Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог - [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя, посилаючись на те, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 3.04.2007 р. було задоволено позов [PERSON] до колишньої дружини позивача - [PERSON] про визнання укладеним договору купівлі-продажу бару та зони відпочинку та про визнання права власності на даний об'єкт нерухомості, загальною площею 180 м2, розташований на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 24 грудня 2008 року зазначене рішення Хмельницького міськрайонного суду скасовано, а цивільна справа повернута до Хмельницького міськрайонного суду на новий розгляд у іншому складі суду. Однією із підстав для скасування вказаного рішення судом апеляційної інстанції було те, що дана справа була розглянута без участі [PERSON], а також те, що місцевий суд не встановив обставин і учасників будівництва спірного об'єкта нерухомості, кількість затрачених на нього коштів. Адже в дійсності бар та зона відпочинку загальною площею 180 м2, розташовані у с. Ружичанка Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці, були споруджені за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі і були прийняті в експлуатацію 27 лютого 2004 року згідно акту державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації № 319/04-р від 11 березня 2004 р. було затверджено акт про прийняття в експлуатацію кафе-бару та зони відпочинку за означеною адресою. Будівництво здійснено на земельній ділянці площею 0,22 га, переданій [PERSON] на підставі договору оренди земельної ділянки №?25, укладеного 27 червня 2003 року між [PERSON] та Хмельницькою районною державною адміністрацією. Дозвіл на будівництво даного кафе-бару було дано [PERSON] розпорядженням Хмельницької РДА № 418/03-р від 01.07.2003 р. Означені обставини підтверджується договором оренди земельної ділянки, розпорядженням Хмельницької РДА про надання дозволу на будівництво та про затвердження акту прийняття в експлуатацію, а також актом про прийнятгя в експлуатацію закінченого будівництвом кафе-бару. [PERSON] посилається на те, що він з [PERSON] перебував у шлюбі з 28 травня 1984 року по 2006 рік. Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2006 року шлюб розірвано. Зазначений об'єкт нерухомості було споруджено під час шлюбу за спільні з [PERSON] кошти, що у відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України свідчить про те, що вказане майно є їх спільною сумісною власністю і після розірвання шлюбу майно підлягає поділу між сторонами в рівних долях. [PERSON] посилається на те, що у спорудженні вказаного об'єкту нерухомості сторонами було вкладено спільно зароблені кошти, а також кошти, виручені від продажу належної йому земельної ділянки по [ADDRESS] та належного подружжю вантажного автомобіля «МАN». Будівництво було розпочато весною 2003 року і тривало до кінця 2004 року. Позивач стверджує, що у відповідності до ст. 69 Сімейного Кодексу України, він має право на поділ цього майна та на виділ 1/2 його частини. У відповідності до ст. 60 Сімейного кодексу України, придбане за час спільного проживання подружжя за спільні кошти майно є спільною сумісною власністю. [PERSON] посилається на те, що оскільки відповідач заперечує право спільної сумісної власності подружжя на дане майно, а правовстановлюючі документи на нього вона виготовляти не бажає, маючи намір відчужити його з метою уникнення поділу, тому єдиним способом захисту його права на дане майно є звернення до суду з позовом про визнання права спільної сумісної власності на вказаний об'єкт нерухомості, у відповідності до ст. 392 ЦК України, якою передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. [PERSON] просить визнати побудований ним з відповідачем за спільні кошти під час шлюбу кафе-бар та зона відпочинку, загальною площею 180 м2, розташовані на орендованій земельній ділянці площею 0,22 га на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці спільною сумісною власністю подружжя. Поділити у натурі між сторонами кафе-бар та зону відпочинку, загальною площею 180 кв.