Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати наказ відповідача № 85 від 14 грудня 2013 року та змінити дату та формулювання причин звільнення із «Звільнений з посади на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання своїх обов'язків» на «Звільнений з посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням в зв'язку з невиконанням законодавства про працю» з 16 грудня 2013 року. В подальшому уточнив позовні вимоги та проси стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 18 625 грн. Свої вимоги обгрунтував тим, що починаючи з 2008 року йому не виплачувалася заробітна плата, а тому 16 грудня 2013 року він звернувся до керівника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Княжицьке" із заявою про виплату йому заборгованості по заробітній платі за період з 2008 року по 2013 рік. Отримавши відмову в задоволенні його заяви, він того ж дня подав заяву про звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Однак, наказом № 85 від 14 грудня 2013 року його було звільнено з посади головного зоотехніка на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання своїх службових обов'язків. Позивач та його представники - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та надали суду пояснення, аналогічні тим, які містяться в тексті позовної заяви. Представник відповідача - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Княжицьке" та третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце його проведення були повідомлені належним чином та через загальну канцелярію суду подали заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що чула інформацію, що [PERSON] був звільнений «заднім числом», від кого отримала таку інформацію не пам'ятає. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників позивача - [PERSON] та [PERSON], повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. 25 лютого 2003 року позивач був прийнятий на посаду головного зоотехніка Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Княжицьке" на невизначений строк (наказ № 2-К). 01 січня 2007 року позивача ознайомлено з посадовою інструкцією № 3 головного зоотехніка. Відповідно посадової інструкції головного зоотехніка № 3 п. 1.1, 1, 2, 2.8 позивач при виконанні своїх службових обов'язків «є організатором і виконавцем по організаційно-технічному керівництву в галузі тваринництва та в практичній роботі керується законодавством про працю, Положенням та інструкціями щодо галузі тваринництва, вказівок керівника та організовує роботу по збереженню власності підприємства. П. 3 ст. 40 КЗпП України надає право власникові або уповноваженим ним органом розірвати трудовий договір у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Як встановлено судом протягом 2013 року позивач неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання покладених на нього трудових обов'язків. Так наказом № 64 від 07 вересня 2013 року [PERSON] оголошено догану за невиконання наказу № 60 «про встановлення нічного чергування на території літнього табору». Наказом від 02 листопада 2013 року № 76 оголошено догану за невиконання наказу № 75 від 29 жовтня 2013 року. Вищезазначені накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ним не оскаржувалися, а посилання останнього на ту обставину , що вони є «фіктивними» не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили це. 14 грудня 2013 року відповідач видав наказ № 85 про звільнення [PERSON] із займаної посади головного зоотехніка Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Княжицьке» на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України «за систематичне невиконання своїх прямих обов'язків головного зоотехніка з організації роботи по збільшенню тваринницької продукції, безконтрольність, що призвела до зниження виробничої та трудової дисципліни, створення необхідних умов для роботи працівників, безконтрольність у роботі племінної справи, сприяння крадіжок, що призвело до різкого зниження продуктивності молока та збитків господарства» з 14 грудня 2013 року. Ні при зверненні до суду з позовною заявою, ні під час судового розгляду позивачем не надано жодного доказу стосовно того, що їм належним чином виконувалися покладені на нього службові обов'язки та, що обставини, які зазначені в наказі № 85 від 14 грудня 2013 року, що стали підставою для звільнення його з посади не відповідають дійсності, а тому є незаконними та підлягають скасуванню. Позивач просить суд змінити дату та формулювання причин звільнення його з посади, а саме з підстав ч. 3 ст. 38 КЗпП України «за власним бажанням в зв'язку з невиконанням законодавства про працю з 16 грудня 2013 року та стягнути середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу. Судом достовірно встановлено, що 16 грудня 2013 року позивачем надіслано на адресу суду відповідача заяву про його звільнення з посади головного зоотехніка на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 16 грудня 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України уразі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Виходячи з наведеного, судом достовірно встановлено, що наказ про звільнення позивача за ч. 3 ст. 40 КЗпП України винесено 14 грудня 2013 року, а як стверджує позивач він звернувся до відповідачаіз заявою про звільнення лише 16 грудня 2013 року з підстав ч. 3 ст. 38 КЗпП України, будь-яке рішення за цією заявою відповідачем не приймалося, а тому суд вважає зазначену вимогу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed