Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

12.05.2020 року Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (місцезнаходження: Донецька область, м. Бахмут, вул. Зелена, 41) звернулось з позовною заявою до [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за період з жовтня 2016 року по березень 2020 року в розмірі 25576,17 гривень, а також судові витрати, посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] . Стверджує, що не зважаючи на постачання теплової енергії в період з жовтня 2016 року по березень 2020 року, відповідач не здійснює її оплату, в результаті чого виникла відповідна заборгованість. 23.06.2020 року відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву в якому відповідач зокрема зазначає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми заборгованості за теплову енергію визнає частково з наступних підстав. Позивач просить стягнути заборгованість, яка склалась за час з жовтня 2016 року по березень 2020 року в сумі 25576,17 грн. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна заява датована 28.04.2020, тому позовні вимоги можуть, бути заявлені з квітня 2017 року по квітень 2020 року. Окрім зазначеного, у "Розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію", що додається до позову, позивачем наведена інформація, яка не відповідає дійсності. По-перше, в розділі 2. "Дані по попереднім позовам", зазначений позов, стороною якого відповідач не був. По-друге, в розділі 3. "Розрахунок заборгованості поточного лозова" невірно відображена інформація щодо сплати відповідачем за спожиту теплову енергію. Так, відповідачем були здійснені наступні оплати: від 13.05.2019 - у сумі 13000,49 грн., за період з лютого 2018 по травень 2019 року (позивачем з вказаної суми самовільно та неправомірне частина коштів зарахована, як сума оплати за судовим рішенням, яке не має відношення до відповідача); від 12.12.2019 - у сумі 2130,46 грн., за період з 10.04.2019 по 30.11.2019 (позивачем вказана сума відображена оплатою 12/2019); від 17.01.2020 - у сумі 1556,07 грн., за період з 01.12.19 по 31.12.19 (позивачем вказана сума відображена оплатою 1/2020); від 17.02.2020 - у сумі 2311,82 грн., за період з 01.01.20 по 31.01.20 (позивачем вказана сума відображена оплатою 2/2020); від 19.03.2020 - у сумі 1726,08 грн., за період з 01.02.20 по 29.02.20 (позивачем вказана сума відображена оплатою 3/2020); від 09.06.2020 - у сумі 1140,79 грн., за період з 01.03.20 по 31.03.20 (позивачем вказана сума в розрахунку заборгованості не врахована і в подальшому не уточнювалась). Отже, загальна сума, що була сплачена відповідачем за вказаними квитанціями складає 21865,71 грн. Загальна сума, яка нарахована позивачем згідно "Розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію" за період з червня 2016 року по березень 2020 року, складає - 37183,68 грн. Сума заборгованості, що була нараховані поза межами строку позовної давності, а саме: 10/2016 - 751,86 грн., 11/2016 - 1271,01 грн., 12/2016 - 1818,20 грн., 1/2017 - 1999,81 грн., 2/2017 - 1757,08 грн., 3/2017 - 978,02 грн., загалом складає - 8575,98 грн. Без врахування сум, що нараховані поза межами строків позовної давності, сума нарахувань до сплати складає: 37183,68 - 8575,98 = 28607,70 грн. Відповідачем вже було сплачено 21865,71 грн. Отже, сума заборгованості за теплову енергію складає: 28607,70 - 21865,71 = 6741,99 грн. Враховуючи вищевикладене, відповідач визнає несплачену суму заборгованості в межах строків позовної давності - 6741,99 грн., у задоволенні решти заявлених вимог просить позивачу відмовити. Розподіл судових витрат просить здійснити пропорційно, відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. 27.08.2020 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» надані суду додаткові пояснення по справі, в яких представник позивача зокрема зазначає, що 25 серпня 2016 року позивач звертався до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за теплову енергію яка поставлялася до квартири [ADDRESS] (справа № 219/8493/16-ц). Заборгованість стягувалась за період з 01 січня 2013 року по 01 червня 2016 року. Розмір заборгованості 9117 грн. 41 коп. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду від 26 жовтня 2016 року позовні вимоги ТОВ «Бахмут-Енергія» до [PERSON] задоволені. Відповідно до відомостей, що є в наявності у ТОВ «Бахмут-Енергія», [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] , 28 січня 2013 року (договір купівлі-продажу, серія та номер: 198, виданий 28.01.2013 Приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєвим В.В.). Однак, [PERSON] не повідомив ТОВ «Бахмут-Енергія» про те, що він купив зазначену квартиру, через що позивач у 2016 році звернувся з позовом саме до [PERSON] . Про зміну власника зазначеної квартири позивач дізнався у квітні 2020 року, коли отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У цей же час у базах даних ТОВ «Бахмут-Енергія» був змінений власник особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Втім, як вбачається з витягу з особистого рахунку № [NUMBER] (за адресою [ADDRESS] ) заборгованість за теплову енергію виникла у січні 2013 року. Відповідач не платив за поставлену теплову енергію починаючи з лютого 2013 по травень 2019 року. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на початок травня 2019 року складала 37435 грн.87 коп., що знаходить своє підтвердження у витягу з особистого рахунку відповідача. У травні 2019 року від відповідача на рахунок позивача отримано 13000 грн. 49 коп. Так як у відомостях, що банки направляють до ТОВ «Бахмут-Енергія» не зазначається призначення платежу, то позивач зарахував гроші в рахунок погашення заборгованості, 9117 грн. 41 коп. в рахунок погашення стягнутої судом у 2016 році заборгованості, 3883 грн. 08 коп. - на погашення поточної заборгованості. Усі інші платежі, які зазначені у відзиві на позовну заяву у спірний період (2130 грн. 46 коп. у грудні 2019 року, 1556 грн. 07 коп. у січня 2020 року, 2311 грн. 82 коп. у лютому 2020 року та 1726 грн. 08 коп.) зараховані позивачем в поточну заборгованість, та відображені у розрахунку заборгованості, якій долучений до позовної заяви. Відтак, позивач не вбачає підстав для зменшення ціни позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та наданих додаткових поясненнях. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Суд заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Судом установлено, що за адресою: [ADDRESS] у Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія», яке надає послуги з постачання теплової енергії, відкритий особовий рахунок на відповідача [PERSON] № 7325. У відповідності до розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2012 року по березень 2016 року по особовому рахунку № [NUMBER] існує заборгованість в розмірі 25576,17 грн. (а.с.5). З актів, складених представниками ТОВ «Бахмут-Енергія», вбачається, що протягом 2016-2019 років в будинку [ADDRESS] надавалися послуги з опалення (а.с.7-12). Згідно копій ліцензій, наданих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, ТОВ «Бахмут-Енергія» внесено 14 вересня 2012 року за № 304 до державного реєстру на право: постачання теплової енергії; транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами; виробництва теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та уставках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії) (а.с.22-23). З копії рішення чергових зборів учасників товариства № 1/2016 від 18 лютого 2016 року вбачається, що найменування юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» змінене на Товариство з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія». Товариство з обмеженою відповідальністю «Артемівськ-Енергія» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Бахмут-Енергія» (а.с.17). Як вбачається з договору купівлі-продажу від 28.01.2013 року посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєвим В.В., [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру за номером [ADDRESS] (а.с.67-70). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 207643187 від 27.04.2020 року [PERSON] є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 1, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. За приписами ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини з приводу надання та отримання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законом, який визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. В свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком ; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до статті 68 Житлового кодексу України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, в тому числі за послуги з централізованого опалення. Відповідно до ст.162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, а наймач зобов`язаний своєчасно щомісяця вносити плату за комунальні послуги. В силу ст. 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана здійснити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, виплатити гроші та ін.) або утриматися від певної дії, а кредитор від боржника має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. На підставі ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, відповідач у своєму відзиві заявив про застосування строку позовної давності. З цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1 та ч.5 ст.261 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому, визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з наявністю цього боргу. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, то вона вказує місяць за який справляється плата за комунальні послуги і виконавець комунальних послуг зобов`язаний зарахувати плату саме за місяць вказаний у платіжному документі. У випадку, якщо особа не вказує місяць оплати або оплачує суму більшу ніж та що нарахована за місяць оплати, то виконавець послуг на власний розсуд може зарахувати надлишок та непозначену суму на сплату заборгованості за попередні періоди. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). Позивач звернувся до суду 12.05.2020 року. Тобто трирічний строк позовної давності необхідно відраховувати з 12.05.2017 року. Заборгованість позивач просить стягнути за період з жовтня 2016 року по березень 2020 року. За період з жовтня 2016 року по березень 2020 року позивачем за послуги з постачання теплової енергії нарахував відповідачу суму у розмірі 37183,68 грн. Разом з тим, згідно наданих відповідачем [PERSON] копій квитанцій, останній здійснював наступну оплату за надані послуги з теплопостачання: Дублікат квитанції №0.0.1730475142.1 від 09.06.2020 року - сума 430,91 грн. за теплопостачання за рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період з 01.04.20 по 15.04.20 (а.с.48); Дублікат квитанції №0.0.1730472328.1 від 09.06.2020 року - сума 1140,79 грн. за теплопостачання за рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період з 01.03.20 по 31.03.20 (а.с.49); Дублікат квитанції №0.0.1654253780.1 від 19.03.2020 року - сума 1726,08 грн. за теплопостачання за рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період з 01.02.20 по 29.02.20 (а.с.50); Дублікат квитанції №0.0.1586242409.1 від 17.01.2020 року - сума 1556,07 грн. за теплопостачання за рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період з 01.12.19 по 31.12.19 (а.с.51); Дублікат квитанції №0.0.1619614114.1 від 17.02.2020 року - сума 2311,82 грн. за теплопостачання за рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період з 01.01.20 по 31.01.20 (а.с.52); Дублікат квитанції №0.0.1549673282.1 від 12.12.2019 року - сума 2130,46 грн. за теплопостачання за рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період з 10.04.19 по 30.11.19 (а.с.53); Дублікат квитанції №0.0.1350434581.1 від 13.05.2019 року - сума 13000,49 грн. за теплопостачання з лютого 2018 року по травень 2019 року (а.с.54). Загальна сума за вказаними квитанціями становить 21865,71 грн. Вносячи плату за вказані послуги, відповідач вказував конкретний період. Як вбачається із розрахунку заборгованості за спожиту теплову енергію позивач самостійно зарахував сплачену відповідачем суму у загальному розмірі 13000,49 грн. на оплату за судовим рішенням в сумі 9117,41 грн., а решту в сумі 3883,08 грн. на оплату розрахункового періоду, вказане підтвердив представник позивача в судовому засіданні. Період заборгованості поза межами строку позовної давності становить з жовтня 2016 року по квітень 2020 року (включно). Однак відповідачем визнана суму боргу за квітень 2017 року у сумі 204,20 коп., що підтверджується відзивом на позовну заяву та підтверджено ним у судовому засіданні. Тож, враховуючи строк позовної давності, про застосування якого просить відповідач, а також визнання відповідачем суми боргу за квітень 2017 року, сплачених відповідачем сум за оплату послуг з теплопостачання за конкретний визначений період, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за період з квітня 2017 року по березень 2020 року в частині недоплаченої суми за вказаний період у розмірі 6741,99 грн. У задоволенні позовних вимог за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року включно необхідно відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. Одночасно суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеної частині позовних вимог у розмірі 554,10 грн.

Outcome: partial