м., виділивши [PERSON] у натурі 1/2 його частину. Визначити порядок користування орендованою земельною ділянкою у зв'язку з поділом нерухомого майна. [PERSON] звертається до суду з позовом до [PERSON] про визнання права особистої власності приватного підприємця. [PERSON] посилається на те, що у провадженні Хмельницького міськрайонного суду перебуває позов [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна, яким він заявляє претензії на спірний об'єкт нерухомості - бар та зону відпочинку, що розташовані у с. Ружичанка Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці, що складається з приміщень загальною площею 180 м2, стверджуючи, що цей об'єкт побудований під час шлюбу за спільні кошти подружжя. [PERSON] вважає, що спірний об'єкт нерухомості належить їй, як приватному підприємцю, до якого [PERSON] не має ніякого відношення, вона заявляє свої вимоги на спірний об'єкт. 15.07.2003 р. вона, як приватний підприємець, позичила у [PERSON] кошти в сумі 350000 грн. для будівництва зони відпочинку та бару за адресою с. Ружичанка, траса Хмельницький - Чернівці на строк до 01.01.2007 р., що підтверджується борговою розпискою. Відповідно до написаної розписки вона обіцяла повернути кошти, в разі інфляції, у твердій валюті - доларах США, по курсу на 01.01.2007 р. Окрім того, оскільки кошти позичались нею для будівництва зони відпочинку та бару за адресою с. Ружичанка, траса Хмельницький Чернівці, вона гарантувала, що в разі неповернення коштів вона передасть [PERSON] у власність зону відпочинку та бар, які будувались за позичені кошти. Оскільки в обумовлений розпискою строк - 01.01.2007 р., [PERSON] коштів не повернула, [PERSON] 11.02.2007 р. звернулась до суду з позовом про визнання укладеною угоди купівлі-продажу об'єкта нерухомості - бару та зони відпочинку. 13.04.2007 р. рішенням Хмельницького міськрайонного суду, позов [PERSON] був задоволений повністю. Визнано укладеним договір купівлі-продажу бару та зони відпочинку, що розташовані у с. Ружичанка Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці, що складається з приміщень загальною площею 180 м2, між [PERSON] та [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на об'єкт нерухомості - бар та зону відпочинку, що розташовані в с. Ружичанка Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці, що складається з приміщень загальною площею 180 м2. У подальшому, за апеляційною скаргою [PERSON], вказане рішення було скасовано ухвалою апеляційного суду від 24.12.2008 р., з посиланням на те, що позовні вимоги [PERSON] стосуються інтересів [PERSON], оскільки на момент отримання позики [PERSON] позики перебувала у шлюбі з 28.05.1984 р. з [PERSON] 2.10.2006 р. рішенням Деражнянського суду Хмельницької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний за позовом [PERSON], де вона вказувала, що вже тривалий час не підтримувала з чоловіком сімейних стосунків і не вела спільного господарства. [PERSON] посилається на те, що у будівництві спірного об'єкту нерухомості кошти подружжя не використовувались. Хоча кошти позичались [PERSON] під час перебування у шлюбі із [PERSON] і були повністю використанні на будівництво бару та зони відпочинку, що розташовані в с. Ружичанка Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці, що складається з приміщень загальною площею 180 м2, вважає цей об'єкт нерухомості її особистою приватною власністю - як приватного підприємця. [PERSON] стверджує про те, що сама по собі хронологія подій свідчить про те, що всі документи на спірний об'єкт нерухомості оформлялись на [PERSON], як приватного підприємця. 31.10.1995 р. [PERSON] отримала свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця. 15.06.2003 р. розпорядженням голови Хмельницької райдержадміністрації № 397/03-р було вирішено питання надання в оренду земельної ділянки приватному підприємцю - [PERSON] для будівництва кафе-бару та зони відпочинку на території Ружичанської сільської ради. 25.06.2003 р. між Хмельницькою райдержадміністрацією та приватним підприємцем [PERSON] був укладений договір №?25 оренди земельної ділянки площею 0,22 га, розташованої за межами населеного пункту - с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області для розміщення кафе та зони відпочинку. 11.07.2003 р. розпорядженням голови Хмельницької райдержадміністрації № 418/03-р був наданий дозвіл приватному підприємцю [PERSON] на будівництво кафе-бару та зони відпочинку на території Ружичанської сільської ради. В лютому 2004 року державній технічній комісії був пред'явлений закінчений будівництвом об'єкт нерухомості загальною площею 180 м2 - кафе-бар та зона відпочинку приватного підприємця [PERSON], збудований згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт від 01.07.2003 р №418-03-р., і рішенням державної технічної комісії кафе-бар та зона відпочинку були прийняті в експлуатацію з оцінкою добре. 