Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ДП «Омега-прогрес» ТОВ «Український Прогрес», Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Прогрес» про визнання правочину недійсним та стягнення матеріальної та моральної шкоди, вказуючи, що з метою отримання позики на лікування позивач 03.03.2015 року уклала Угоду № 202631 з ТОВ "Український Прогрес", та Договір № 102631 з ДП "Омега-Прогрес" TЦB "Український Прогрес". Обов'язковою умовою отримання позики згідно п. 8.3 та п. 3.1. Договору № 102631 була оплата вартості послуг Компанії з надання консультацій, підготовки відповідної документації замовника та подальшого їх супроводу шляхом перерахування 100% попередньої оплати на банківський рахунок Компанії одночасно із підписанням сторонами даного договору. Згідно банківської квитанції № 0.0.356090728.1 від 03.03.2015 року позивач перерахувала на користь ДП "Омега Прогрес" ТОВ «Український Прогрес» грошові кошти в сумі 2700 грн. за оплату послуг по Угоді № 102631. Представником ДП «Омега -Прогрес» в усній формі було роз'яснено, що через два дні вона зможе звернутися в «Приватбанк» і отримати кошти. При зверненні до банківської установи ніяких коштів їй не видали і пояснили, що вони не заключали ніяких договорів з цією юридичною установою і не уповноважені по представленим угодам видавати кошти. При детальному вивченні документів позивачу стало зрозуміло, що ТОВ "Український Прогрес" позик не видає та не кредитує. Згідно ст. 1 Угоди предметом Угоди є надання Компанією системи послуг, спрямованих на отримання позики на суму, яка зазначена в Додатку № 1 до Угоди, на умовах «Фінансової Пропозиції». Згідно умов угоди позивач стає лише учасником пропозиції товариства, згідно якої зобов'язується щомісяця перераховувати фіксовану суму платежу в розмірі 1075 грн. 00 коп., з них 625 грн.00 коп. - розмір чистого платежу. Маючи намір розірвати угоду, позивач звернулася до ТОВ «Український прогрес» із заявою, на яку отримала відповідь, що дублювала ст. 9 п. 2 Умов «Фінансової пропозиції». Позивач має низку хвороб, кошти їй були необхідні на лікування, натомість вона зможу реалізувати своє право на кошти тільки після формування групи Об'єднання Замовників. В той же час, вона ніяких договорів і угод з ними не заключала, ніяких прав і обов'язків між нимине має. Просить визнати угоду №202631 від 03.03.2015 року укладену між нею та ТОВ «Український Прогрес» та договір №102631 укладений між [PERSON] та ДП «Омега-Прогрес» ТОВ «Український прогрес» не дійсними. Стягнути з ДП «Омега-Прогрес» ТОВ «Український прогрес» на її користь кошти в сумі 2700 грн. та моральну шкоду в сумі 50000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задоволити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Заслухавши позивача, думку адвоката, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.03.2015 року [PERSON] уклала Угоду № 202631 з ТОВ "Український Прогрес", та Договір № 102631 з ДП "Омега-Прогрес" TЦB "Український Прогрес". Відповідно до умов отримання позики згідно п. 8.3 та п. 3.1. Договору № 102631 була оплата вартості послуг компанії з надання консультацій, підготовки відповідної документації замовника та подальшого їх супроводу шляхом перерахування 100% попередньої оплати на банківський рахунок компанії одночасно із підписанням сторонами даного договору. Згідно банківської квитанції № 0.0.356090728.1 від 03.03.2015 року позивач перерахувала на користь ДП "Омега Прогрес" ТОВ «Український Прогрес» грошові кошти в сумі 2700 грн. за оплату послуг по Угоді № 102631. Відповідно до п.2.1 Угоди ТОВ "Український Прогрес" зобов'язувалося виконувати адміністрування Об'єднання Замовників та вчиняти правочини, які сприяють виконанню умов цієї Угоди та здійснювати наступні дії: сформувати Об'єднання Замовників, організувати та проводити 1 та 15 числа кожного місяця процедуру видачі Дозволів, які надають право на отримання замовником позики, здійснювати оплату товару з Грошового Фонду та передати його Замовнику, надавати інші послуги, зазначені в умовах Угоди та Додатках до неї. Так, згідно ст.5 Додатку № 2 до Угоди видача позики здійснюється після формування групи (Об'єднання замовників), організації процедури видачі Дозволів на отримання позики, на підставі виданого Дозволу на отримання позики, за умови наявності достатніх коштів у Грошовому фонді, який формується за рахунок платежів учасників групи, та видача позики здійснюється на користь учасника групи, який здійснив платежі в найбільшому розмірі. Згідно п.3.1 Угоди на позивача покладено обов'язок дотримуватись умов "Фінансової Пропозиції", сплатити Фінансове Забезпечення, зазначене у Додатку № 1 до Угоди в розмірі 2700 грн., а також сплачувати щомісячний платіж, визначений у Додатку № 1 до Угоди в розмірі 1075 грн., який згідно положень Додатку № 2 до Угоди складається з чистого платежу в розмірі 625 грн. та відсотку за обслуговування. Позивач звернулась в ПАТ «Приватбанк» для отримати коштів, але ніяких коштів їй не видали і пояснили, що вони не заключали ніяких договорів з цією юридичною установою і не уповноважені по представленим угодам видавати кошти. Позивач звернулася до ТОВ «Український прогрес» із заявою про розірвання угоди, але отримала відповідь, що дублювала ст. 9 п. 2 Умов «Фінансової пропозиції». Відповідно до висновку Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області від 04.06.2015 року перевірку по заяві [PERSON] на протиправні дії відповідача було закінчено в зв»язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Закон України «Про захист прав споживачів» встановив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введені в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми" . Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у спорі про визнання правочину недійсним як такого, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики (справа №6-40цс 13) поняття "пірамідальна схема" у розумінні п.7 ч.3 ст.19 Закону має такі ознаки : а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Зі змісту Угоди № 202631 від 03.03.2015 р. та додатків до неї судом встановлено, що ТОВ «Український Прогрес» формує групу учасників (Об'єднання замовників), надалі створює фонд даної групи (Грошовий фонд) за рахунок чистих щомісячних платежів, сплачених позивачем та іншими учасниками групи (тобто за кошти учасників Об'єднання замовників), а потім двічі на місяць 1 та 15 числа розподіляє фонд групи між її учасниками, але право на отримання позики отримують не всі учасники, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість щомісячних та авансових платежів, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що розподіл фонду групи здійснюється по пірамідальній схемі, що порушує вимоги ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», коли один учасник групи за свої власні кошти без інвестування коштів ТОВ «Український Прогрес» надає позику іншому учаснику групи. За таких обставин суд приходить до висновку, що діяльність ТОВ «Український Прогрес» за Угодою №202631 від 03.03.2015 р. є функціонуванням «пірамідальної схеми», суперечить п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з наявністю головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварність, здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації (в даному випадку - позики), та сплата компенсації одним учасником за рахунок інших, оскільки учасник групи отримує позику за рахунок об'єднання платежів інших учасників групи. При віднесенні схеми до пірамідальної суд також враховує й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ «Український Прогрес» з адміністрування фінансових активів підпадає під поняття «фінансова послуга». Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» внесено зміни до ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено цю статтю п.11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»), які закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. З аналізу Ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів. Згідно з п. 1.2 ч.1 Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Як вбачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. В матеріалах справи відсутні, а відповідачами не надано доказів на підтвердження отримання ними відповідної ліцензії на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) з адміністрування фінансових активів, за відсутності якої існують підстави вважати здійснення товариством такої діяльності нелегітимною (без достатніх для цього правових підстав). Відповідно до п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація та сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Із змісту Договору № 102631 від 03.03.2015 р., укладеного між позивачем та відповідачем вбачається, що діяльність дочірнього підприємства «Омега-Прогрес» за вищевказаним договором спрямована на сприяння розвитку пірамідальної схеми шляхом залучення нових учасників до укладення правочинів з материнським підприємством ТОВ «Український Прогрес», а відтак суд приходить до висновку, що діяльність ДП «Український Прогрес» за Договором № 102631 від 03.03.2015 р. є сприянням функціонування «пірамідальної схеми», що прямо заборонено п.7 ч.3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Як роз'яснено у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що вчинення відповідачами правочинів з позивачем було здійснено з використанням нечесної підприємницької практики, про наявність фактичних та правових підстав вважати нікчемними Договір № 102631 від 03.03.2015 року, укладений між позивачем та ДП «Омега-Прогрес», а також Угоду № 202631 від 03.03.2015 року, укладену між позивачем і ТОВ «Український Прогрес». Позивач має низку хвороб, кошти їй були необхідні на лікування, натомість вона зможу реалізувати своє право на кошти тільки після формування групи Об'єднання Замовників Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди . Частина 1 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльності, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснень, даних у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у даному конкретному випадку, суд враховує той факт, що позивач має важкий стан здоровья і постійно потребує амбулаторного і періодично стаціонарного лікування (довідка №283 від 27.04.205 р. видана Золотоніською Центральною районною лікернею), та дії відповідачів призвели до постійного переживання позивачки, стресу, вимушених звернень в різні установи для захисту своїх порушених прав. Разом з тим, суд при визначенні розміру суми відшкодування моральної шкоди враховує принципи розумності, виваженості і справедливості. Остання обставина вимагає зменшити розмір моральної шкоди , яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 50000 грн. до 1500 грн., оскільки саме ця сума відповідає всім обставинам справи, а також вищезазначеним принципам . Також підлягають до стягнення з відповідачів на користь держави судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved