Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Державне підприємство "Василівське лісове господарство" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що Державне підприємство "Василівське лісове господарство" створене 01.06.2010 року на підставі наказу Державного комітету лісового господарства України від 14.05.2010 року №146. Відповідач [PERSON] працював в ДП "Василівське лісове господарство" на посаді інженера з лісових культур І категорії, наказом №73-К від 19 вересня 2013 року він звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. У зв'язку з трудовими відносинами підприємством відповідачу [PERSON] надавалося для проживання житлове приміщення за адресою: за адресою [ADDRESS], яке входить до складу цілісного майнового комплексу Василівського лісництва. З відповідачем [PERSON] підприємство договорів оренди житлового приміщення не укладало, плати за користування житловим приміщенням на рахунок підприємства відповідач не вносив. Після припинення трудових відносин з підприємством відповідач в житловому приміщенні не проживає, проте не знявся з реєстрації в ньому. Тому, позивач просить усунути перешкоди у здійсненні ним права користування майном, визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], що входить до складу цілісного майнового комплексу Василівського лісництва ДП "Василівське лісове господарство", зобов'язати Василівський районний відділ управління державної міграційної служби України в Запорізькій області зробити запис про зняття з реєстрації відповідача з житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача Дубас В.Л. не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про розгляд справи належним чином повідомлений за останнім зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи - Василівського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі з вирішенням справи на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що Державне підприємство "Василівське лісове господарство" створене 01.06.2010 року на підставі наказу Державного комітету лісового господарства України від 14.05.2010 року №146, є юридичною особою та діє на підставі Статуту. В повному господарському віданні Державного підприємства "Василівське лісове господарство" державне майно - цілісний майновий комплекс Василівське лісництво, в складі якого перебуває житловий будинок за адресою [ADDRESS] Відповідач [PERSON] працював в ДП "Василівське лісове господарство" на посаді інженера з лісових культур І категорії. У зв'язку з трудовими відносинами ДП "Василівське лісове господарство" надало відповідачу [PERSON] для тимчасового проживання житлове приміщення за адресою: за адресою [ADDRESS], яке входить до складу цілісного майнового комплексу Василівського лісництва. З 06 серпня 2002 року відповідач [PERSON] зареєстрований в домовій книзі на території Василівського лісництва за адресою: [ADDRESS] Наказом №73-К від 19 вересня 2013 року він звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Вирішуючи спір суд виходить з положень цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, проголошують його непорушність та встановлюють основні способи захисту права власності. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, відповідно до ст. 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 цього Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З відповідачем [PERSON] договори оренди житлового приміщення не укладалися, відповідач оплату за користування житловим приміщенням не здійснював і за адресою реєстрації: [ADDRESS], тривалий час не проживав, що підтверджується актами від 27.06.2014 року, 28.07.2014 року. Трудові відносини між ДП "Василівське лісове господарство" і [PERSON] припинені 19.09.2013 року, проте відповідач [PERSON] добровільно не знімається з реєстрації. Поважних причин відсутності відповідача [PERSON] за вказаною адресою понад шість місяців судом не встановлено. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: за адресою [ADDRESS], підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено, що він більш ніж шість місяців не проживає за місцем реєстрації і підстав для збереження за ним житлового приміщення судом не встановлено, а перебування відповідача [PERSON] на реєстраційному обліку в будинку, який належить позивачу, перешкоджає останньому у здійсненні ним права користування своїм майном. В той же час суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині зобов'язання зняти відповідача з місця реєстрації проживання, оскільки відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, тобто у разі визнання таким, що втратив право користування житлом. В такому випадку не є потребою додаткового зобов'язання зняти відповідача з реєстраційного обліку, оскільки рішення суду про визнання осіб, такими що втратили право користування житловим приміщення, є підставою для зняття з реєстраційного обліку у цьому житловому приміщенні, а відтак відсутні визначені законом підстави для задоволення позову в цій частині. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 243,60 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial