Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до АТ «Банк Форвард», в якій просить визнати виконавчий напис № 404, вчинений 20.09.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М., яким пропонується стягнути з неї на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість в сумі 46274,48 грн за період з 21.07.2018 по 20.08.2018, таким, що не підлягає виконанню. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Павелків (Вольф) Т.Л. перебуває виконавче провадження № 60430095 з примусового виконання виконавчого напису № 404 від 20.09.2019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. про стягнення з неї на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 47124,48 грн. Вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не врахувала та не перевірила факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитними договорами, суми боргу за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом, оскільки вона сплатила кредит в повному обсязі, а також нотаріусом не взято до уваги той факт, що з дня виникнення права вимоги у банку вже минуло більше трьох років. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи АТ «Банк Форвард» повідомлене належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертались. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від її представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Ухвалою суду від 01.09.2020, в порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.09.2012 між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», та [PERSON] укладений кредитний договір № 99675447, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 1501,30 грн під 0,01% річних, строком дії з 06.09.2012 по 06.07.2013 (а.с. 25-28) 20.09.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. було вчинено виконавчий напис № 404 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 99675447 від 05.09.2012 за період з 21.07.2018 по 20.08.2018 в розмірі 46274,48 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 38173,94 грн, заборгованість за процентами - 7650,54 грн, плата за пропуск мінімальних платежів - 450,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард», з урахуванням коштів за вчинення виконавчого напису у розмірі 850,00 грн, становить 47124,48 грн (а.с. 22) На підставі заяви стягувача від 04.10.2019 про примусове виконання рішення 28.10.2019 постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф (Павелків) Т.Л. відкрито виконавче провадження за № 60430095 з примусового виконання виконавчого напису № 404, виданого 20.09.2019 приватним нотаріусом КМНО Незнайко Н.М., про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 47124,48 грн (а.с. 29) Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття ВП № 60430095 від 28.10.2019, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф (Павелків) Т.Л. (а.с.13-17) Згідно зі ст. 18 Цивільного кодексу України здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1,3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Так, згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставне майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), документи, що підтверджують безпірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87,88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряє доводи боржника в повному обсязі й встановлює, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Однак відповідач та приватний нотаріус не надали суду жодних доказів безспірності заборгованості. Крім того, у даному випадку не можна говорити про безспірність стягнення з позивача на користь АТ «Банк Форвард» грошової суми, оскільки відповідно до оскаржуваного виконавчого напису стягнення заборгованості вчинено за період з 21.07.2018 по 20.08.2018, тобто поза межами строку позовної давності, оскільки право вимоги у стягувача виникло 07.07.2013 і закінчилось 08.07.2016. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання про вчинення виконавчого напису з часу настання у нього права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми ст. 88 Закону України «Про нотаріат». За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні даного спору суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №320/7932/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 840,80 грн (а.с. 6) та витрати на правничу професійну допомогу в сумі 2500 грн, (а.с. 8, 59). Враховуючи наявність документів, що підтверджуються надання професійної правничої допомоги, відсутність клопотання іншої сторони, передбачене ч.5 ст.137 ЦПК України про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає, що вказані витрати є співмірними зі складністю справи та наданими послугами, часом, витраченим на надання послуг, їх обсягом, значенням справи для сторони.

Outcome: approved