Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

[PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить визнати за малолітньою [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO] року. [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якій просить визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO] року. У судовому засіданні позивач [PERSON], яка також діє як законний представник [PERSON], позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просили їх задовольнити, зустрічний позов визнала у повному обсязі. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив задовольнити зустрічний позов. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У судове засідання представник третьої особи Орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника, в якій позовні вимоги підтримує, просить винести рішення з урахуванням майнових та житлових інтересів малолітньої [PERSON], [INFO]. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, з таких підстав. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши надані сторонами письмові докази в їх сукупності, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], яка була матір'ю малолітньої [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про смерть та про народження (а.с. 5, 6, 51). Заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не вчиняла. Спадкоємцями першої черги після її смерті є малолітня донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], оскільки чоловік [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). Розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 235 від 20 квітня 2015 року малолітній [PERSON] було надано статус дитини-сироти та розпорядженням Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації № 270 від 07 травня 2015 року її опікуном було призначено тітку [PERSON], яка набула права вчиняти дії від імені та в інтересах дитини. На момент смерті [PERSON], їй належала квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 серпня 2011 року, виданого П'ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-2400 (а.с. 12). Відповідно Довідки № 67 від 13.10.2015 року виданої Житлово-експлуатаційною конторою Житлово-будівельного кооперативу "Арсеналець-27", на підставі Акту № 19 від 13.10.2015 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS], проживали без реєстрації з 2001 року [PERSON] з 2001 року по 10.11.2013 рік, [PERSON] з 2001 року по 13.03.2015 рік, [PERSON] з 2001 року по теперішній час, [PERSON] з 2001 року по теперішній час (а.с. 67-68). З приводу оформлення спадщини [PERSON], діючи в інтересах [PERSON], та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], який 04 серпня 2015 року завів спадкову справу № 31/2015 до майна померлої [PERSON]. Відповідно до ст. 69 Закону України "Про нотаріат", нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. За результатами розгляду поданих документів нотаріус виніс постанову від 05 серпня 2015 року про відмову у видачі свідоцтва [PERSON] про право на спадщину за законом на квартиру, оскільки [PERSON] не зареєструвала своє право власності на квартиру в Бюро технічної інвентаризації, зазначивши, що у зв'язку з чим правовстановлюючий документ на спадкове майно не може вважатися оформленим належним чином (а.с. 15). Проте, згідно до п.п. 4.15. п. 4 Глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 Цивільного кодексу України передбачає у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦПК УКраїни частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Стаття 1297 ЦК України передбачає обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, а саме, згідно частини першої цієї статті спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 2 ст. 1297 ЦК України якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно статті 3 Цивільного Процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За таких обставин, приймаючи визнання позову, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. На підстав викладеного,

Outcome: approved