1.03.2004 р. розпорядженням голови Хмельницької райдержадміністрації № 319/03-р був затверджений акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію кафе-бару та зони відпочинку приватного підприємця [PERSON] за межами с. Ружичанка Ружичанської сільської ради. Відповідно до ст. ст. 71, ч.ч. 1 та 2, 4 та 5 Сімейного кодексу України, ст. 368, ч. 3, ст. 370, 364, 365, 183 ЦК України, майно, нажите подружжям під час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Однак з цього правила є виключення, якщо один із подружжя був приватним підприємцем і набував майно у процесі здійснення ним підприємницької діяльності. [PERSON] посилається на те, що спірний об'єкт нерухомості - бар та зона відпочинку, що розташовані в с. Ружичанка Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці, складається з приміщень загальною площею 180 м2 і не є спільним майном подружжя, а отже не може бути предметом поділу як майна подружжя. Відповідно до положень статей 57, 61 Сімейного кодексу України, ст. 52 Цивільного кодексу України майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. В матеріалах справи за позовом [PERSON] є висновок фахівця-експерта, який оцінив вартість побудованих приміщень бару та зони відпочинку загальною площею 180 м2, розташованих в с. Ружичанка Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці, на суму 351 875 грн. [PERSON] посилається на те, що зазначена обставина свідчить про те, що на будівництво бару та зони відпочинку не витрачались спільні кошти подружжя, а він будувався лише за рахунок позичених [PERSON] коштів як приватного підприємця. Приміщення бару та зони відпочинку загальною площею 180 м2 були побудовані [PERSON] у період з липня 2003 року до лютого 2004 р. У подальшому, після того, як рішенням суду власником спірного об'єкту стала [PERSON]С, нею було добудовано значну кількість приміщень вже за рахунок її власних коштів. [PERSON] претендує на визнання приватною, особистою власністю лише 180 м2, побудованих нею на позичені у [PERSON] кошти у період 07.2003 р. по 03.2004 р., з моменту позики коштів до здачі об'єкта в експлуатацію. [PERSON] просить визнати її приватною власністю, як приватного підприємця, приміщення бару та зони відпочинку із загальною площею 180м2, яка складається з приміщень, розташованих в с. Ружичанка Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці. У судовому засіданні [PERSON] та його представник позовні вимоги уточнили, посилаючись на те, що виходячи з того, що кафе-бар площею 180 м2 прийнято до експлуатації актом державної комісії від 27 лютого 2004 року, а інша частина зони відпочинку, яка за висновком експерта складається з 11 дерев'яних будиночків для відпочинку, до експлуатації не прийнята, то право власності на вказані будиночки у сторін не виникло. [PERSON] має право лише на будівельні матеріали, які використані для їх будівництва. [PERSON] просить визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на кафе-бар та зону відпочинку, загальною площею 180 м2, розташовані на земельній ділянці площею 0,22 га на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці. [PERSON] також просить визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на будівельні матеріали, які використані при будівництві і оздобленні кафе-бару та зону відпочинку, що перевищує площу 180 м2, розташованих на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці. Просить поділити в натурі між [PERSON] та [PERSON] будівельні матеріали, які використані при будівництві і оздобленні кафе-бару та зони відпочинку, що перевищує площу 180 м2, розташованих на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці, виділивши [PERSON] в натурі 1/2 їх частини. У подальшому [PERSON] та його представник позовні вимоги уточнили і просили визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на будівельні матеріали, які використані при будівництві і оздоблені кафе-бару та зони відпочинку, розташованих на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району по трасі Хмельницький - Чернівці. [PERSON] позов [PERSON] не визнала, позовні вимоги до [PERSON] просить задовольнити у повному обсязі, просить визнати спірний об'єкт її приватною власністю, як приватного підприємця, а саме: приміщення бару та зони відпочинку загальною площею 180 м2, яка складається з приміщень, розташованих в с. Ружичанка Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці. Представник третьої особи без самостійних вимог - [PERSON] позов [PERSON] не визнав, позовні вимоги до [PERSON] просить задовольнити, вважає, що слід визнати спірний об'єкт приватною власністю, як приватного підприємця, приміщення бару та зони відпочинку загальною площею 