Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

05.03.2021 позивач приватне підприємство «Діліжанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення - прибудованого магазину « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 189,0 кв.м. 24.12.2004 між Фондом міського майна Кременчуцької міської ради Полтавської області (продавець) та ПП «Діліжанс» (покупець) був укладений Договір купівлі-продажу приміщення шляхом викупу, за яким продавець передав у власність ПП «Діліжанс» нежиле приміщення площею 23,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 17.10.2012 між Фондом міського майна Кременчуцької міської ради Полтавської області (продавець) та ПП «Діліжанс» (покупець) був укладений Договір купівлі-продажу приміщення шляхом продажу на аукціоні, за яким продавець передав у власність ПП «Діліжанс» нежитлове вбудовано-прибудоване приміщення літ. А1, загальною площею 134,2 кв.м., яке розміщується за адресою: [ADDRESS] , та становить 9/20 частини нежитлового вбудовано-прибудованого приміщення, загальною площею 293,4 кв м. На підставі усних домовленостей між [PERSON] та [PERSON] , остання 11.11.2002 надала довіреність, якою уповноважила [PERSON] , розпоряджатись на свій розсуд (продати, обміняти, подарувати, здати в оренду та інше) належним їй прибудованим магазином « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Довіреність видана строком на три роки та дійсна до 11.11.2005. На виконання усних домовленостей, 11.07.2005 [PERSON] , що діяв в інтересах [PERSON] на підставі вказаної довіреності, уклав з ПП «Діліжанс» договір позички приміщення магазину « [INFO] », площею 189,0 м.кв. строком на два роки і одинадцять місяців. Приміщення було передано користувачу для використання під магазин автозапчастин та потребувало капітального ремонту: заміни сантехнічного обладнання, заміни електричного обладнання, проведення освітлення в приміщення, встановлення системи опалення. Також потребували ремонту стеля, дах, підлога, сходи, (повна перебудова входу). Було необхідне встановлення дверей вікон та внутрішніх стін. Відповідно до п. 12 Договору, термін позички пролонгується автоматично на такий самий термін у разі відсутності від будь-якої зі сторін договору повідомлення про закінчення терміну дії даного договору, надісланого поштою на адресу іншої сторони за один місяць до сплину терміну дії позички. Враховуючи те, що ч. 1 ст. 793 ЦК України в редакції від 25.06.2005 встановлювала, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на 1 рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню, договір позички мав бути укладений у письмовій формі та підлягав нотаріальному посвідченню. Таким чином, враховуючи нікчемність договору позички приміщення магазину, з 11.07.2005 і по цей час ПП «Діліжанс» добросовісно та відкрито користується приміщенням прибудованого магазину « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1,89,0 кв.м. За час користування приміщенням ПП «Діліжанс» здійснило капітальний ремонт цього приміщення. Фактично, всі вказані вище три приміщення є єдиним цілим приміщенням та використовуються як одне ціле приміщення магазину. Володіння ПП «Діліжанс» приміщенням магазину є добросовісним, так як при його заволодінні позивач не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності. ПП «Діліжанс» добросовісно заволоділо чужим майном і понад 15 років продовжує відкрито, безперервно користуватися приміщенням Автомагазину, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , сплачує комунальні послуги, проводить ремонт. Позивач просив визнати за ПП «Діліжанс» право власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення - прибудований магазин « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] загальною площею 189,0 кв.м., право власності на яке зареєстровано за [PERSON] 22.06.2021 ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. 10.09.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відзиву посилалася на те, що предметом усних домовленостей з [PERSON] , власником ПП «Діліжанс» та надання довіреності був продаж нежитлового приміщення [PERSON] та отримання за це коштів в розмірі ринкової вартості приміщення або ж передача його у оплатне користування. Проте, жодний правочин, на який було уповноважено [PERSON] щодо розпорядження належним [PERSON] майном до закінчення строку дії довіреності ним вчинений не був. Останній не придбав у [PERSON] приміщення та не уклав договір оренди останнього. Починаючи з моменту видачі довіреності фактично користується ним з метою здійснення власної господарської діяльності безоплатно. Через наявні між [PERSON] та [PERSON] родинні відносини (рідні сестра та брат), питання плати за користування приміщення постійно відкладалося, з обіцянками [PERSON] сплатити кошти за користування приміщенням та викупити його. Крім того, на прохання та відповідні пропозиції [PERSON] зазначене приміщення постійно передавалося [PERSON] в заставу для отримання у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредиту ПП «Діліжанс і ко» єдиним власником і засновником, якого також є [PERSON] , де [PERSON] фактично виступила Іпотекодавцем. Спірне нерухоме майно раніше перебувало в Іпотеці за Договором іпотеки від 07.06.2007 за № 2502-2503, Договором іпотеки від 24.07.2015 за № 1497 іпотекодавцем якого є [PERSON] . Весь цей час умовного «відкритого володіння» ПП «Діліжанс» спірним нерухомим майном [PERSON] розпоряджалася своєю власність за власною волею передаючи його в заставу, маючи певні домовленості з власником ПП «Діліжанс». Умовою згоди [PERSON] на укладення договору Іпотеки під заставу спірного нерухомого майна були обіцянки власника ПП «Діліжанс» в подальшому викупити приміщення та повністю розрахуватися за його користування попередніми роками, проте вказані домовленості не виконувалися. У зв`язку з невиконанням власником ПП «Діліжанс» фінансових зобов`язань перед [PERSON] , остання зверталася до [PERSON] з проханням звільнити приміщення, в результаті чого отримала погрози фізичною розправою. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.07.2021 у справі №524/6220/20 позов [PERSON] задоволено, ухвалено усунути перешкоди [PERSON] у користуванні спірним нежитловим приміщенням шляхом виселення [PERSON] та ПП «Діліжанс» із займаного приміщення. Належне [PERSON] нерухоме майно є індивідуально визначеним об`єктом нерухомості. Про існування договору позички [PERSON] , дізналася лише після пред`явлення останньою позову про усунення перешкод у користування майном. Цей договір є штучно створеним доказом у справі та не має юридичної сили. [PERSON] не передавала спірний об`єкт нерухомості [PERSON] , вона лише надала йому повноваження на укладення від її імені певного правочину, перелік яких зазначено у довіреності. Дії позивача ПП «Діліжанс» в особі [PERSON] не вказують на добросовісність заволодіння майном тим більше, що [PERSON] завжди претендувала на належне їй право власності на спірне нерухоме майно. Просила також стягнути з позивача на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.11.2021 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. 13.12.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив, що твердження відповідачки про те, що вона надавала довіреність тільки на продаж вказаного приміщення та отримання за це грошових коштів в розмірі ринкової вартості приміщення, або передачу приміщення у оплатне користування суперечить тексту вказаної довіреності. Враховуючи нікчемність договору позички приміщення магазину, з 11.07.2005 і по цей час ПП «Діліжанс» добросовісно та відкрито користується приміщенням прибудованого магазину « [INFO] », що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 189,0 кв.м. Дані обставини визнає відповідач. За час користування приміщенням ПП «Діліжанс» здійснило капітальний ремонт цього приміщення. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука по справі № 524/6220/20 від 01.07.2021 оскаржується в касаційному порядку до Верховного Суду, тому посилання відповідача в даному випадку на це судове рішення є передчасним. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, викладених у заявах позивача по суті спору. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3809 посвідченого 15.05.2002 Приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дудкіною С.Г. є власником нерухомого майна - прибудованого магазину " [INFO] ", загальною площею 189 кв.м., яке складається з Прибудованого магазину " [INFO] ", реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 673942753104, розташованого за адресою: [ADDRESS] . ПП "Діліжанс" на підставі договору №14 купівлі-продажу приміщення шляхом продажу на аукціоні, серія та номер: 4037 посвідченого 17.10.2012 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом О.Е. та свідоцтва про власність, серія та номер: 15 виданого 23.11.2012 Фондом міського майна Кременчуцької міської ради є співвласником нежитлового вбудовано-прибудованого приміщення, загальною площею 293,4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1167470653104. У власність ПП "Діліжанс" передано нежитлове вбудовано-прибудоване приміщення літ.А1, загальною площею 134,2 кв.м., що становить 9/20 частини нежитлового вбудовано-прибудованого приміщення, загальною площею 293,4 кв.м. Також, на підставі договору купівлі-продажу № 42, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О.В. за р.№21830 ПП "Діліжанс" є власником нежитлового вбудовано-прибудованого приміщення, Реєстраційний номер майна: 10673936, загальною площею 23,5 кв.м. Вказані відомості підтверджуються інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Об`єкти нерухомого майна, які належать [PERSON] та ПП «Діліжанс» мають різний реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна, що свідчить про те, що вони є відокремленими об`єктами. Не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на висновки експертного дослідження № 3-21 від 25.01.2021 про те, що приміщення сторін є об`єднаним в одне приміщення для фактичного сумісного використання, так як суду відповідних домовленостей з цього приводу не надано. 11.11.2002 [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) склала довіреність, яка була посвідчена приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дудкіною С.Г., якою вона уповноважила [PERSON] розпоряджатись(продати, обміняти, подарувати, здати в оренду та ін..) на свій розсуд належний їй прибудований магазин « [INFO] », для чого надала право, в тому числі, підписувати договори купівлі-продажу, міни, дарування, оренди, найму, страхування. 11.07.2005 між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності від 11.11.2002, та ПП "Діліжанс" було укладено договір позички приміщення магазину, за яким ПП "Діліжанс" передано у тимчасове безоплатне користування належне відповідачу приміщення прибудованого магазину " [INFO] ", загальною площею 189 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . За змістом договору позички від 11.07.2005, укладеного між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] та ПП «Діліжанс», засновником якого є [PERSON] він укладений строком на два роки 11 місяців. Відповідно до п.12 Договору термін позички пролонгується автоматично на такий самий термін у разі відсутності від будь-якої із сторін договору повідомлення про закінчення терміну дії договору, надісланого поштою на адресу іншої сторони за один місяць до спливу терміну дії позички. В ст.827,\~ч.3\~ст.828,\~ст.793\~ЦК України(в\~редакції від\~01.01.2004)\~визначено,\~що за\~договором позички\~одна сторона\~(позичкодавець)\~безоплатно передає\~або зобов`язується\~передати другій\~стороні (користувачеві)\~річ для\~користування протягом\~встановленого строку.\~Договір позички\~будівлі,\~іншої капітальної\~споруди (їх\~окремої частини)\~укладається у\~формі,\~яка визначена\~відповідно до\~статті 793\~цього Кодексу.\~Договір найму\~будівлі або\~іншої капітальної\~споруди (їх\~окремої частини)\~укладається у\~письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на один рік і більше підлягає нотаріальному посвідченню. У зв`язку із недодержанням сторонами договору позички від 11.07.2005 вимоги щодо його нотаріального посвідчення, вказаний договір є нікчемним. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.07.2021 у цивільній справі №524/6220/20, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 18.10.2021 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , ПП "Діліжанс" про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, шляхом виселення. Суд вирішив: усунути перешкоди [PERSON] у користуванні нежитловим приміщенням прибудований магазин « [INFO] », Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 673942753104, Загальна площа (кв.м): 189, Опис: Прибудований магазин "Автозапчастини" літ. "А" Адреса: [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та ПП "Діліжанс" із займаного приміщення. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 15\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18). З огляду на викладене, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач був обізнаний про те, що власником нежитлового приміщенням прибудованого магазину « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , яке є предметом спору та на яку він просить визнати право власності за набувальною давністю є [PERSON] , яка не відмовилася від права власності на належне їй нерухоме майно та розпоряджалася ним, передаючи його в іпотеку та звернулася до суду із позовом про виселення [PERSON] та ПП "Діліжанс" із вказаного приміщення, який рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01.07.2021 у цивільній справі №524/6220/20, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 18.10.2021, було задоволено. Крім того, позивач використовував вказане приміщення не як власник, вважаючи, що ним було укладено договір позички приміщення із відповідачем. Тому не можна вважати володіння позивачем цим приміщенням добросовісним та правомірним. Зважаючи на викладене позовні вимоги ПП «Діліжанс» задоволенню не підлягають. За ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідачем понесено у справі судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., що підтверджуються Договором про надання правової допомоги №35 від 01.09.2021, попереднім розрахунком витрат на надання правничої допомоги за Договором №35 від 01.09.2021, складеним адвокатом Байдуж Ю.С., квитанцією №35/1 від 01.09.2021. Позивач заперечень щодо розміру витрат відповідача на правничу допомогу не надавав. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати відповідача [PERSON] на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. підлягають стягненню з ПП «Діліжанс». На підставі наведеного,

Outcome: approved