Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 64544,71 грн та середній заробіток за час невиконання рішення суду у розмірі 26739,02 грн. \~ \~ \~ \~ В обґрунтування позову покликається на те, що перебував у трудових відносинах із відповідачем. 27.10.2017 звільнений у зв`язку із зміною в організації виробництва і праці. 27.02.2019 поновлений на роботі у відповідача та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчисленого із середньоденного заробітку на рівні 622,09 грн. Попри те, до вказаної суми не враховано розмір премії у сумі 3767,20 грн, яка була виплачена лише 24.10.2019, тобто після ухвалення судових рішень з цього питання. Окрім цього, при ухваленні вищевказаного рішення суд не врахував збільшення розміру посадового окладу з 01.12.2017 по 30.06.2018 на 4,68707 %, з 01.07.2018 по 30.11.2018 на 9,92625 %, з 01.12.2018 по 04.06.2019 на 4,34131 %, що підтверджено доказами, а тому середньоденний заробіток становить 897,75 грн. Таким чином, оскільки не враховано премію за липень 2017 року та збільшення розміру посадового окладу, а відтак розмір середньоденного заробітку збільшився. Вважає, що стягненню підлягає різниця між зазначеною в рішенні суду сумою коштів в розмірі 207778,06 грн та сумою вимушеного прогулу у розмірі 272322,77 грн та всього становить у розмірі 64544,71 грн, яку просить стягнути. Крім того, у період з 28.02.2019 по 04.06.2019 через невиконання рішення суду щодо поновлення на роботі розмір середнього заробітку повинен становить 897,75 грн, однак судом при ухваленні рішення у справі № 464/4376/19 не врахував розмір премії за липень 2017 року при обчисленні, адже така була виплачена пізніше та збільшення розміру посадового окладу, а тому враховуючи стадію розгляду справи був позбавлений можливості збільшити розмір позовних вимог. Таким чином, виплаті підлягає різниця середнього заробітку за час невиконання рішення суду між сумою, яка повинна бути стягнута 87081,75 грн та сумою, яка підлягає стягненню за рішенням суду у розмірі 60342,73 грн, а відтак необхідно стягнути 26739,02 грн. У відповідності до ст. ст. 235, 236 КЗпП України просить позов задовольнити. \~ \~ \~ \~07 лютого 2020 року відповідачем подано відзив, який містить заперечення на позов. Покликається на аргументи, що розмір середньоденного заробітку становить у розмірі 693,06 грн, що встановлено судовим рішення, а тому обставина доказуванню не підлягає у порядку ст. 82 ЦПК України. Аргументи позивача про неможливість суду врахувати розмір премії при визначені присуджених сум до сплати позивачу не обґрунтовано жодними доказами. Просить у позові відмовити. \~ \~ \~ \~12 лютого 2020 року позивачем подано відповідь на відзив, яка містить пояснення на заперечення відповідача. Покликається, що виплата премії була виплачена після розгляду справи № 464/4376/19 по суті, а тому не мав можливості збільшити розмір позовних вимог. Відповідачу було відомо про підвищення розміру посадового окладу, однак довідка про розмір посадового окладу видалась станом на момент звільнення з посади. У зв`язку із такими діями із сторони відповідача, судом здійснено невірний розрахунок суми середньоденного заробітку позивача, що суттєво вплинула на права останнього при визначенні розміру середнього заробітку. 12 березня 2020 року відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив. Наводить аргументи, що позивач за рахунок виплати премії за липень 2017 року та збільшення розміру посадових окладів намагається здійснити ревізію судових рішень прийнятих з відповідних питань. Просить у позові відмовити повністю. 27 листопада 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання, яке неодноразово відкладалось з поважних причин. У судовому засіданні позивач підтримав позов та просить такий задовольнити повністю з підстав викладених у заявах по суті. У судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позову та просить у такому відмовити за необґрунтованістю з підстав викладених у заявах по суті. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного. Суд установив, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та 27 жовтня 2017 року звільнений у зв`язку з зміною організації виробництва і праці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Суд відмічає спільну позицію сторін з цього питання. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05.07.2018 у справі № 464/7491/17 у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середній заробіток за час затримки належних виплат такий задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати належних платежів у розмірі\~24057,15грн. У решті позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про поновлення на роботі на посаді начальника юридичного відділу ВП «Держенергонагляд у Західному регіоні» ДП «НЕК «Укренерго» з 27 жовтня 2017 року, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 105133,21 грн та стягнення частини середнього заробітку за час затримки виплати належних платежів у розмірі 204,36 грн - відмовлено. В подальшому, 27 лютого 2019 року постановою Львівського апеляційного суду у справі № 464/7491/17 задоволено апеляційну скаргу позивача. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 липня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виплати належних платежів скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення цих позовних вимог. Поновлено [PERSON] на посаді начальника юридичного відділу відокремленого підрозділу "Держенергонагляд у Західному регіоні" Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" з 27 жовтня 2017 року. Стягнуто з Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь [PERSON] 207\~778, 06 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь [PERSON] 204,36 грн середнього заробітку за час затримки виплати належних платежів. Вирішено питання судових витрат. В решті рішення залишено без змін /арк. спр. 8-12/. Судове рішення набрало законної сили. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова 01 листопада 2018 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 16.04.2019, у справі №\~464/4780/19 у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства Національна енергетична компанія Укренерго зобов`язано останнього нарахувати та виплатити на користь [PERSON] винагороду за результатами фінансово-господарської діяльності Держенергонагляду за 2016 рік та премію за липень 2017 року. Вирішено питання судових витрат / арк. спр. 15-20/. 05 листопада 2019 року рішенням Сихівського районного суду м. Львова задоволено позов [PERSON] та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв`язку з невиконанням судового рішення про поновлення на роботі за період з 28.02.2019 по 04.06.2019 у розмірі 60342,73 грн. Вирішено питання судових витрат. Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та через невиконання рішення суду, який виплачений не у відповідному розмірі через не врахування усіх обов`язкових до виплати сум при обчисленні середньоденного заробітку позивача. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі незаконного звільнення працівника, середній заробіток підлягає стягненню незалежно від наявності у штатному розписі посади, яку займав працівник до звільнення.\~ Згідно з ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різницю в заробітку за час затримки. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27\~Закону України "Про оплату праці"\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100\~(далі - Порядок). Як для обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, так і для обрахунку середнього заробітку, який стягується на підставі положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України за основу береться середньомісячна заробітна плата, яка обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (абз. 3 п. 2 Порядку). Виплати, які включаються у розрахунок середньої заробітної плати, а також виплати, які не враховуються, передбачені в п. п. 3 та 4 Порядку. Так, відповідно до п. 3 Порядку премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається суд відмічає, що позивачу не виплачено премію за липень 2017 року, яка мала бути включена до заробітку у місяць серпень 2017 року, у відповідності до п. 5.2.14.4 колективного договору ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» /арк. спр. 13/. 24 жовтня 2019 року відповідачем видано наказ № 366 про виплату премії за липень 2017 року [PERSON] . Наказ отримано 24.10.2019 /арк. спр. 14/. Суд відмічає, що при обчисленні середньоденного заробітку позивача, суд апеляційної інстанції провів відповідний розрахунок та така становить у розмірі 622,09 грн, виходячи з наступного: 6 054,95грн. (нарахована заробітна плата за серпень 2017 року) + 12 607,92грн. (нарахована заробітна плата за вересень 2017 року)/ 30 днів (11 (кількість фактично відпрацьованих робочих днів у серпні 2017 року) + 19 (кількість фактично відпрацьованих робочих днів у вересні 2017 року). А розмір заробітку за вересень визначається так: 23 892,15 грн. (нарахована заробітна плата за вересень 2017 року) 11 284,23 грн. (нарахована сума матеріальної допомоги на оздоровлення) = 12 607,92 грн. (9960,52 (оклад) + 996,05 (надбавка за стаж роботи) + 1651,35 (премія серпня). Дані обставини встановлено із постанови Львівського апеляційного суду від 27.02.2019 № 464/7491/17, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином, суд прийшов висновку, що при визначенні розміру середньоденного заробітку позивача, судом не враховано премію позивача за липень 2017 року у заробіток за серпень 2017 року, адже така була нарахована та в подальшому виплачена на виконання судового рішення 01.11.2018 №\~464/4780/18, залишеного без змін постановою суду апеляційної інстанції від 16.04.2019, наказом відповідача від 24.10.2019. Відповідно до\~ ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до\~ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна, припинення право відношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової шкоди); визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльність органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із позовних вимог убачається, що позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час невиконання рішення суду з урахування невиплаченої премії за липень 2017 року. Разом із тим, із обґрунтування викладеного у позовній заяві, наводить аргументи щодо виплати йому різниці між зазначеними сумами середнього заробітку у рішеннях суду та сумами, які повинні бути виплачені з урахуванням розміру премії, яка впливала на визначення розміру середнього заробітку та становить інші суму. Аніж ту, яка визначено судом апеляційної інстанції у постанові від 27.02.2019. Твердження позивача про необхідність врахування при обчисленні середньоденного заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із звільненням без законних підстав та за невиконання рішення суду премії за липень 2017 року та збільшення посадового окладу, суд прийшов наступного. Суд установив, ДП «НЕК Укренерго» за період з 27.10.2017 здійснювало підвищення окладу працівникам наступним чином: з 01.12.2017 оклад у розмірі 11525,00 грн, з 01.07.2018 оклад 12669,00 грн, з 01.12.2018 оклад 13219, з 01.07.2019, оклад 14500,00 грн. дані обставини підтверджено листом відповідача від 24.07.2019 № 01/27536 / арк. спр. 21/. Суд повторюються, що при обчисленні середньоденного заробітку [PERSON] враховувався посадовий оклад останнього у відповідності до вищевказаного Порядку. Так, суд апеляційної інстанції у постанові від 27.02.2019 врахував посадовий оклад [PERSON] за два місяці, які передували звільненню, тобто за серпень та вересень 2017 року, що підтверджено судовим рішенням. Таким чином, суд критично оцінює поданий доказ довідку від 24.07.2019, адже такий не містить жодних відомостей про збільшення посадового окладу протягом серпня, вересня 2017 року, а відтак не приймає його до розгляду, оскільки не стосується предмету доказування та не міг вплинути на розмір середнього заробітку у зв`язку з незаконним звільненням позивача. Щодо врахуванням підвищення розмірі посадового окладу при ухваленні рішення суду від 05.11.2019, суд прийшов переконання, що на момент розгляду справи позивачу було відомо про таке підвищення, адже інформацію позивач отримав до закінчення розгляду справи по суті, оскільки заперечень з цього питання [PERSON] не заявлено. Суд критично оцінює аргументи позивача щодо неможливості збільшення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду, адже справа перебувала на стадії розгляду по суті, що унеможливлювало подання заяви про збільшення позовних вимог у відповідності до ч. 2 ст. 49 ЦПК України. Однак, у відповідності до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Довідка про збільшення посадового окладу надіслано відповідачем позивачу 24.07.2019 та така отримано до ухвалення рішення суду від 05.11.2019, однак не подав до суду. Дану обставину стверджував позивач у судовому засіданні. Суд вважає, що обчислення середнього заробітку суд проводить чи/або перевіряє, якщо такий проведено позивачем, у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати від 08.02.1995 № 100 із змінами, внесеними Постановою КМУ від 26.09.2001 № 1266. \~ \~ \~ \~Разом із тим, при ухваленні рішення суду від 05.11.2019 суд виходив із середнього заробітку позивача, який становить 622,09 грн та обчислений у постанові суду апеляційної інстанції від 27.02.2019, хоч у разі подання довідки від 24.07.2019 така могла бути врахована при визначенні розміру середнього заробітку з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді. Враховуючи наведене вище та аргументи позивача щодо заявленого позову про виплату різниці між сумами в сукупності із поданими доказами, суд прийшов переконання, що рішенням суду визначено розмір середньоденного заробітку позивача з урахуванням відповідних сум та визначено середній заробіток позивача у зв`язку із незаконним звільненням та невиконання рішенням суду. Позивач, звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення середнього заробітку з урахування відкоригованих сум (врахуванням премії та підвищення посадового окладу), однак суд прийшов висновку, що [PERSON] обрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права шляхом стягнення середнього заробітку через необхідність проведення обчислення середньоденного заробітку, який визначений судовим рішенням, з урахуванням премії за липень 2017 року та підвищення розміру посадового окладу за відповідні періоди, а тому в позові необхідно відмовити повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду із позовом звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ. Таким чином, судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed