Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] спілки "Істок" про стягнення грошової суми та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.11.2013 року між ним та [PERSON] спілкою "Істок" був укладений договір про депозитний вклад № ДДВ-480 на суму 15 015,75 грн. строком до 15.12.2014 року зі сплатою відсотків в розмірі 22,5% річних. Згодом позивачем було збільшено розмір депозитного вкладу, на підставі додаткового договору № 2 до № ДДВ-480 та загальна сума вкладу становила 17 015,75 грн. 12 грудня 2014 року [PERSON] була подана заява про розірвання договору про депозитний вклад та отримання внесених грошових коштів та нарахованих процентів в розмірі 4116,08 грн., однак дана вимога досі не виконана. В зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач був змушений отримати позику в розмірі 10\~500,00 грн. з відсотковою ставкою 25% річних, для лікування своєї матері. Також, позивач зазначає, що йому була завдана моральна шкода, яка полягає в суттєвих емоційних стражданнях пов'язаних з невиконанням вищевказаного договору. На думку позивача, відмова кредитної спілки в поверненні коштів, порушує його права в частині розпорядження власними грошовими коштами. Так, моральні переживання призвели до погіршення самопочуття та проблем із здоров'ям, в зв'язку з чим він змушений був звертатися до закладу охорони здоров'я та витрачати додаткові кошти на своє лікування. Моральну шкоду позивач оцінює в 10\~000 грн. Виходячи з вищенаведеного, [PERSON] звернувся в суд з даним позовом та просить стягнути з [PERSON] спілки "Істок" на його користь суму коштів в розмірі 35\~886,49 грн., що складається з: суми вкладу - 17\~015,75 грн., нарахованих відсотків 8 870,74 грн. та моральної шкоди 10\~000,00 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Додатково зазначив, що він отримав 3900 грн. в рахунок нарахованих відсотків. Представник відповідача [PERSON] спілки "Істок" [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення проти позову та пояснив, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України "Про кредитні спілки", тому норми ст. 1060 ЦК України на відповідача не поширюються. Також, жодних публічних договорів із позивачем відповідач не укладав. Розмір процентів не відповідає умовам договору та законодавству України та розрахунок заборгованості позивачем надано не було. Додатково зазначив, що позивач не звертався до відповідача для дострокового отримання вкладу, після написання заяви від 04.03.2014р. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то представник відповідача вважає її безпідставною, оскільки матеріали справи не містять жодних свідчень та відповідних доказів про ступінь його моральних чи фізичних страждань або шкоди завданої здоров'ю. Також зазначив, що позивачу було виплачено 3900 грн. в рахунок нарахованих відсотків. Просив відмовити [PERSON] в задоволенні його позову в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлено, що 15.11.2013 р. між [PERSON] спілкою "Істок" та [PERSON] було укладено договір №ДДВ-480 про депозитний вклад, згідно умов якого позивачем було внесено на депозит 15\~015,75 грн. строком до 15.12.2014 р. зі сплатою відсотків в розмірі 22,5% річних (а.с. 5-6). Відповідно до п. 2.2.4. вищевказаного договору, сплата відсотків вкладнику за вкладом здійснюється у день, вказаний як кінцева дата строку 15.12.2014 року, у готівковій формі через касу КС "Істок" або шляхом перерахування на поточний або інший рахунок вкладника за його заявою. В п. 2.3. договору зазначено, що сторони погодили, що протягом дії договору вклад може поповнюватись вкладником за рахунок додаткового внесення коштів до вкладу. Згідно п. 4.1.1. договору, кредитна спілка "Істок" зобов'язалась: прийняти грошові кошти вкладника та забезпечити їх повне збереження, своєчасно і повно нарахувати відсотки на умовах та в порядку, погодженому сторонами в даному договорі; повернути вкладнику суму вкладу та сплатити відсотки за вкладом відповідно до умов договору. Відповідно до п. 4.2.2. договору, вкладник зобов'язався не пізніше ніж за п'ятнадцять робочих днів до закінчення строку, вказаного в п. 1.1. договору, надати КС "Істок" письмову заяву з інформацією про бажану дату отримання грошових коштів та їх розмір, згідно умов договору. Також судом встановлено, що позивач виконав умови договору та надав відповідачу кошти у розмірі 15\~015,75 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 15 листопада 2013 року (а. с. 9). З додаткового договору №2 до №ДДВ-480 від 15.11.2013 року про депозитний вклад, укладеного між [PERSON] спілкою "Істок" та [PERSON], суд вбачає, що останнім було збільшено розмір депозитного вкладу, який становив 17015,75 грн. (а.