Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], уточнивши який просить: надати громадянці України [PERSON], [INFO], уродженки міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, дозвіл на виїзд до Автономної Республіки Крим Україна, щороку у літній період з 01 червня по 31 серпня, до досягнення [PERSON] 16 років, без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], з метою оздоровлення [PERSON], [INFO]. Вобґрунтування своїх позовних вимог вказала, що 27 квітня 2012 року, між [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб у Довгинцівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблено запис в Книзі реєстрації шлюбів від 27.04.2012 року, актовий запис № 122. В шлюбі народилась донька [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були розірвані з 09 березня 2014 року у зв'язку з конфліктами, які виникали під час ведення сумісного господарства, а також у зв'язку з різними поглядами на життя. Декілька раз сторони спробували налагодити стосунки але спроби були марними. 20 листопада 2015 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірваний. Більше року відповідач життям доньки не цікавиться, на ґрунті розпаду сім'ї між позивачем та відповідачем склалися напружені стосунки, відповідач відмовляється надавати свою згоду на виїзд дитини за межі України на відпочинок для оздоровлення. Згідно довідки Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради, [PERSON], [INFO], перебуває на диспансерному обліку з 2014 року у лікаря отоларинголога дитячого з діагнозом: Аденоїди вегетації ІІ ступеня, у лікаря офтальмолога дитячого з діагнозом: Гіперметричний астигматизм. Також [PERSON], [INFO], часто хворіє на застудні захворювання, рецидивуючі обструктивні бронхи. За станом здоров'я [PERSON] потребує імуномоделюючої терапії курсами по 3-4 рази на рік, спелеотерапії курсами по 2 рази на рік та оздоровлення в екологічно чистих територіях, в тому числі на морському узбережжі та лісах, в літній період. Оздоровлення дитини можливе як на території України так і за її межами, що доводиться довідкою Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5» Криворізької міської ради від 18.07.2016 року. Вважає, що найкращі умови для оздоровлення дитини, у відповідності до рекомендацій лікарів, розташовані на території України в Автономній республіці Крим. Позивач має намір і можливість разом із донькою тимчасово виїжджати до Автономної Республіки Крим на відпочинок та для оздоровлення доньки до родичів, що проживають в Автономній Республіці Крим. Однак відповідач безпричинно не надає згоди на виїзд доньки для оздоровлення, що і стало приводом для звернення до суду. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Стаття 150 СК України визначає обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 2 ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції "Про права людини" передбачає, що кожен має вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Частиною 1 ст. 10 ЗУ "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", передбачено наступне: "Громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України". На теперішній час Автономна республіка Крим є тимчасово окупованою територію України. Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367 "Про затвердження Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", передбачено наступне: "В'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти; В'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239). В пункті 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; 2010 р., № 65, ст. 2239), зазначено наступне: "Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків". Пунктом 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та ч. 3 ст. 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене, вважає, що вимога про надання дозволу на тимчасовий виїзд для оздоровлення до Автономної Республіки Крим відповідає інтересам дитини, направлена на виконання батьківського (материнського) обов'язку щодо виховання доньки, забезпечення піклування про її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку. На час розгляду справи не існує будь-яких обмежень для реалізації [PERSON] свого права на виїзд до Автономної Республіки Крим. Між тим, відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування та може бути обмежена в цьому лише у випадках, встановлених законом. Твердження відповідача про те, що відмова в наданні дозволу на виїзд доньки до Автономної Республіки Крим обумовлена його бажанням контролювати її пересування за межами України, є хибними і такими що суперечить інтересам дитини. Намір позивача оздоровити доньку в Автономній Республіці Крим не суперечить чинному законодавству, а реалізація права матері і дітей відпочивати та проходити оздоровлення у обраному ними місці, відповідає інтересам малолітніх дітей. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, підтвердивши зміст позовної заяви. Крім того пояснив, що позивач бажала вивезти дитину на оздоровлення та з цього приводу один раз зверталася до відповідача, а потім відповідач перестав відповідати на її дзвінки. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що не згоден на виїзд дитини до Автономної Республіки Крим, оскільки вона є тимчасово окупованою територією, хвилюється за дитину. Крім того, позивач не вказує за якою адресою вони з дитиною будуть перебувати. Особисто його позивач не просила про надання дозволу на виїзд дитини, він з дитиною не спілкується. Чи їздила позивач з дитиною у 2016 році куди - не будь на відпочинок, не знає. Йому особисто про те, що позивач бажає отримати дозвіл на виїзд передала його, відповідача, мати, з якою позивач розмовляла по телефону з цього приводу. Він через маму передав, що дозвіл не надає. Визнає, що дитина потребує лікування. Дитина проживає з матір'ю, яка має право вирішувати як лікувати дитину. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: свідоцтво про шлюб (а.с.4), свідоцтво про народження (а.с.5), довідка про стан здоров'я (а.с.18). Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина постійно проживає з позивачем. Відповідач з дитиною не спілкується, участі у вихованні дитини не приймає. Дитина [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з 2014 року у лікаря отоларинголога дитячого з діагнозом: Аденоїди вегітації ІІ ступеня, у лікаря офтальмолога дитячого з діагнозом: Гіперметропічний астигматизм. Також дитина часто хворіє на застудні захворювання, рецидивуючі обструктивні бронхіти. За станом здоров'я дівчинка потребує імуномоделюючої терапії курсами по 3-4 рази на рік, спеліотерапії курсами по 2 рази на рік та оздоровлення в екологічно чистих територіях, в тому числі на морському узбережжі та лісах, в літній період. Оздоровлення дитини можливе як на території України так і за її межами Позивач має намір щороку вивозити дитину до родичів до Автономної Республіки Крим на відпочинок та для оздоровлення. Відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] до Автономної Республіки Крим для оздоровлення останньої. Вказані факти й обставини встановлені судом на підставі пояснень представника позивача, відповідача та письмових доказів: свідоцтва про шлюб (а.с.4), свідоцтва про народження (а.с.5), довідки про стан здоров'я (а.с.18). Встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються нормами СК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько, мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані: піклуватися про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. У відповідності до ст.155 ч. ч. 1,2 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадяни України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом. Підстави для обмеження у праві виїзду громадян України за кордон передбачені ст. 6 названого Закону. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має намір щороку виїжджати з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO] до Автономної Республіки Крим для оздоровлення останньої. Ці наміри позивача узгоджуються з її обов'язком піклуватися про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, відповідають інтересам дитини, яка потребує оздоровлення, оскільки перебуває на диспансерному обліку з 2014 року у лікаря отоларинголога дитячого з діагнозом: Аденоїди вегітації ІІ ступеня, у лікаря офтальмолога дитячого з діагнозом: Гіперметропічний астигматизм. Також дитина часто хворіє на застудні захворювання, рецидивуючі обструктивні бронхіти та потребує імуномоделюючої терапії курсами по 3-4 рази на рік, спеліотерапії курсами по 2 рази на рік та оздоровлення в екологічно чистих територіях, в тому числі на морському узбережжі та лісах, в літній період. Згідно ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією. Згідно ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367 "Про затвердження Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", передбачено наступне: "В'їзд на тимчасово окуповану територію України та виїзд з неї здійснюються через контрольні пункти; В'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Судом не встановлено передбачених законом підстав для обмеження виїзду дитини за кордон. Тому батьками [PERSON], відповідно до ч.7 ст.7 СК України має бути забезпечена можливість здійснення права дитини на виїзд за кордон. Згідно ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», правила перетинання державного кордону громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що відповідач не надає дозвіл на виїзд за кордон [PERSON], чим безпідставно обмежує права дитини, тому право дитини на виїзд за кордон має бути захищеним шляхом надання судом такого дозволу. Таким чином, позивач, діючи у відповідності до ст. 154 СК України, яка надає право батькам на звернення до суду за захистом прав та інтересів дитини та відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України обґрунтовано звернулася до суду за захистом прав малолітньої дитини. З урахуванням наведеного та зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини за кордон для оздоровлення, а також небажання батька дитини надати згоду на виїзд дитини за кордон, суд вважає, що маються підстави для надання дозволу [PERSON], [INFO], щороку у літній період з 01 червня по 31 серпня, до досягнення [PERSON] 16 років, без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], з метою її оздоровлення. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved