогулу і не з його вини, а на підставі рішень апеляційної і касаційної інстанцій, які прийняли незаконні рішення, судом відхиляються, оскільки виплати [PERSON] проведенні в звязку із його незаконним звільненням, яке здійснив відповідач та поновленням на роботі на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.05.2015 року у справі № 161/ 5221/15 ц та Постанови Верховного Суду України від 23.03.2016 року, якою задоволено заяву [PERSON] про перегляд рішень судів апеляційної та касаційної інстанцій від 14.08.2015 року та 04.09.2015 року, скасовано рішення апеляційного суду Волинської області від 14.08.2015 року та ухвалу судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.09.2015 року та залишено в силі рішення Луцького міськрайонного суду від 08.06.2015 року, оскільки відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обовязок покрити шкоду заподіяну підприємству, установі, організації у звязку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижеоплачуваної роботи. Не заслуговують на увагу також твердження відповідача та його представника, а також заперечення на позов представника ДП "Волиньстандартметрологія" та його заява про відмову від позову, тобто в.о. генерального директора ДП "Волиньстандартметрологія" на час подання таких документів (заступника відповідача по справі) з підстав виплати коштів, повязаних зі звільненням працівника не з майна підприємства, а з власних коштів, отриманих, сформованих та акумульованих за рахунок доходів від власної господарської діяльності підприємства. Відповідно до Статуту ДП "Волиньстандартметрологія", затвердженого Наказом Мінекономрозвитку від 16.07.2013 року № 824 Державне підприємство "Волинський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації" засноване на державній власності, належить до управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та є державним комерційним підприємством (п. 1.1). При цьому п. 6.6 ст. 6 Статуту визначає, що майно Підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Джерелами формування майна Підприємства є: -майно, у тому числі кошти, передані Уповноваженим органом управління; -продукція, вироблена Підприємством у результаті господарської діяльності; -доходи від власної господарської діяльності; -кредити банків та інших кредиторів; -доходи від цінних паперів; -капітальні вкладення та дотації з бюджетів; -безоплатні або благодійні внески, пожертвування підприємств, організацій та громадян; -інші джерела, не заборонені законодавством. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином не підлягає доказуванню та обставина, що [PERSON] наказом Генерального директора підприємства [PERSON] № 7к від 06.03.2015 був звільнений незаконно, оскільки ця обставина була встановлена рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Загальні підстави й умови матеріальної відповідальності працівника передбачені у ст. 130 КЗпП України, відповідно до якої працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Пунктом 8 ст. 134 КЗпП України, п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 №14 "Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям працівниками", п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено обов'язок відшкодування шкоди, заподіяної установі у зв'язку з оплатою звільненому працівнику часу вимушеного прогулу. Такий обов'язок покладається на службову особу, за наказом якої працівника звільнено з порушенням закону. При цьому, винна у незаконному звільненні особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини установі. Оскільки звільнення [PERSON] здійснено з порушенням Закону, на Генерального директора ДП "Волиньстандартметрологія" [PERSON], якого призначено на зазначену вище посаду наказом Міністерства економічного розвиту і торгівлі України № 4-п від 15.01.2014, як на службову особу, винну в незаконному звільнені працівника покладається обов'язок відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству в розмірі 53575,31 грн. Поряд з цим, суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу, якими відповідно до п. 1.1 Статуту для ДП "Волиньстандартметрологія" є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України. Таким чином, прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі Мінекономрозвитку України та Державного підприємства, якому заподіяно шкоду. У відповідності до абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокуратурою області попередньо, до звернення до суду, повідомлено Мінекономрозвитку України та ДП "Волиньстандартметрологія" про звернення з позовом до Ковельського міськрайонного суду. Виходячи з викладеного, суд вважає позов підставним, обґрунтованим і таким, що підлягає до повного задоволення. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, сторона відповідача не довела ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх заперечень щодо позову. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь прокуратури Волинської області слід стягнути судові витрати, що складаються із сплаченого останнім судового збору, в розмірі 1378 ,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved