Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

У серпні 2020 р. до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов Приватного акціонерного товариства «СК «Брокбізнес 141154,99 грн шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, та судовий збір в розмірі 2117,32 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.07.2018 р. між ПрАТ «СК «Брокбізнес» та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/4897059, за яким застраховано автомобіль «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] . 13 жовтня 2018 року о 16 годині 30 хвилин, [PERSON] керуючи власним автомобілем " Фольксваген ", номерний знак [NUMBER] , по вул. Щербаківського, 4 у м. Києві, не обрав безпечної швидкості та не впорався з керування, допустив виїзд на призначений для зустрічного напрямку бік дороги, де допустив зіткнення з автомобілем " Тойота " номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який в результаті зіткнення відкинуло на автомобіль "Ауді" номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, з матеріальними збитками. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2019 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, провадження у справі закрито. Позивач виплатив потерпілим за страховий випадок 141154,99 грн, а саме за пошкодження автомобіля "Ауді" номерний знак [NUMBER] , - 43154,99 грн за виключенням франшизи, та за пошкодження автомобіля «Тойота», номерний знак [NUMBER] , 98000,00 грн за виключенням франшизи. Позивач є іноземцем, керував транспортним засобом на час ДТП на підставі посвідчення водія, виданого Відділом інспекції дорожнього руху та видачі посвідчень водія у м. Завія Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамахірії , яке не діє на території України, оскільки не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року. Позивач вважає, що відповідач керував транспортним засобом без права керування, що є підставою для стягнення в порядку регресу 141154,99 грн. У судове засіданні представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засіданні свого представника не направив, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву або заперечень до суду, одночасно з направленням його учасникам справи, не направив. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 13 жовтня 2018 року о 16 годині 30 хвилин, [PERSON] керуючи власним автомобілем " Фольксваген ", номерний знак [NUMBER] , по вул. Щербаківського, 4 у м. Києві, не обрав безпечної швидкості та не впорався з керування, допустив виїзд на призначений для зустрічного напрямку бік дороги, де допустив зіткнення з автомобілем " Тойота " номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який в результаті зіткнення відкинуло на автомобіль "Ауді" номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, з матеріальними збитками. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2019 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, провадження у справі закрито. (а.с.4) У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та залишенні місця ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля " Фольксваген ", номерний знак [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «СК «Брокбізнес» на підставі полісу АМ№4897059 від 18.07.2018 р., ліміт відповідальності за завдану шкоду майну на одного потерпілого - 100000,00 грн, франшиза- 2000,00 грн (а.с. 4) 13.10.2018 р. [PERSON] , як водій автомобіля "Ауді" номерний знак [NUMBER] , звернулась до ПрАТ «СК «Брокбізнес» з повідомленням про подію що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та ОСЦПВВНТЗ. Сума страхового відшкодування, яке було виплаченого [PERSON] , складає 43154,99 грн. Зазначене підтверджується рахунками-фактурами, квитанціями про оплату, актом виконаних робіт, страховим актом від 23.05.2019 р., наказом про здійснення виплати, платіжним дорученням від 28.05.2019 р. (а.с.11 зворот-16) 13.10.2018 р. [PERSON] , як водій автомобіля Тойота " номерний знак [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «СК «Брокбізнес» з повідомленням про подію що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та ОСЦПВВНТЗ. Сума страхового відшкодування, яке було виплаченого [PERSON] , складає 98000,00 грн. Зазначене підтверджується звітом №840-2018 від 21.11.2018 р. , протоколом огляду від 22.10.2018 р., розрахунком страхового відшкодування, страховим актом від 24.06.2019 р., наказом про здійснення виплати, платіжним дорученням від 25.06.2019 р. (а.с.21-28) Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За умовами п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За умовами ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За умовами ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. У випадку заподіяння шкоди третім особам під час ДТП особою, яка правомірно володіє забезпеченим транспортним засобом, проте не має посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, такий випадок є страховим і, як наслідок, у страховика виникає обов`язок здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу. При цьому, права страховика у такому випадку захищені підпунктом «б» підпункту 38.1.1 пункту 38.1Закону про обов`язкову відповідальність, яким передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до водія забезпеченого транспортногозасобу,який спричинивДТП, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Такі ж висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі № 610/2229/18, провадження № 61-16760св19. Згідно п. 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, (в редакції на час вчинення ДТП) особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія або посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту. З листа УПП у м. Києві від 29.10.2019 р. відповідно до Віденської конвенції про дорожній рух 1968року та Женевської конвенції про дорожній рух 1949 року країна Лівія відсутня в переліку учасників. Відповідач має посвідчення водія іноземної держави, яке видане Відділом інспекції дорожнього руху та видачі посвідчень водія у м. Завія Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамахірії, в якому записи не виконані або не продубльовані літерами латинського алфавіту. Тобто, [PERSON] керував транспортним засобом на час ДТП без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Таким чином, враховуючи вказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню у повному обсязі, потрібно стягнути з [PERSON] на користь акціонерного товариства «СК «Брокбізнес» витрати по сплаті страхового відшкодування в розмірі - 141154,99 грн. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2117,32 грн.

Outcome: approved