Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

06.02.2019 року позивач звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 07.02.2019 справу передано за підсудністю на розгляд Білокуракінського районного суду Луганської області. Згідно ухвали Білокуракінського районного суду Луганської області від 01.03.2019 справу передано за підсудністю до Новопсковського районного суду Луганської області. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 01.04.2019 справу передано на розгляд до Біловодського районного суду Луганської області. Згідно ухвали Біловодського районного суду від 11 травня 2019 року справу передано за підсудністю на розгляд Марківському районному суду Луганської області. 11.06.2019 року дана цивільна справа надійшла до Марківського районного суду Луганської області. У позовній заяві, позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що з 06.08.1995 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований Станично-Луганським РАГС Луганської області, актовий запис №66. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Приблизно з 2010 року між ними припинені шлюбні стосунки і з цього періоду вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між нею та відповідачем повністю втрачено почуття любові та поваги та це суперечить їхнім інтересам і інтересам їхньої доньки. Вважає, що вжиття заходів для примирення не потрібно, у зв`язку з тим, що їх сім`я припинила своє існування понад 7 років. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, свої вимоги підтримує, прохає суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 60). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Марківського районного суду в розділі "Громадян, що мешкають в зоні АТО", оскільки відповідач зареєстрований на тимчасовоокупованій території України визначеній Верховною радою України куди підприємством поштового зв`язку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції (а.с.56). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. 08.10.2019 року згідно ст.281 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до протоколу судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні судом було встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , між [PERSON] та [PERSON], 06.08.1995 року укладено шлюб, який зареєстрований Станично-Луганським відділом РАЦС Луганської області, актовий запис №66 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження [NUMBER] від 30.07.2007 року (а.с.9). Судом встановлено, що шлюбні відносини сторін фактично припинені, на протязі 7 років сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть, на примирення позивач не згодна, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згідна на примирення, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, та позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в позовній заяві просить залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 11.01.2019 року про сплату судового збору в сумі 768,40 грн. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved