Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

У серпні 2019 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в якому просить стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь [PERSON] суму вкладів за договорами № SAMDN26000710873625 від 15.06.2010 року та № SAMDN1000737757168 від 18.09.2013 року у розмірі 2170 Євро та суму вкладів за договорами № SAMDN 01000737757115 від 18.09.2013 та № SAMDNWFD0070024305800 від 28.11.2013 року у розмірі 1320 доларів США; стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь [PERSON] суму не виплачених відсотків за договорами № SAMDN26000710873625 від 15.06.2010 року та № SAMDN1000737757168 від 18.09.2013 року у розмірі 1042,22 євро за період по 21.08.2019 року та за договорами № SAMDN 01000737757115 від 18.09.2013 та № SAMDNWFD0070024305800 від 28.11.2013 року у розмірі 305,09 доларів США за період з 18.09.2013 по 21.08.2019 року; стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь [PERSON] пеню у розмірі 3% за кожний день прострочення, о становить суму у розмірі 26413,2 доларів США та 43421,7 євро за період з 23.10.2017 року по 21.08.2019 року. Позовні вимог мотивовані тим, що сторонами укладені наведені договори банківського вкладу. 16.10.2017 року позивач звернувся до Банку із письмовоб заявою про повернення вкладів через касу банку у валюті вкладу. Проте, станом на 21 серпня 2019 року відповідач письмової відповіді не надав та кошти не повернув. У зв`язку з чим, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив його задовольнити. 04.08.2019 року ухвалою Печерського районного суду м.Києва відкрито провадження у справі за правилами позовного (загального) провадження та призначено підготовче засідання на 27.11.2019 (а.с. 18). 14.11.2019 року представник відповідача подала до суду відзив на позов, у якому заперечувала щодо позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні, зазначаючи, що відокремлений підрозділ ПАТ «КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя, доступ до первинних документів (у тому числі оригіналів договорів та касових документів) клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на даний час є обмеженим. Зазначила, що Позивач надав на підтвердження факту укладення 4-х договорів лише 3 касових документа, а саме за Договором № SAMDNWFD0070024305800 від 28.11.2013 року, копію якого надає, Позивач не надав жодного касового документу, який би підтвердив факт зарахування коштів у розмірі 1020,00 доларів США на депозитний рахунок. Ним неправильно нараховані відсотки. Просила застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог про стягнення пені. Крім того, просила суд застосувати правові позиції постанови Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №757/32522/17-ц в частині необхідності здійснення правильного розрахунку пені та застосування наведеної Верховним Судом формули пені при розгляді справи та ухваленні судового рішення. У разі задоволення позовних вимог зазначити в резолютивній частині рішення, що суми коштів, які підлягають стягненню з банку, зазначені без відрахування податків і зборі, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку (а. с. 20-41). 27.11.2019 року ухвалою Печерського районного суду у м.Києві у справі закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду на 06.02.2020 року (а.с. 45). 28.05.2020 року представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі ( а.с. 71-77). 01.10.2020 року представником позивача подано заперечення на клопотання про закриття провадження у справі ( а.с.80-94). 07.10.2020 року представником відповідача подано письмові пояснення ( а.с. 99-108). 07.10.2020 року ухвалою Печерського районного суду м.Києва до участі у справі залучено у якості третьої особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» ( а.с.95). 16.11.2020 року представником позивача подано письмові пояснення щодо переведення боргу ( а.с. 114-117). 09.12.2020 року представником відповідача подано клопотання про доручення доказів до справи ( а.с. 124-137). 28.01.2021 року представником позивача подано заперечення проти доручення доказів у справі ( а.с. 142-146). 01.03.2021 року ухвалою Печерського районного суду м.Києва відмовлено представнику відповідача в клопотання про закриття провадження у справі ( а.с. 151). 13.09.2021 року ухвалою Печерського районного суду м.Києва зобов`язано представника відповідача надати виписку по рахунку позивача [PERSON] ( а.с. 161). 17.09.2021 року на виконання вимоги ухвали суду представником відповідача надано виписку по рахунку позивача за період з 01.01.2013 року по 16.11.2014 року ( а.с. 165-166). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини викладені у відзиві, письмових поясненнях. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся в порядку встановленому ст. 128 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SAMDN26000710873625 ( Вклад «Стандарт») від 15.06.2010 року, відповідно до якого строк дії договору становить 1 місяць, та діє до 15.07.2010 року включно, процентна ставка становить 7% річних (а.с. 7). 18.09.2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SAMDN1000737757168 ( Вклад «Приват-вклад»), відповідно до якого строк дії договору становить 365 днів, та діє до 18.09.2014 року включно, процентна ставка становить 3% річних (а.с. 5). 18.09.2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SAMDN 01000737757115 ( Вклад «Приват-вклад»), відповідно до якого строк дії договору становить 365 днів, та діє до 18.09.2014 року включно, процентна ставка становить 4% річних (а.с. 6). 28.11.2013 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено депозитний договір № SAMDNWFD0070024305800 ( Вклад «Приват-вклад»), відповідно до якого строк дії договору становить 365 днів, та діє до 28.11.2014 року включно, процентна ставка становить 4% річних (а.с. 4). В судовому засіданні встановлено і не заперечувалось сторонами, що грошові кошти були внесені відповідно до наведених договорів. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами були укладені вказані договори банківського вкладу. За умовами укладених договорів Банк сплачує Позивачу проценти по вкладу згідно договору № SAMDN26000710873625 від 15.06.2010 року у розмірі 7 % річних, згідно договору № SAMDN1000737757168 від 18.09.2013 року 3 % річних, згідно договору № SAMDN 01000737757115 від 18.09.2013 року 4 % річних, згідно договору № SAMDNWFD0070024305800 від 28.11.2013 року 4 % річних. У зв`язку із закінченням строків дії кожного вкладу, [PERSON] , 16.10.2017 року направив до ПАТ КБ «Приватбанк» вимоги про повернення йому суми вкладів та нарахованих відсотків (а.с.11). Відповідний лист Банком був отриманий 23.10.201 року відповідно до повідомлення про вручення ( а.с.9). Однак, зазначена заява відповідачем задоволена не була, та на даний час кошти, які знаходяться на рахунках, не повернуті. Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» взяті на себе зобов`язання за договорами банківського вкладу, зокрема з повернення належних позивачу суми банківського вкладу та процентів не виконав. Доказів, які б спростовували наявність депозитних зобов`язань перед позивачем суду не надано і такі дані матеріали справи не містять. Судом встановлений факт звернення позивача до відповідача із заявою про видачу коштів та нарахованих відсотків та незадоволення відповідачем даної заяви. Частиною першою ст. 1058 Цивільного кодексу України визначається, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини другої ст. 1060 Цивільного кодексу України, банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Частина перша ст. 1061 Цивільного кодексу України визначає, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Умовами та правилами Договору не передбачено, що використання карткового рахунку/картки обмежено певним відділенням чи певною територією. Отже, картковий рахунок позивача діє на всій території України. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що у зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим він не може перевірити інформацію щодо спірних банківських договорів не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не його кримською філією. Відтак у відповідача повинна бути наявна вся необхідна інформація за вказаними договорами. Виходячи з того, що кошти вносились позивачем, як громадянином України, у відділенні банку на території Автономної Республіки Крим, яка станом на час розгляду справи окупована, Договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, а тому припинення діяльності відділення банку на окупованій території АР Крим, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою. Відповідно до частини третьої статті 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Припинення діяльності філії не впливає на обсяг зобов`язань банку відповідно до чинного цивільного законодавства. Стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно зі статтями 526, 631, 651, 653, 1058,1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа. Позивачем укладено договори до припинення діяльності філії «Кримське регіональне управління» АТ «Приватбанк», проте відповідач не надав будь-яких пояснень щодо неможливості надання доказів щодо внесення чи невнесення коштів позивачем на рахунки банку на період, які зазначені в довідках АТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Безпідставними є також твердження відповідача, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. Укладення договорів банківського вкладу та внесення коштів на рахунки банку за цими договорами підтверджується оригіналами договорів банківського вкладу, квитанціями про внесення коштів, у яких містяться необхідні умови таких договорів, як то визначені відсоткова ставка, зазначено строк договору та інші умови. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. 09.12.2020 року представником Банку подано клопотання про долучення доказів, а саме документів на підтвердження факту виплати коштів Банком Позивачу за депозитними вкладами, проте досліджуючи вказані документи, суд не вбачає, що надані документи Банком підтверджують виконання взятих на себе зобов`язання за договорами банківського вкладу, зокрема з повернення належних позивачу сум банківських вкладів та процентів по них. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладів за договорами № SAMDN26000710873625 від 15.06.2010 року та № SAMDN1000737757168 від 18.09.2013 року у розмірі 2170 Євро та суми вкладів за договорами № SAMDN 01000737757115 від 18.09.2013 та № SAMDNWFD0070024305800 від 28.11.2013 року у розмірі 1320 доларів США, оскільки між сторонами були укладені договори банківського вкладу, факт внесення грошових коштів підтверджується квитанціями, довідкою АТ КБ «Приватбанк» про наявність коштів на рахунках позивача, позивач звертався до відповідача з вимогою повернути вклади, проте ця вимога виконана не була. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 6 договорів вкладу, укладених між сторонами, якщо по закінченні строку вкладу вкладник не заявить банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, який зазначений в розділі «дані по вкладу» цього договору. Строк вкладу продовжується багаторазово без явки вкладника до банку. Новий строк вкладу починається від дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Відповідно до п. 8 договорів проценти за час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу по процентній ставці для вкладів даного найменування і строку, діючій в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткового договору. Поточний розмір діючої ставки по вкладу можна дізнатися у відділенні або на сайті баку. Згідно з п. 12 договорів, якщо вкладник вимагає дострокового розірвання договору, а строк вкладу уже було продовжено декілька разів, проценти за кожний повний строк вкладу виплачуються у повному обсязі. Проценти за останній строк вкладу, який на час розірвання договору ще не настав, нараховуються за умовами, описаними у п. 11 цього договору (вклад «на вимогу»). Відповідно до п. 11 договорів, якщо вкладник вимагає розірвати договір, а 3 місяців з дати його оформлення ще не пройшли, вкладнику повертається сума вкладу. За неповні 3 місяців проценти виплачуються за ставкою «до запитання» за фактичну кількість днів, які пройшли з дати оформлення вкладу або продовження його строку до дня розірвання договору. За укладеними договорами банківського вкладу передбачена можливість їх пролонгації без укладення додаткових договорів (п. 6 договорів), строк нового договору починається з наступного дня після закінчення строку договору. Оскільки позивач протягом тривалого часу не вимагав повернення суми вкладів, то договори банківського вкладу постійно продовжувались. Судом встановлено, що позивач 16.10.2017 року звернувся із заявою про повернення коштів у повному обсязі (розірвання договорів) (а.с. 11), яка згідно с повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 11), до банку надійшла 23.08. 2017 року. За умовами договору від 15.06.2010 року передбачено строк дії договору 1 місяць, до 15.07.2010 року включно (а.с. 7). Враховуючи можливість пролонгації договору та подання заяви про розірвання договору, вказаний договір продовжувався до 21.08.2019 року Тому, виходячи з принципу диспозитивності, суд при нарахуванні відсотків за договором № SAMDN26000710873625 від 15.06.2010 року виходить з періоду, зазначеного позивачем, у зв`язку з чим за період з 15.06.2010 року по 21.08.2019 року включно розмір відсотків по вкладу становить 907.22 євро ( 1 410 євро х 7% / 365 х 3355 днів); за договором № SAMDN1000737757168 від 18.09.2013 року виходить з періоду, зазначеного позивачем, у зв`язку з чим за період з 18.09.2013 року по 21.08.2019 року включно розмір відсотків по вкладу становить 135 євро ( 760 євро х 3% / 365 х 2164 днів); за договором № SAMDN 01000737757115 від 18.09.2013 року виходить з періоду, зазначеного позивачем, у зв`язку з чим за період з 18.09.2013 року по 21.08.2019 року включно розмір відсотків по вкладу становить 71.14 доларів США (300 доларів США х 4% / 365 х 2164 днів); за договором № SAMDNWFD0070024305800 від 28.11.2013 року виходить з періоду, зазначеного позивачем, у зв`язку з чим за період з 28.11.2013 року по 21.08.2019 року включно розмір відсотків по вкладу становить 233.95 доларів США (1020 доларів США х 4% / 365 х 2093 днів). Отже, з відповідача підлягають стягненню суми не виплачених відсотків за договорами № SAMDN26000710873625 від 15.06.2010 року та № SAMDN1000737757168 від 18.09.2013 року у розмірі 1042,22 євро за період по 21.08.2019 року та за договорами № SAMDN 01000737757115 від 18.09.2013 та № SAMDNWFD0070024305800 від 28.11.2013 року у розмірі 305,09 доларів США за період з 18.09.2013 по 21.08.2019 року. Що стосується позовних вимог про стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення, суд зазначає таке. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. В позовній заяві позивач нараховує та просить стягнути пеню в іноземній валюті. Але, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням виключно у національній валюті України - гривні. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в Постанові від 16.08.2017 року у справі № 6-2667цс17. Таким чином, нарахування та стягнення пені позивачем в іноземній валюті - суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки згідно статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають суми вкладів за договорами № SAMDN26000710873625 від 15.06.2010 року та № SAMDN1000737757168 від 18.09.2013 року у розмірі 2170 Євро та суму вкладів за договорами № SAMDN 01000737757115 від 18.09.2013 та № SAMDNWFD0070024305800 від 28.11.2013 року у розмірі 1320 доларів США та суми не виплачених відсотків за договорами № SAMDN26000710873625 від 15.06.2010 року та № SAMDN1000737757168 від 18.09.2013 року у розмірі 1042,22 євро за період по 21.08.2019 року та за договорами № SAMDN 01000737757115 від 18.09.2013 та № SAMDNWFD0070024305800 від 28.11.2013 року у розмірі 305,09 доларів США за період з 18.09.2013 по 21.08.2019 року. При цьому суд зазначає, що суми коштів, які підлягають стягненню з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача, зазначені без відрахування податків та зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Суд дійшов такого висновку, виходячи з такого. Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IVПодаткового кодексу України,яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 Податкового кодексу України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 Податкового кодексу України). Перелік доходів, що включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначено статтею 164 Податкового кодексу України. Відповідно до пп. 164.2.8 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) включаються, зокрема пасивні доходи (крім зазначених у підпункті 165.1.41 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України). До пасивних доходів, які оподатковуються ПДФО, належать, зокрема проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок і проценти на вклад (депозит) у кредитних спілках. Доходи у вигляді процентів, нараховані на суми банківських вкладних (депозитних) або поточних рахунків, ощадних (депозитних) сертифікатів, вкладів (депозитів) членів кредитної спілки у кредитній спілці оподатковуються відповідно до норм п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України. Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: а) сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю; б) відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання; Згідно з пп. 174.4.1 п. 170.4 ст. 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника ПДФО під час нарахування на його користь доходів у вигляді процентів є особа, яка здійснює таке нарахування, тобто банківська установа. Отже, податковий агент, згідно п.п. 14.1.180 Податкового кодексу України зобов`язаний нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового кодексу України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються їй, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм у порядку, передбаченому ст. 18 та розділом IVПодаткового кодексу України. При цьому, відповідно до підпункту 168.1.1пункту 168.1статті 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 Податкового кодексу України. Відповідно абзацу «а» п. 176.2 ст. 176 особи, які відповідно до Податкового кодексу України мають статус податкових агентів, зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати(перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку таоподатковується до або під час такої виплати за її рахунок. Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними Податковим Кодексом України. Тому, з метою недопущення неоднозначного тлумачення судового рішення під час його виконання, з огляду на те, що при виконанні судового рішення та при наявності відкритого виконавчого провадження з приводу виконання такого рішення, виникатимуть питання щодо порядку виконання судових рішень в частині сплати боржником грошових коштів стягувачу, які повинні бути оподатковані у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку про зазначення у резолютивній частині рішення про те, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача, зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Що стосується посилань відповідача на те, що АТ КБ «Приватбанк» не несе зобов`язань за спірним договором, оскільки уклав з ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу, то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (стаття 521 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Таким чином, посилання відповідача про відсутність заперечень позивача щодо переведення боргу та взагалі можливості укладення договору переведення боргу у такий спосіб суперечить вимогам чинного законодавства. Твердження представника відповідача, що належним відповідачем у справі є ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки останнє на підставі договору про переведення боргу від 17.11.2014 замість АТ КБ «Приватбанк» стало боржником за депозитними договорами, укладеними сторонами (а.с. 102-103), суд відхиляє, оскільки позивачем не ставилось питання про заміну неналежного відповідача на належного відповідно до положень ст. 51 ЦПК України, а таке право надано лише позивачу. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 Цивільного кодексу України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Відповідно до статті 1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що АТ КБ «Приватбанк» не виконав взяті на себе зобов`язання, від якого воно не звільняється через тимчасову окупацію території АР Крим. Посилання відповідача в обґрунтування своїх заперечень на законодавство Російської Федерації є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 4 ЦК України, актами цивільного законодавства є Конституція України, Цивільний Кодекс України та інші закони України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а також інших органів державної влади та влади АР Крим, видані в межах встановлених Конституцією та законами. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підтвердження сплати вказаних коштів. Наявність договірних зобов`язань та факт внесення грошових коштів позивачем підтверджується наданими суду доказами, а саме договорами та банківськими квитанціями. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів та стягнення коштів підлягають задоволенню частково. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 3073 (три тисячі сімдесят три) грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial