Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з листопада 2014 року по березень 2019 року у сумі 52467,75 грн., та судовий збір в розмірі 1921,00 грн. Позов мотивовано тим, що відповідач [PERSON] є власником (наймачем) квартири [ADDRESS] , на його ім`я відкритий особовий рахунок в службі збуту теплової енергії, згідно якого ведеться облік розрахунків між сторонами. Між ними існують цивільно-правові відносини на підставі договору приєднання. Відповідач на протязі тривалого часу належним чином не вносить плату за надані йому послуги, в результаті чого утворилась заборгованість. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.01.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04.03.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що позивачем порушено порядок подання доказів до суду, до отримання ухвали про відкриття провадження у справі він не отримував ніяких документів від АТ "Херсонська теплоелектроцентраль". Договір про укладення про надання послуг не укладався, крім того не доведено факту надання йому послуг з централізованого опалення за адресою. АТ "Херсонська ТЕЦ" не долучено доказів, які б свідчили про фактичне споживання ним послуг з централізованого опалення. З лютого 2014 року він не проживає за адресою, за якою виникла заборгованість. АТ "Херсонська ТЕЦ" не додано до позовної заяви документів, які б підтверджували правильність нарахування оплати за центральне опалення згідно із затвердженими тарифами, які діяли за період стягнення боргу, тобто з листопада 2014 року по березень 2019 року. Крім того, заявлено про застосування строків позовної давності. Представник позивача позов підтримав в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, пояснив, що особовий рахунок був відкритий за документами, які були надані щодо власників квартир при підключенні будинку до системи централізованого опалення. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказав, що він не укладав жодного договору з позивачем, не зрозуміло яким чином у позивача його особисті дані, на обробку яких він не надавав згоди, він не проживав та не проживає у квартирі, вона не підключена до системи централізованого опалення - в ній не встановлені радіатори. Суд, заслухавши вступні слова сторін, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідачем визнається, що він є власником квартири [ADDRESS] , що перевірено та підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №210108103 від 25.05.2020 р. Фактично [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає, а є зареєстрованим з 29.01.2014 р. та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено відомостями в його паспорті громадянина України та довідкою голови ОСББ від 25.02.2020 року, актом від 24.02.2020 року (арк. справи 25-27). Вказана обставина позивачем не оспорюється. Згідно п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Раніше редакція Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, а саме ч.1 визначала, що споживач - це, зокрема, фізична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Тобто, [PERSON] , як власник житлового приміщення, є споживачем послуг з центрального опалення та постачання гарячої води, що надає Акціонерне товариство «Херсонська теплоелектроцентраль», на його ім`я відкритий особовий рахунок № [NUMBER] відповідно до якого ведеться облік розрахунків між ним та позивачем. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року споживач зобов`язаний, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Наведеними положеннями законів передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості, за адресою: [ADDRESS] , згідно договору №788658, особовий рахунок - [NUMBER] , існує заборгованість в розмірі 52467,75 грн. за період з листопада 2014 року по березень 2019 року. Послуги з теплопостачання надавалися належним чином (докази іншого в матеріалах справи відсутні), враховуючи вимоги ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», положень Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 525, 526, 628, 630 ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Посилання відповідача на те, що він проживає за іншою адресою та у спірній квартирі за якою виникла заборгованість відсутні радіатори опалення не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки належних та допустимих доказів відсутності радіаторів централізованого опалення в квартирі відповідача, як при підключенні будинку до системи ЦО, так і пізніше, повідомлення про це надавача послуг - АТ "Херсонська теплоелектроцентраль" суду не надано. Оскільки матеріали справи не містять належні та допустимі докази законного відключення квартири відповідача від мережі ЦО, відсутні підстав для звільнення відповідача від сплати послуг, які надаються. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 20 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, зі змінами та доповненнями, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідачем не надано суду доказів, невідповідності нарахувань встановленим тарифам. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В свою чергу, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже сторони несуть ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій. Оскільки послуги з централізованого опалення надавалися належним чином (докази іншого в матеріалах справи відсутні), суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах. Відповідно до ст.ст.256, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність у три роки, відповідно до ст.ст.253, 261 цього Кодексу перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У відповідності до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового не зараховується. Заборгованість за період з листопада 2014 року до березень 2019 року становить 52467,75 грн. Разом з тим, період нарахування, зазначений позивачем у розрахунку виходить за межі встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Враховуючи загальний порядок обрахування строку позовної давності, останній має обраховуватись з грудня 2016 року. За період часу з грудня 2016 року по березень 2019 року заборгованість відповідача становить 37696,55 грн., а відтак, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1229 грн. 24 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 24 лютого 2021 року.

Outcome: partial