Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом та просила визнати такою, що містила недостовірну інформацію, не відповідала дійсності та принижувала честь, гідність, ділову репутацію Парафіївського селищного голови [PERSON] статтю «Жителі Парафіївки звинувачують [PERSON]», поширену в газеті «Ічнянська панорама» №3 (19) за 17.10.2015 року (зокрема п.п.1,2,3,4,7,8); зобов'язати редакцію газети «Ічнянська панорама» опублікувати в місячний строк текст спростування вказаної статті, підготовлений позивачкою (під назвою «Газета пішла на обман читачів); стягнути з редакції газети «Ічнянська панорама» 10 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати. Рішенням Ічнянського районного суду від 25 серпня 2016 року позов [PERSON] до редакції газети «Ічнянська панорама», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задоволено частково: визнано, що інформація, викладена у статті «Жителі Парафіївки звинувачують [PERSON]», у реченні «Тринадцять років перебування на посаді селищного голови зводяться до того, що [PERSON] отримувала грамоти від органів влади, у тому числі за часів президентства Віктора Януковича», опублікованій в № 3 (19) газети «Ічнянська панорама» від 17 жовтня 2015 року, не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та шкодить діловій репутації [PERSON]; стягнуто з редакції газети «Ічнянська панорама» на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 100 (сто) гривень; стягнуто з редакції газети «Ічнянська панорама» на користь [PERSON] 13 грн. 78 коп. судових витрат, стягнути з редакції газети «Ічнянська панорама» в дохід держави 551 грн. 20 коп. В іншій частині позовних вимог [PERSON] відмовлено. Не погоджуючись з даним рішенням, [PERSON] звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, просить змінити рішення суду та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги. Позивач посилається на те, що суд не проаналізував викладену в статті інформацію, не перевірив її достовірність, та наполягає на тому, що викладена в статі інформація є недостовірною. Вказує, що надрукована стаття не співпадає з оригіналом заяви жителів селища на ім'я Голови Ічнянської районної ради, тобто є самостійною статтею, в якій опублікована недостовірна інформація. Позивач звертає увагу на те, що заява жителів підписана 01.04.2014 року, а в газеті вказано - 01.01.2015 року. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в оскаржуваній статті був викладений зміст заяви жителів с. Парафіївка, адресованої Голові Ічнянської районної ради, проте частина оприлюдненої інформації була надрукована з відмінностями, зокрема, у викладена п. 9 інформація не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та шкодить діловій репутації позивача. Такі висновки відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах закону. Судом встановлено, що 17 жовтня 2015 року в газеті „Ічнянська панорама" за №3 (19) була опублікована стаття під назвою „Жителі Парафіївки звинувачують [PERSON]". В цьому ж номері газети був опублікований „Коментар селищного голови". Вимога [PERSON] про опублікування тексту спростування цієї статті під назвою „Газета пішла на обман читачів" залишилась без задоволення (а.с.141), що змусило її звернутися до суду із даним позовом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначила відповідачем газету „Ічнянська панорама". Ухвалою Ічнянського районного суду до участі в справі в якості співвідповідачів було залучено засновника і редактора газети [PERSON], [PERSON], який готував спірний матеріал до друку та [PERSON], яка збирала підписи людей під зверненням до голови районної ради. Судом враховано, що, виходячи із підстав і предмета спору, положень статей 277, 302 ЦК України, Закону України «Про інформацію» з'ясуванню судом підлягав не лише факт поширення інформації про особу, її достовірність, а й кола осіб, на яких може бути покладено відповідальність за поширення недостовірної інформації; джерело поширення інформації та чи не є воно засобом масової інформації; наявність чи відсутність складу правопорушення та підстав для звільнення від відповідальності. Судом вірно встановлено, що дані з заяви жителів селища Парафіївки, датованої 28.04.2014 року та адресованої голові Ічнянської районної ради були відтворені в статті „Жителі Парафіївки звинувачують [PERSON]", однак, не дослівно. Тому, редакція газети „Ічнянська панорама" є належним відповідачем у справі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 42 Закону України „Про друковані засоби масової інформації" редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і права журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб'єктів власних повноважень, фізичних та юридичних осіб. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що пункт 9 статті був відредагований редакцією газети, його зміст відмінний від змісту заяви жителів селища і у надрукованій редакції є таким, що не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та шкодить діловій репутації [PERSON] Погоджується апеляційний суд також із висновкам суду про те, що інше редагування газетою статті у пунктах 1, 2, 3, 4, 5 є несуттєвими, в тому числі і щодо дати підписання заяви жителів села, оскільки не змінюють характеру викладеного у заяві жителів Парафіївки та не несуть у собі додаткової недостовірної інформації. Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що позивачем лише частково був доведений факт недостовірності інформації, яка була викладена в статті „Жителі Парафіївки звинувачують [PERSON]". Також, вимога позивачки про спростування не містила даних, що стосувалась би встановленого в ході судового розгляду факту поширення недостовірної інформації та способу її спростування. Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції в основному достатньо і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, однак, дійшовши до висновку про відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, при визначенні його розміру не з'ясував обставин, передбачених положеннями норми ч.3 с.23 ЦК України. Відповідно до роз'яснень даних у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Колегія суддів апеляційного суду, враховуючи встановлені по справі обставини, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, яких зазнала позивач у зв'язку з незаконним порушенням її прав засобом масової інформації шляхом опублікуванням недостовірної інформації, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, враховуючи вимоги розумності і справедливості, вважає що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди вочевидь не є співмірним завданій шкоді. Належним розміром відшкодування в даному випадку колегія суддів вважає суму у 500 грн., яку слід стягнути з редакції газети «Ічнянська панорама» на користь [PERSON], змінивши рішення суду першої інстанції у цій частині. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, змінюючи рішення в частині розміру морального відшкодування і задовольняючи частково апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає за необхідне пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги (500 грн. від 10000 грн. = 5%) стягнути з редакції газети «Ічнянська панорама» на користь позивачки 106,11 грн. у повернення судових витрат, понесених в апеляційній інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують решти висновків суду і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи порушені, або неправильно застосовані норми матеріального чи процесуального права. Рішення суду в іншій частині вимог відповідає вимогам закону, тому підстав для його зміни чи скасування у цій частині колегія суддів не вбачає.

Outcome: partial