Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.08.2019 року звернувся до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" з позовними вимогами: Про визначення тривалості щорічної основної відпустки за роботу електроенергетичної промисловості за 2009-2010 роки по 2 дні відпустки, за 2011-2018 роки по 4 дні відпустки не нарахованої та не сплаченої щорічної основної відпустки - 36 днів; Про стягнення грошової компенсації за роботу електроенергетичної промисловості невикористані та неоплачені дні щорічної основної відпустки з 2009-2018 р. в сумі 6 831,00 грн.; Про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з часу звільнення 02.01.2019 року по день проведення остаточного розрахунку в сумі 36 955,8 грн. або по день ухвалення судового рішення. В подальшому, 22.08.2019 року та 27.08.2019 року позивачем подано уточнені позовні заяв и, в яких позивач просить суд: Визначити тривалість не нарахованої та не оплаченої щорічної основної відпустки за роботу електроенергетичній промисловості - 36 днів у тому числі 2 дні за 2009 рік, 2 дні за 2010 рік, 4 дні за 2011 рік, 4 дні за 2012 рік, 4 дні за 2013 рік, 4 дні за 2014 рік, 4 дні за 2015 рік, 4 дні за 2016 рік, 4 дні за 2017 рік, 4 дні за 2018 рік; Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (код ЄДРПОУ 00100227 місцезнаходження 010302, м. Київ, вул. Симона Петлюри, будинок 25) грошову суму компенсації за роботу електроенергетичної промисловості невикористані та неоплачені дні щорічної основної відпустки з 2009 р. - 2018 р. в сумі 6831,00 грн.; Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (код ЄДРПОУ 00100227 місцезнаходження 010302, м. Київ, вул. Симона Петлюри, будинок 25) середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з часу звільнення 02.01.2019 року по день проведення остаточного розрахунку або по день ухвалення судового рішення. В обґрунтування поданого позову позивач [PERSON] зазначає, що він працював в державному підприємстві «Національна енергетична компанія «Укренерго» «Північна електроенергетична система» «Сумські магістральні електричні мережі», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» з 12 грудня 2006 року на посаді сторожа електропідстанції 330 кВ «Суми-Північна» в підрозділі «Охорона», а 14 серпня 2017 був переведений постійно до відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Північна ЕС) на посаду сторожа Сумського РЕЦ відділу забезпечення виробництва групи охорони об`єктів електропідстанції 330 кВ «Суми-Північна» зі змінним режимом роботи, визначеним графіком з підсумованим обліком робочого часу, із місячною тарифною ставкою згідно з штатним розписом. [PERSON] в позовній заяві зазначає, що з 2001 року має інвалідність 2 групи та наказом № 819-к від 29.12.2018 року з ним було припинено трудовий договір на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з 31.12.2018 року. Вказує, що на час звільнення йому була нарахована компенсація за 5 невикористаних днів відпустки в сумі 948,78 грн. Проте, з тим, що йому належала грошова компенсація лише за 5 невикористаних днів відпустки не згоден, так як вважає, що йому повинна була надаватись щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, як інваліду 2-ї групи, а також додатково, тривалість щорічної відпустки повинна була збільшуватись на 2 календарних дні за кожні два відпрацьованих роки в електроенергетичній промисловості. Виходячи з цього, вважає, що йому не донараховано та не сплачено компенсацію за 36 днів відпустки, в тому числі - 2 дні в 2009році, 2 дні в 2010 році, 4 дні в 2011 році, 4 дні в 2012 році, 4 дні в 2013 році, 4 дні в 2014 році, 4 дні в 2015 році, 4 дні в 2016 році, 4 дні в 2017 році, 4 дні в 2018 році. На прохання нарахувати йому компенсацію за невикористані дні відпустки отримав від відповідача відмову, в зв`язку з чим звернувся до суду з позовною заявою. Від сплати судового збору за подачу позовної заяви до суду звільнений на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». 02.09.2019 року Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми відкрито провадження у справі і призначено до судового розгляду на 21.01.2020 року. Слухання справи відкладалося з різних причин. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позов в повному обсязі на тих підставах, що в ньому викладені. Представник відповідача приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» - адвокат Руденко Ю.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважає їх необґрунтованими, а тому в їх задоволенні просила відмовити в повному обсязі за безпідставністю. В наданому до суду відзиві за вих. № 07/36979 від 24.09.2019 на уточнену позовну заяву зазначає наступне: Відповідачем позивачу надавалась щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, як інваліду 2-ї групи, яка є більшої тривалості ніж та, що надається працівникам за роботу в електроенергетичній промисловості (не більше 28 днів); Станом на день припинення трудового договору 31.12.2018 року позивачем не використано 3 календарних дні щорічної відпустки за період з 12.12.2017 року по 11.12.2018 року та за період з 12.12.2018року по 31.12.2018 року позивачем відпрацьовано 19 календарних днів, за які належало два дні щорічної календарної відпустки, тобто грошовій компенсації при звільненні підлягали 5 днів невикористаної щорічної відпустки; в зв`язку, з відсутністю порушень законних прав позивача, позовні вимоги щодо стягнення суми грошової компенсації за невикористані і неоплачені дні щорічної основної відпустки за роботу в електроенергетичній промисловості з 2009 року - 2018 року в сумі 6 831,00 грн. та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні - безпідставні; Стверджує, що за весь період працевлаштування на підприємстві відповідача [PERSON] надавалась основна щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, як інваліду 2-ї групи. Станом на день припинення трудового договору 31.12.2018, згідно наказу № 819-к від 29.12.2018 року, відповідачу належала грошова компенсація 5 - ти календарних днів невикористаної щорічної відпустки, за період з 12.12.2017 року по 31.12.2018 року. Вважає, що збільшення тривалості основної щорічної відпустки за кожні два відпрацьованих роки на 2 календарних дні (але не більше 28 календарних днів) можливе лише у випадку оформлення основної щорічної відпустки як промислово - виробничому персоналу електроенергетичної промисловості, але позивач є інвалідом ІІ групи та йому згідно з Законом України «Про відпустки» належить щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів, яка в свою чергу більше на 2 календарних дні ніж максимальна тривалість основної щорічної відпустки промислово - виробничого персоналу електроенергетичної промисловості, а тому просить суд в позові відмовити. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, проаналізувавши матеріали даної цивільної справи, перевіривши подані докази, з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Північна електроенергетична система є відокремленим підрозділом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» без статусу юридичної особи. Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» є юридичною особою, що утворена 29.07.2019 року згідно наказу Міністерства фінансів України № 321 від 29.07.2019 року, як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, внаслідок реорганізації шляхом перетворення Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 15.02.2019 року №73. Наказом Міністерства фінансів України №321 від 29.07.2019 року визнано відокремлені підрозділи ДП «НЕК «Укренерго» такими, що належать до ПрАТ «НЕК «Укренерго» з моменту його державної реєстрації та змінено в їх найменуваннях: слова «Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» словами «Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго». Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» є правонаступником майна, усіх прав та обов`язків Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» відповідно до ст. 108 Цивільного кодексу України, п. 5 Порядку перетворення державного унітарного комерційного підприємства в акціонерне товариство, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.08.2012 року № 802, п. 3.2 Статуту НЕК «Укренерго». Згідно ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Частиною першою статті 75 КЗпП України визначена тривалість щорічної основної відпустки, а саме, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладання трудового договору. Для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. При цьому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частиною першою цієї статті. З 12 грудня 2006 року [PERSON] , позивач по справі, працював на посаді сторожа в підрозділі «Охорона» Сумських магістральних мереж державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго». Згідно запису №43 від 14.08.2017 року з трудової книжки [PERSON] , останнього переведено згідно наказу Північної ЕС від 10.08.2017 року № 296-к до Сумського ремонтно - експлуатаційного центру відокремленого підрозділу «Північна електроенергетична система» державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в тій же посаді до відділу забезпечення виробництва в групу охорони об`єктів ПС 330 кВ «Суми-Північна». Згідно з ч. 2 ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи (у випадку, коли необхідно пройти обов`язковий попередній (під час влаштування на роботу) медичний огляд. Таким чином, працівник самостійно вирішує, повідомляти роботодавця про наявність інвалідності чи ні. Документи, що підтверджують статус інваліда можуть бути: довідка до акта огляду МСЕК, пенсійне посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії. Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії АС № 020559 (дата огляду 20.10.2006) [PERSON] встановлена друга група інвалідності на строк до 01.11.2007 року та в подальшому, згідно довідки МСЕК серії 10 АББ № 217438 (дата огляду 12.10.2012) [PERSON] встановлено другу групу інвалідності безтерміново. Згідно ч. 7 ст. 6 Закону України «Про відпустки» особам з інвалідністю I і II груп надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів. 31.12.2018 року трудові відносини з [PERSON] припинено згідно наказу Північної ЕС від 29.12.2018 року № 819-к, за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України та виплачено компенсацію за 5 календарних днів основної щорічної відпустки (за період роботи з 12.12.2017року до 31.12.2018 року включно із розрахунку 30 календарних днів (інвалід 2 групи). З наказом № 819-к від 29.12.2018 року [PERSON] був ознайомлений під підпис, ніяких зауважень та незгод до тексту наказу позивачем по справі не висловлено та зафіксовано не було. Тобто, про не згоду з кількістю днів невикористаної щорічної відпустки [PERSON] наголошено не було. З наданих до матеріалів справи позивачем та відповідачем документів вбачається, що за період працевлаштування [PERSON] на підприємстві відповідача останньому надавались щорічні відпустки тривалістю 30 календарних днів, зокрема: Вид відпусткиПеріод за який надається відпустка.Період відпусткиПідстава Основна щорічна відпустка тривалістю 30 к/д (як інваліду ІІ групи)12.12.2006 - 11.12.200703.12.2007 02.01.2008Наказ № 447 від 22.11.2007 Основна щорічна відпустка тривалістю 30 к/д (як інваліду ІІ групи)12.12.2007 - 11.12.200802.10.2008 31.10.2008Наказ № 375 від 16.09.2008 Основна щорічна відпустка тривалістю 30 к/д (як інваліду ІІ групи)12.12.2008 - 11.12.200902.08.2009 01.09.2009Наказ № 370 від 20.07.2009 Основна щорічна відпустка тривалістю 30 к/д (як інваліду ІІ групи)12.12.2009 - 11.12.201013.05.2010 12.06.2010Наказ № 187 від 23.04.2010 Основна щорічна відпустка тривалістю 30 к/д (як інваліду ІІ групи)12.12.2010 - 11.12.201104.01.2011 03.02.2011Наказ № 691 від 17.12.2010 Основна частина основної щорічної відпустки тривалістю 15 к/д (як інваліду ІІ групи) 12.12.2011 - 11.12.201202.08.2012 16.08.2012Наказ № 439 від 12.07.2012 Частина основної щорічної відпустки тривалістю 2 к/д (як інваліду ІІ групи)17.10.2012 18.10.2012Наказ № 603 від 24.09.2012 Частина основної щорічної відпустки тривалістю 9 к/д (як інваліду ІІ групи)21.10.2012 29.10.2012Наказ № 604 від 24.09.2012 Виплачено грошову компенсацію за 6 к/д Наказ № 173 к від 02.10.2012 Основна частина основної щорічної відпустки тривалістю 15 к/д (як інваліду ІІ групи) 12.12.2012 - 11.12.201318.03.2013 01.04.2013Наказ № 105-4 від 27.02.2013 Частина основної щорічної відпустки тривалістю 9 к/д (як інваліду ІІ групи)02.04.2013 10.04.2013Наказ № 141-4 від 15.03.2013 Виплачено грошову компенсацію