с.8). Факт внесення додатково на депозит 2\~000 грн. на виконання вищевказаного договору, підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру від 28 листопада 2013 року та від 16 грудня 2013 року (а. с. 9). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Так, з матеріалів справи суд вбачає, що позивач тричі звертався до відповідача з письмовими заявами про закриття договору № ДДВ-480 від 15.11.2013 року та виплатою суми вкладу та нарахованих процентів, згідно умов договору. Підтвердженням даного факту є заяви [PERSON] від 04 березня 2014 року, від 12 грудня 2014 року та 4 серпня 2015 року (а.с. 10, 11, 47). Таким чином судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором № ДДВ-480 зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед позивачем боргу. Згідно графіку сплати відсотків, який міститься в Додатковому договорі №2 (а.с. 8), вбачається, що станом на 15.12.2014 року основна сума вкладу становить 17015,75 грн. та відсотки згідно депозитного вкладу становлять 4 116,08 грн. З пояснень позивача та представника відповідача вбачається, що [PERSON] отримав відсотки за договором депозитного вкладу в розмірі 3\~900 грн., тому суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача по виплаті відсотків за договором становить 216,08 грн. Зі змісту прохальної частини позовної заяви [PERSON] вбачається, що він просить стягнути з відповідача нараховані відсотки за договором № ДДВ-480 в сумі 8 870,74 грн., однак жодних письмових доказів, які б підтверджували дану суму, зокрема розрахунку заборгованості по відсоткам, суду не надано. Таким чином, позивачем не доведено розмір заявлених процентів за договором про депозитний вклад. Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України "Про кредитні спілки" та ґрунтуються на вимогах ст.ст. 1058, 1060 ЦК України. Згідно ст. 1 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Частиною 7 ст. 10 вищевказаного Закону визначено, що повернення вкладу проводиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про кредитні спілки", кредитна спілка відповідно до свого статуту залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. Відповідно до ст. 23 вищевказаного Закону, внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад); за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника; умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною; якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов'язань, та встановив, що права позивача відповідачем порушені, тому вони підлягають захисту. Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором \~№ ДДВ-480 від 15 листопада 2013 року щодо повернення вкладу, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. Що стосується моральної шкоди, то в цій частині, на думку суду, позов задоволенню не підлягає за недоведеністю. Згідно ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В ч.1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З правової позиції\~Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року, висловленій в постанові № 6-322цс15 вбачається, що у разі, якщо події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, відбулися після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, то такі позовні вимоги підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167, 1168 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд не приймає до уваги твердження позивача про завдання йому моральної шкоди, оскільки жодних письмових документів, які б свідчили про це, суду не надано. Таким чином, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діяльністю [PERSON] спілки "Істок" та обставинами, на які він посилається. Суд не приймає до уваги виписку з медичної картки (а.с. 12), оскільки з неї не вбачається, що вона належить [PERSON] Також не вбачається підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він виходить оцінюючи моральну шкоду в сумі 10\~000 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Крім того, нормами Конституції України, законом чи іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, договорами банківького рахунку не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди у зв'язку з невиконанням договору банківського рахунку, тому вимоги позивача в цій частині є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] спілки "Істок" про стягнення грошової суми та моральної шкоди знайшли часткове своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial