Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

12.06.2014 року до суду із позовом звернувся [PERSON]. Посилається на те, що наказом № 40-к від 01.08.2002 року він був прийнятий на роботу у Боринську комунальну міську лікарню на посаду водія швидкої допомоги і працював на цій посаді до 31.12.2012 року. У відповідності до наказу № 73 від 21.12.2012 року його було звільнено за п. 5 ст. 36 КЗпП України шляхом переводу за його згодою до Комунального закладу обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про віпустки" та ст. 83 КЗпП України йому повинна була бути виплачена грошова компенсація за всі дні невикористаної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за невикористані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке він перейшов. При зверненні до адміністрації Комунального закладу обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф стосовно перерахування від Боринської комунальної міської лікарні грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної відпустки, враховуючи, що його бажання на це не було, їй було надано роз'яснення та скеровано лист від 11.12.2013 року № 1067 від адміністрації Комунального закладу обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф. Відповідно до довідок № 78 від 22.05.2014 року та № 148 від 03.12.2013 року кількість днів невикористаної ним щорічної відпустки становить 12 календарних днів. На його зверення відповідач не надав розрахунку грошового еквіваленту невикористаної ним 12 календарних днів щорічної відпустки. Просить суд стягнути із відповідача заборгованість із виплати йому компенсації за невикористану відпустку, попередньо витребувавши розрахунок грошового еквіваленту невикористаної ним щорічної відпустки; стягнути також відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 гривень та компенсацію втрати ним частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати. В судове засідання позивач не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся завчасно і належним чином. В судовому засіданні представниця відповідача позов визнала частково: на суму 986 гривень 16 коп., які лікарня повинна виплатити позивачу як компенсацію за частину невикористаної ним відпустки. Вислухавши представницю відповідача, дослідивши обставини справи, всі наявні документи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, із таких підстав. Судом встановлено, що наказом № 40-к від 01.08.2002 року [PERSON] був прийнятий на роботу у Боринську комунальну міську лікарню на посаду водія і працював в Боринській КМЛ до 31.12.2012 року. У відповідності до наказу № 73 від 31.12.2012 року його було звільнено за п. 5 ст. 36 КЗпП України шляхом переводу за його згодою на посаду водія до Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівській обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф". При цьому позивач не отримав компенсацію за невикористану відпустку в сумі 986 гривень 16 коп. Домовленостей щодо отримання грошових компенсацій за невикористані дні щорічних відпусток між Боринською комунальною лікарнею та Комунальним закладом Львівської обласної ради "Львівській обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" не було, на рахунок Комунального закладу Львівської обласної ради "Львівській обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" від Боринської КМЛ не було здійснено ніяких поступлень коштів для виплати позивачу грошової компенсації невикористаних відпусток. Наведені вище обставини підтверджуються: довідками, виданими головним лікарем Боринської КМЛ № 78 від 22.05.2014 року та № 148 від 03.12.2013 року; копією трудової книжки позивача, заведеної 02.08.2002 року; копією колективної заяви від 25.08.2013 року; копією листа директора комунального закладу Львівської обласної ради "Львівській обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф" № 1067 від 11.12.2013 року; довідкою Боринської КМЛ № 91 від 15.07.2014 року. Не довіряти цим доказам у суду підстав немає. В силу ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із ст. 24 Закону України "Про відпустки" та ст. 83 КЗпП України у разі звільнення парцівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство, грошова компенсація за невикористані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована за рахунок підприємства, на яке перейшов працівник. Ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, враховуючи те, що позивачем не представлено суду жодного доказу на підтвердження його вимог в цій частині щодо його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і виникнення обставини, які би вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, законних підстав для задоволення вимог позивача в цій частині у суду немає. Статтею 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що суми компенсації за невикористані щорічні відпустки індексації не підлягають. В силу ст. 88 ЦПК України стягненню із відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 243 грвн. 60 коп. На підставі наведеного вище та

Outcome: partial