180 м2, яка складається з приміщень розташованих в с. Ружичанка Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи без самостійних вимог, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог - [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя підлягає задоволенню, а у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої власності як приватного підприємця, слід відмовити. Згідно ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю незалежно від того, що один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Згідно ст. 16 Закону України "Про власність" (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України. Аналогічне правове положення закріплене у ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, відповідно до якого майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, зазначеною нормою права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 травня 1984 року по 2006 рік. Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2006 року шлюб розірвано. 31.10.1995 р. [PERSON] отримала свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця. 15.06.2003 р. розпорядженням голови Хмельницької райдержадміністрації № 397/03-р було вирішено питання оренди земельної ділянки приватному підприємцю - [PERSON] на будівництво кафе-бару та зони відпочинку на території Ружичанської сільської ради. 25.06.2003 р. між Хмельницькою райдержадміністрацією та приватним підприємцем [PERSON] був укладений договір №?25 оренди земельної ділянки площею 0,22 га, розташованої за межами населеного пункту - с. Ружичанка Хмельницького району Хмельницької області для розміщення кафе та зони відпочинку. 11.07.2003 р. розпорядженням голови Хмельницької райдержадміністрації № 418/03-р. був наданий дозвіл приватному підприємцю [PERSON] на будівництво кафе-бару та зони відпочинку на території Ружичанської сільської ради. В лютому 2004 року державній технічній комісії був пред'явлений закінчений будівництвом об'єкт нерухомості загальною площею 180 м2 - кафе-бар та зона відпочинку приватного підприємця [PERSON], збудований згідно з дозволом на виконання будівельно-монтажних робіт від 01.07.2003 р №418-03-р., і рішенням державної технічної комісії кафе-бар та зона відпочинку прийняті в експлуатацію з оцінкою добре. 1.03.2004 р. розпорядженням голови Хмельницької райдержадміністрації № 319/03-р був затверджений акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію кафе-бару та зони відпочинку приватному підприємцю [PERSON] за межами с. Ружичанка Ружичанської сільської ради. Судом встановлено, що у спорудженні означеного об'єкту нерухомості ними було вкладено спільно зароблені кошти, а також кошти, виручені від продажу належної [PERSON] земельної ділянки з незавершеним будівництвом (вартістю біля 20000 дол. США) по [ADDRESS] та належного подружжю вантажного автомобіля «МАН» (реалізований за 16000 дол. США). У будівництво вкладались кошти [PERSON] - доходи, які надходили у сім'ю від його підприємницької діяльності, оскільки він також був зареєстрований як приватний підприємець 17.12. 2002 р., а його вид діяльності - реалізація швейних виробів. З 2005 р. займався реалізацією продуктів харчування, оскільки планувалось відкриття кафе-бару та зона відпочинку за межами с. Ружичанка Ружичанської сільської ради. [PERSON] також займалась підприємницькою діяльністю - реалізацією промислових товарів на речовому ринку у м. Хмельницькому. Факт участі у будівництві кафе-бару та зони відпочинку за межами с. Ружичанка Ружичанської сільської ради [PERSON] підтвердили у судовому засіданні як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд критично оцінює твердження [PERSON] про те, що на будівництво бару та зони відпочинку не витрачались спільні кошти подружжя, а що вони будувались лише за рахунок [PERSON] тобто її власних коштів, як приватного підприємця, які були позичені у [PERSON] [PERSON] заперечив проти такого твердження [PERSON], пояснивши, що на будівництво кошти у [PERSON] вони не позичали, а розписка [PERSON] про надання коштів [PERSON] була написана після виникнення спору між подружжям, з метою позбавлення права [PERSON] на означене майно. [PERSON] в обґрунтування доведеності таких стверджень, скористався своїм правом щодо надання доказів, заявивши клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просив поставити питання щодо визначення часу написання розписки [PERSON] Згідно ст. 10 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї статті доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. [PERSON] відмовилась від проведення судової почеркознавчої експертизи, не надала згоду на її проведення, тим самим не довела ті обставини, на які вона послалась як на підставу своїх позовних вимог. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 3.04.2007 р. було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання укладеним договору купівлі-продажу бару та зони відпочинку та про визнання права власності на даний об'єкт нерухомості, загальною площею 180 м2, розташований на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 24 грудня 2008 року зазначене рішення Хмельницького міськрайонного суду скасовано, а цивільна справа повернута до Хмельницького міськрайонного суду на новий розгляд у іншому складі суду. Однією із підстав для скасування вказаного рішення судом апеляційної інстанції було те, що дана справа була розглянута без участі [PERSON], а також те, що судом першої інстанції не були встановлені обставини і учасники будівництва спірного об'єкта нерухомості, кількість затрачених на нього коштів, наявність чи відсутність у сторін реальної можливості зареєструвати угоду на право власності у встановленому порядку. У подальшому [PERSON] залишила позовні вимоги до [PERSON] без розгляду, тобто відмовилась від претензій на об'єкт нерухомості, загальною площею 180 м2, розташований на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці. Суд приходить до висновку, що бар та зона відпочинку загальною площею 180 м2, розташований у с. Ружичанка Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці був споруджений за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі і був прийнятий в експлуатацію 27 лютого 2004 року згідно акту державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Судом встановлено, що [PERSON] у порушення п.1.6 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб затвердженого Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України за № 121 9.06.98 р.(що діяла на час спірних правовідносин) де зазначено що державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна поводиться на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна (споруд, пов'язані фундаментом із землею), не здійснила реєстрацію означеного майна. Згідно ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 4. означеного Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; тощо. Згідно ст. 5 Закону України " Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " об'єкти нерухомого майна, стосовно яких проводиться державна реєстрація прав, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Ст. 331 Цивільного України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що слід визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на будівельні матеріали, які використані при будівництві і оздоблені кафе-бару та зони відпочинку, що перевищує площу 180 м2, розташованих на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці. Згідно висновку фахівця-експерта вартість побудованих приміщень бару та зони відпочинку загальною площею 180 м2, розташованих в с. Ружичанка Хмельницького району по трасі Хмельницький-Чернівці становить 351 875 грн. Відносини стосовно майна фізичної особи - підприємця регулюються нормами ЦК, ГК та Закону України "Про підприємництво". У частині 1 ст. 1 Закону України "Про підприємництво" розкривається поняття "підприємництво" як безпосередньої, самостійної, систематичної, на власний ризик діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, наданню послуг з метою отримання прибутку, яка здійснюється фізичними та юридичними особами, зареєстрованими як суб'єкти підприємницької діяльності у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 55 ГК суб'єктами господарювання є юридичні особи, створені відповідно до ЦК та фізичні особи - громадяни, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані як підприємці. Суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої власності приватного підприємця відмовити, оскільки означене будівництво було здійснене за рахунок коштів подружжя, і воно було побудовано з метою здійснення господарської діяльності. При розподілі судових витрат, суд керується ч. 1 ст. 88 ЦПК України, за змістом якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд приходить до висновку, що із [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 51 грн. судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви до суду. Також із [PERSON] слід стягнути у дохід держави судовий збір у сумі 1708,37 грн. (351875 грн.:2=175935,50 грн. 1% від означеної суми складає 1759,37 грн.)

Outcome: approved