Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 5158, 53 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2013 року складає 41216,68 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом -1618,50 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 2655, 29 доларів США, заборгованість по комісії за коористування кредитом - 579,50 доларів США, штраф (фіксована частина) - 62,58 долара США, штраф (процентна складова) - 242,66 долара США та суму судових витрат у розмірі 412,17 грн. (а.с. 1). Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 13.02.2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON], банк надав відповідачу кредит у розмірі 1700,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків, нарахованих за користування кредитом, відповідач свої обв'язки належним чином не виконав, в зв'язку з чим у нього, тобто відповідача [PERSON], перед позивачем, тобто ПАТ КБ "ПриватБанк", станом на 30.09.2013 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 5158, 53 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2013 року складає 41216,68 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 1618,50 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 2655, 29 доларів США, аборгованість по комісії за користування кредитом - 579,50 доларів США, штраф (фіксована частина) - 62,58 долара США, штраф (процентна складова) - 242,66 долара США. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги банку підтримав, просить суд постановити рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що 05.09.2007 року між ним і позивачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого він отримав у банку кредит в сумі 15796,38 доларів США і придбав автомобіль, а 18.03. 2008 року згідно поданої ним 13.02.2008 року заяви йому банком була видана кредитна картка зі встановленням кредитного ліміту 1700 доларів США. Станом на 07.04.2009 року кредит за першим кредитним договором "Авто в кредит" на суму 15796, 38 доларів США ним, відповідачем, повністю погашений, що підтверджується довідкою, виданою банком 07.04.2009 року № 8869 (а.с. 37). 03.06.2009 року в рахунок погашення поточного боргу по лімітній картці він вніс на рахунок картки 3273,40 доллларів США. Згодом, дізнавшись, що ця сума банком з рахунку картки перерахована в рахунок погашення боргу за першим кредитним договором "Авто в кредит", який, на його думку, станом на 07.04.2009 року вже був погашений, він, відповідач, перестав вносити гроші для погашення кредиту по лімітній картці. Дізнавшись в судовому засіданні, що борг по лімітній картці станом на 31.05.2009 року був всього 1859,54 доларів США, а станом на 30.06.2009 року - складав лише 1880,54 доларів США, відповідач пояснив, що вніс на цей рахунок 3273, 40 доларів США, оскільки частина цієї суми призначалася для погашення кредиту за першим кредитним договором "Авто в кредит". Вважає, що позов банку задоволенню не підлягає, так як банк необгрунтовано перерахував внесені ним 3273,40 доларів США з рахунку по картковому кредиту на рахунок по кредитному договору «Авто в кредит». За обома кредитними договорами він з банком розрахувався і боргів не має. Вислухав пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору, зобов'язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18 березня 2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 1700.00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 9-12). Згідно пункту 3.13 умов і правил надання банківських послуг , які разом із Правилами користування платіжною карткою та заявою [PERSON] складають між банком і відповідачем договір, останній діє 13.02.2010 року з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну [PERSON] не заявив банку про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий термін (а.с.8-12). У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, згідно розрахунку, відповідач станом на 30 вересня 2013 року має заборгованість у розмірі - 5158, 53 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.09.2013 року складає 41216,68 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом - 1618,50 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 2655, 29 доларів США, заборгованість по комісії за коористування кредитом - 579,50 доларів США, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 62,58 долара США, штраф (процентна складова) - 242,66 долара США. Таким чином, відповідачем порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Стороною позивача наданий розрахунок заборгованості по кредитному договору. Вимогами ст. 536 ЦПК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. За викладених обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. Суд не може погодитися з доводами відповідача [PERSON] про те, що 03.06.2009 року він повністю погасив борг по лімітній картці, оскільки ці доводи об'єктивними доказами не підтверджуються і спростовуються дослідженими судом слідуючими доказами. -показаннями представника позивача про те, що між ПриватБанком та відповідачем були укладені два кредитних договора: 05.09.2007 року «Авто в кредит» на суму 15796,38 доларів США і 18.03.2008 року згідно заяви відповідача від 13.02.2008 року йому видана кредитна картка з встановленням кредитного ліміту 1700 доларів США. Борг по кредитному договору «Авто в кредит» станом на 07.04.2009 року і до теперешнього часу відповідачем не погашений і цей борг був стягнутий з нього рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 14.03.2013 року. Борг по кредитній карточці не погашений і станом на 30.09.2013 року складав 5158,53 доларів США. Ці два договорі різні, не пов'язані між собою; банк ні при яких обставинах не перерахував та не міг перерахувати гроші з кредитної карточки на погашення боргу по кредитному договору «Авто в кредит»; -розрахунком заборгованості за договором без номера від 18 березня 2008 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 30.09.2014 року, згідно якому заборгованість за кредитом складає 1618,6 доларів США; заборгованість за процентами - 2655,29 доларів США; заборгованість по комісії за коористування кредитом - 579,50 доларів США, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 62,58 долара США, штраф (процентна складова) - 242,66 долара США, а всього 5158,53 доларів США (а.с.4-6); -витягом з особового рахунку № [NUMBER] [PERSON], відповідно до якого станом на 31.05.2009 року борг по кредитної карточці був всього 1859,54 доларів США, а станом на 30.06.2009 року - складав лише 1880,54 доларів США (а.с. 116-120), тому підстав для внесення на цей рахунок 03.06.2009 року 3273,40 доларів США не було; -витягом з рахунку № [NUMBER] [PERSON], з якого вбачається 03.06.2009 року на цей рахунок надійшли 3273,40 доларів США (а.с.121), тобто з витягів із рахунків видно, що 3273, 40 доларів США 03 червня 2009 року надійшли на рахунок [NUMBER] для погашення боргу по кредитному договору «Авто в кредит», а на рахунок по кредитному ліміту з 31 травня 2009 року по 30.09.2013 року і по теперешній час надходжень не було. Відповідач [PERSON] в суді давав не послідовні, суперечливі свідчення про те, що борг за першим кредитним договором «Авто в кредит» ним був погашений до 07.04.2009 року, а поточний борг по лімітній картці в сумі 3273,40 доларів США він погасив 03.06.2009 року, проте цю суму працівники банку необгрунтовано перерахували з лімітної картки на погашення боргу по кредитуному договору «Авто в кредит», по якому боргу у нього не було, що підтверджується також довідкою, виданою банком про відсутність у нього боргу по кредитному договору «Авто в кредит». Потім, з'ясувавши в суді, що станом на 03.06.2009 року борг по лімітній картці складав станом на 31.05.2009 року всього 1859,54 доларів США, а станом на 30.06.2009 року - лише 1880,54 доларів США, відповідач суду пояснив, що 03.06.2009 року він вніс в Приватбанк 3273,40 доларів США в рахунок погашення боргу по лімітній картці і залишку боргу за першим кредитним договором «Авто в кредит». Чому суми боргу за двома кредитними договорами їм внесені на один рахунок, [PERSON] пояснити суду не зміг. Цими своїми свідченнями відповідач фактично визнав, що борг за першим кредитним договором «Авто в кредит» станом на 07.04.2009 року, а також станом на 03.06.2009 року фактично не був погашений. Суперечливими є і свідчення відповідача про те, що він продав автомобіль, що знаходився у банківській запоруці, своєму сусідові [PERSON] і вирученими від продажу автомобіля грошима погасив борг за кредитним договором «Авто в кредит» в повному об'ємі, тому банк безпідставно перерахував 3273, 40 доларів США з рахунку кредитної картки на рахунок кредитного договору «Авто в кредит», оскільки в цьому ж судовому засіданні він трохи пізніше пояснив суду, що продав автомобіль [PERSON] недорого, так як машина була після ДТП, а також пояснював суду, що машину передав у власність [PERSON] в рахунок наявного у нього грошового боргу перед сусідом. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ніяких доказів, об'єктивно підтверджуючих факт погашення боргу за кредитним договором від 18 березня 2008 року, відповідач суду не надав. Ухвалою Індустріального районного суду м. Днепропетровська від заочне рішення суду про стягнення боргу з [PERSON] по кредитному договору «Авто в кредит» скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 220), тому доводи відповідача стосовно боргу за кредитним договором «Авто в кредит» мають бути перевірени Індустріальним судом м. Днепропетровськ при розгляді справи за позовом ПриватБанка до Гагауз про стягнення боргу за вище вказаним договором. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 412, 17 грн. судового збору.

Outcome: approved