Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТзОВ "ЛАЗи" на його користь недоплачену зарплату за вересень - грудень 2012 року в сумі 2635 грн., виходячи з розміру середньої зарплати 1870 грн.; стягнути з ТзОВ "ЛАЗи" на його користь компенсацію втрати частини недоплаченої зарплати за вересень - грудень 2012 року у зв'язку із порушенням строків її виплати та індексацію у зв'язку з ростом споживчих цін; стягнути з ТзОВ "ЛАЗи" на його користь компенсацію за невикористану частину відпустки за 2012 рік та стягнути на його користь зарплату, починаючи з січня 2013 року по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньої зарплати 1870 гривень за місяць. Свої вимоги мотивує тим, що з 15.02.2011 року він працював ТзОВ "ЛАЗи" на посаді начальника конструкторського бюро Управління головного конструктора. Наказом №1вк від 01.01.2013 року він був звільнений за згодою сторін. З вересня 2012 року, без погодження із ним, він був переведений на мінімальну зарплату(мінімальну годинну ставку) і як наслідок заробіток зменшився на 33%, чим вважає, що відповідач порушив ст.ст.32, 103 КЗпП України. Його неодноразові звернення з порохням пояснити причини такого вчинку результатів не дали. Окрім цього відповідач відмовився видавати щомісячні розрахункові листки по заробітній платі. В результаті чого він недотримав зарплату за вересень - грудень 2012 року в сумі 2635 грн., виходячи з розміру середньої зарплати 1870 грн.. Також з порушенням термінів виплати заробітної плати він має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати починаючи з січня 2013 року по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньої зарплати 1870 гривень за місяць, має право на компенсацію втрати частини недоплаченої зарплати за вересень - грудень 2012 року у зв'язку із порушенням строків її виплати та індексацію у зв'язку з ростом споживчих цін; компенсацію за невикористану частину відпустки за 2012 рік, а тому він змушений звертатись до суду за захистом свого права та інтересу. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав аналогічні пояснення викладеним у позові. Уточняючи позовні вимоги просить стягнути з ТзОВ "ЛАЗи" на його користь недоплачену зарплату за вересень - грудень 2012 року в сумі 2635 грн., виходячи з розміру середньої зарплати 1870 грн.; стягнути з ТзОВ "ЛАЗи" на його користь компенсацію втрати частини недоплаченої зарплати за вересень - грудень 2012 року у зв'язку із порушенням строків її виплати та індексацію у зв'язку з ростом споживчих цін та стягнути на його користь середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати, починаючи з січня 2013 року по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньої зарплати 1870 гривень за місяць. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.169,224 ЦПК України суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти чого і не заперечив і позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що уточнений позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.01.2013 року за наказом №1вк від 01.01.2013 року позивач був звільнений з роботи з ТзОВ "ЛАЗи" згідно п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата- це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно- правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Стаття 103 КЗпП України передбачено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Як встановлено судом, що відповідач з вересня 2012 року, без погодження із позивачем, був переведений на мінімальну зарплату(мінімальну годинну ставку) і як наслідок заробіток зменшився позивача на 33%. За таких обставин, з відповідача слід стягнути з ТзОВ "ЛАЗи" на користь позивача недоплачену зарплату за вересень - грудень 2012 року в сумі 2635 грн., виходячи з розміру середньої зарплати 1870 грн. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33,34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення- це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року. Положенням статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення тощо). Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Із роз'яснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов'язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв'язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року №663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків ( величину порога індексації). Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними Постановою від 23 квітня 1999 року №692) підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати ( проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Виходячи із розрахунку позивача, йому невиплачена зарплата складає: за вересень 2012 року - 328 грн., за жовтень 2012 року - 607 грн., листопад 2012 року - 1188 грн., за грудень 2012 року - 520 грн.. А приріст індексу споживчих цін за період невиплати доходу згідно даних, які є офіційно опубліковані, становить за вересень 2012 року - 3,6 %; за жовтень 2012 року - 3,6%; за листопад - 3,7 % та за грудень 2012 року - 3,5 %. Суд розраховуючи відповідно до порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 року №159, встановлює, що зазначена компенсація позивачу за вересень 2012 року становить 11,81 грн.( 328 грн. : 100 х 3,6= 11,81 грн.); за жовтень 2012 року становить 21,85 грн.( 607 грн. : 100 х 3,6= 21,85 грн.), за листопад 2012 року становить 43,96 грн.( 1188 грн. : 100 х 3,7= 43,96 грн.), за грудень 2012 року становить 18,2 грн.( 520 грн. : 100 х 3,5= 18,2 грн.), а всього разом 95,82 гривень. На підставі ст.34 Закону України "Про оплату праці" та Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", підприємства здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію в сумі 92,40 грн.. Суд розраховуючи відповідно до порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, встановлює, що зазначена індексація позивачу за вересень 2012 року становить 11,81 грн.( 328 грн. : 100 х 3,6= 11,81 грн.); за жовтень 2012 року становить 21,85 грн.( 607 грн. : 100 х 3,6= 21,85 грн.), за листопад 2012 року становить 43,96 грн.( 1188 грн. : 100 х 3,7= 43,96 грн.), за грудень 2012 року становить 18,2 грн.( 520 грн. : 100 х 3,5= 18,2 грн.), а всього разом 95,82 гривень. На підставі ст.33 Закону України "Про оплату праці", з відповідача на користь позивача слід стягнути індексацію в сумі 95,82 гривень. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, а саме у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство має сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Кожна сторона, відповідно до ст.60 ЦПК України,зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі та щодо яких у сторін виникає спір. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідне роз'яснення надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із копії табелів обліку робочого часу з листопад-грудень 2013 року(а.с.6-7), вбачається, що позивач працював з листопад-грудень 2013 року всього 46 р.д. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення." Виходячи з розміру середньої зарплати 1870 грн. позивача, за останні два місяці листопад-грудень 2013 року становить 3740 гривень х 0,82% =3066,80 грн.(чиста зарплата), а тому середньомісячний заробіток за два місяці становить 1533,40 грн., Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин). Як встановлено судом, що середньомісячний заробіток за два місяці становить 1533,40 грн., а середньомісячне число робочих днів становить (25р.д.+21р.д.):2=23р.д., при цьому середньоденний заробіток становить (1533,40 грн. : 23р.д.)= 66,67грн. Суд враховуючи вищезазначене, вважає, що з моменту не проведення розрахунку по виплаті заробітної плати, тобто з 10 січня 2013 року по 07 травня 2014 року - було 331 робочих днів, середньоденний заробіток, визначений складав 121,52 грн., а тому середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 22067,77 грн. (331 дні х 66,67 грн.). За таких обставин, слід стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку з 10 січня 2013 року по 07 травня 2014 року в сумі 22067,77 гривень. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 248,94 гривень.

Outcome: approved