за 6 к/д невикористаної основної щорічної відпустки Наказ № 50 к від 12.04.2013 Щорічна основна відпустка тривалістю 30 к/д (як інваліду ІІ групи)12.12.2013 - 11.12.201401.06.2014 02.07.2014Наказ № 261-4 від 14.05.2014 Щорічна основна відпустка тривалістю 30 к/д (як інваліду ІІ групи)12.12.2014 - 11.12.201501.11.2015 30.11.2015Наказ № 627-4 від 12.10.2015 Щорічна основна відпустка тривалістю 30 к/д (як інваліду ІІ групи)12.12.2015 - 11.12.201601.12.2016 30.12.2016Наказ № 685-4 від 09.11.2016 Щорічна основна відпустка тривалістю 30 к/д (як інваліду ІІ групи)12.12.2016 - 11.12.201716.05.2017 15.06.2017Наказ № 218-4 від 20.04.2017 Основна частина основної щорічної відпустки тривалістю 15 к/д (як інваліду ІІ групи) 12.12.2017 - 11.12.201810.07.2018 24.07.2018Наказ № 207-1 від 11.06.2018 Частина основної щорічної відпустки тривалістю 12 к/д (як інваліду ІІ групи)16.09.2018 27.09.2018Наказ № 291 -1 від 16.08.2018 Факт оформлення щорічних основних відпусток тривалістю 30 календарних днів не заперечується позивачем ані в позовній заяві ані в судовому засіданні по даній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. За приписами ч.1 ст.6 Закону України "Про відпустки" щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Частиною 7 цієї статті передбачено, що інвалідам I і II груп надається щорічна основна відпустка тривалістю 30 календарних днів, а інвалідам III групи - 26 календарних днів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати ч. 7 ст. 6 Закону України «Про відпустки». Відповідачем документально підтверджено дотримання законодавства в частині надання працівнику, який має 2-гу групу інвалідності, щорічної основної відпустки тривалістю 30 календарних днів. В свою чергу, позивачем до суду не надано належних і допустимих доказів тому, що оформлення щорічної основної відпустки, як інваліду 2-ї групи, тривалістю 30 календарних днів, що є більшою тривалістю ніж оформлення щорічної основної відпустки, як персоналу електроенергетичної промисловості (не більше 28 днів) протирічить діючому законодавству або вимагає донарахування додаткових днів щорічної відпустки за декількома підставами, визначеними ст. 6 Закону України «Про відпустки». Таким чином, твердження позивача, що йому не було компенсовано на день звільнення 36 днів щорічної основної відпустки є необгрунтованим, не базується на законодавчих нормах та не підтверджене належними та допустимими доказами, а є виключно невірним тлумаченням законодавства. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Згідно з ч. 1 ст. 188 ЦПК України похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Оскільки позовна вимога [PERSON] про стягнення грошової компенсації в сумі 6831,00 грн. за невикористані та неоплачені дні щорічної відпустки з 2009 року - 2018 року за роботу в електроенергетичній промисловості та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з часу звільнення по день ухвалення судового рішення є похідними від вимоги про визначення тривалості щорічної основної відпустки, яка не підлягає задоволенню, тому у суду відсутні підстави для задоволення похідної позовної вимоги про стягнення грошової компенсації в сумі 6 831,00 грн. за невикористані та неоплачені дні щорічної відпустки та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" в особі відокремленого підрозділу "Північна електроенергетична система" приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про визначення тривалості не нарахованої та не оплаченої щорічної основної відпустки за роботу в електроенергетичній промисловості - 36 днів у тому числі 2 дні за 2009 рік, 2 дні за 2010 рік, 4 дні за 2011 рік, 4 дні за 2012 рік, 4 дні за 2013 рік, 4 дні за 2014 рік, 4 дні за 2015 рік, 4 дні за 2016 рік, 4 дні за 2017 рік, 4 дні за 2018 рік, стягнення грошової компенсації в сумі 6831,00 грн. за невикористані та неоплачені дні щорічної відпустки з 2009 року - 2018 рік за роботу в електроенергетичній промисловості та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з часу звільнення по день ухвалення судового рішення слід відмовити. Позивач [PERSON] є інвалідом 2-групи, а тому згідно п.6 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed