Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. 16.03.2021 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Свою позовну заяву позивачка мотивує тим, що вона - бабуся неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Батьками неповнолітньої [PERSON] є: [PERSON] та [PERSON] . Батьки дівчинки проживали без реєстрації в с. Кримки Шполянського району Черкаської області, а [PERSON] , оскільки є ученицею Шполянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 1, в дні навчань проживала разом з позивачем в належному позивачу будинку [ADDRESS] , але в цей же час на вихідних та під час канікул [PERSON] проживала та проводила час разом із своєю родиною: матір`ю та батьком, які відповідно виховували та забезпечували її всім необхідним для розумового та фізичного розвитку. [INFO] померла мати дівчинки [PERSON] . У серпні 2019 року відповідач привіз онуку до будинку позивача та повідомив про те, що в зв`язку зі смертю дружини він наразі втратив зв`язок з реальністю, тому для [PERSON] буде краще побути тимчасово під бабусиним наглядом та опікою до поки він, батько дитини, прийде до нормального психологічного стану. З того часу майже два роки онука позивача фактично знаходиться під опікою позивача: проживає разом з бабусею та перебуває виключно на її вихованні й утриманні, а батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, з моменту як залишив дитину у позивача, він не спілкується з донькою, не цікавиться її здоров`ям, взагалі не бере участі у її вихованні, не виявляє до неї ніякого інтересу та не надає будь якої матеріальної допомоги. Оскільки позивач не може бути законним представником [PERSON] , в інтересах своєї онуки він звертається до суду з питанням про позбавлення його батьківських прав. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 29.03.2021 відкрито провадження по справі. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 13.05.2021 було закрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання з`явився, позов підтримав повінстю. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача в судове засідання з`явився, позов підтримав повністю. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] районним відділом ЗАГС м. Шпола Черкаської області 12.07.1986, остання народилася [INFO] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно на ім`я [PERSON] Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шполянського районного управління юстиції у Черкаській області 10.12.2013, остання народилася [INFO] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Волоколамським відділом ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області 08.06.2019, [PERSON] померла [INFO] в м. Дєдовськ Істрінського району Московської області (а.с. 8). Згідно з підтвердженням голови вуличного комітету [ADDRESS] [PERSON] від 16.03.2021 [PERSON] , [INFO] , починаючи із серпня 2019 року постійно та безперервно проживає разом із своєю бабусею [PERSON] в будинку [ADDRESS] . Починаючи з вказаного часу [PERSON] перебуває виключно на вихованні своє баби [PERSON] . Батько [PERSON] [PERSON] з серпня 2019 року не відвідував будинок де проживає його донька (а.с. 9). За даними характеристики, виданої Шполянською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №1 Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області 11.03.2021 [PERSON] народилась [INFO] в місті Шпола. В Шполянську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 1 учениця була зарахована в 2013 році, в перший клас. В цьому ж році учениця вибула зі школи. В 2018 році, 29 січня, за заявою матері, вх.№7 від 29.01.2018 та при пред`явленні документів учениці, [PERSON] знову була зарахована до Шполянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1, в 5-А клас. У 2019 році мати [PERSON] померла. Дівчинка залишилась проживати з бабусею-пенсіонеркою [PERSON] , 1957 року народження. За час навчання [PERSON] в школі батько дівчинки на батьківські збори не з`являвся та не цікавився в класного керівника навчанням дочки. У школі [PERSON] зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована учениця. Має навчальні досягнення середнього та достатнього рівня. Бабуся приділяє належну вагу вихованню онуки, постійно цікавиться її шкільним життям, успіхами у навчанні (а.с. 10). За змістом характеристики голови вуличного комітету [ADDRESS] [PERSON] від 26.02.2021 [PERSON] , [INFO] , разом із своєю бабусею [PERSON] , [INFO] постійно проживає в будинку [ADDRESS] з 2017 року, який належить на праві власності бабусі дитини - [PERSON] . [PERSON] проживала з 2007 року по 2014 рік також зі своєю бабусею за цією адресою. За весь час свого проживання в будинку [PERSON] зарекомендувала себе як зразкова бабуся, яка дбає про фізичне та розумове виховання своєї внучки, [PERSON] . Стосунки між бабусею та внучкою завжди дружні та добрі, які ґрунтуються на взаємній повазі між собою. Внучка, [PERSON] , завжди має доглянутий та охайний вигляд, спокійна та привітна у контакті зі своєю бабусею, сусідами та іншими жителями вулиці. Вільний від роботи час [PERSON] приділяє внучці, [PERSON] , зокрема влаштовує спільні з внучкою прогулянки до дитячого парку та спортивних майданчиків. [PERSON] завжди уважна до своєї внучки, ніколи не залишає її без стороннього догляду. В будинку, де проживає [PERSON] та [PERSON] створені всі необхідні умови для проживання дорослих та дітей (а.с. 11). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 27.04.2021 № 250, [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини: не допомагає матеріально, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язкам, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не дбає про підготовку до самостійного життя, не виявляє інтереси до її внутрішнього світу, не має доступу до культурних та інших цінностей, не забезпечує необхідним харчуванням. Відтак виконавчий комітет Шполянської міської ради ОТГ вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 45-46). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. [PERSON] не виконує вимоги чинного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 15 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також акцентує увагу на тому, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 27.04.2021 № 250, [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини: не допомагає матеріально, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язкам, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не дбає про підготовку до самостійного життя, не виявляє інтереси до її внутрішнього світу, не має доступу до культурних та інших цінностей, не забезпечує необхідним харчуванням. Відтак виконавчий комітет Шполянської міської ради ОТГ вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 45-46). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2020 у справі № 371/693/18. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20) та ін. Так, судом встановлено, що мати неповнолітньої [PERSON] . [INFO] померла. У серпні 2019 року відповідач, батько дитини, привіз онуку до будинку позивача та повідомив про те, що в зв`язку зі смертю дружини він наразі втратив зв`язок з реальністю, тому для [PERSON] буде краще побути тимчасово під бабусиним наглядом та опікою до поки він прийде до нормального психологічного стану. З того часу майже два роки онука позивача фактично знаходиться під опікою позивача, проживає разом з бабусею та перебуває виключно на її вихованні й утриманні, а відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 180 СК України, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, відповідач у справі, батько неповнолітньої [PERSON] , не виховує дитину, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належні умови для розвитку її здібностей та не виконує свого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини. Більше того, місце знаходження відповідача встановити неможливо, оскільки згідно з вжитими судом заходами щодо встановлення місця реєстрації відповідача було встановлено, що останній проживав у с. Кримки, однак зареєстрований не був, місце реєстрації на даний час відповідача не відоме. На розміщені судом оголошення на офіційному сайті Судової влади з приводу виклику в судове засідання щодо розгляду справи про позбавлення батьківських прав відповідач не відреагував. Таким чином, неповнолітня [PERSON] фактично позбавлена батьківського піклування, матеріальної підтримки батьків та захисту своїх особистих і майнових прав та інтересів. Відмова в задоволенні позову в даному випадку призведе до порушення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, яка зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] дала показання про те, що батько з нею не спілкується понад два роки, ані матеріально не підтримує, ані морально, крім того останнього разу під час намагання спроби поспілкуватися з батьком за допомогою соціальних мереж щодо надання згоди на отримання паспорту, відповідач повідомив. що не бажає мати жодних стосунків з донькою, тому [PERSON] вважає, що необхідно позбавити батьківських прав відповідача . Таким чином, існує необхідність захистити дитину від небезпеки у вигляді страждань через відсутність піклування, неповноцінне виховання та відсутність емоційної та матеріальної підтримки, якої зазнає дитина, якщо її залишити під опікою відповідача, а також за для забезпечення можливості реалізації відповідних прав та свобод. З урахуванням установлених обставин, суд доходить до висновку про необхідність в задоволенні позову. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2021 становить - 2395,00 грн. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи зазначене, суд стягує з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 908,00 на користь позивача.

Outcome: approved