Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що у січні 1997 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . На теперішній час шлюб між сторонами справи розірвано. Як зазначила у своїй позовній заяві [PERSON] , її син [PERSON] є непрацездатним, мешкає з нею та перебуває на повному її утриманні. Покликаючись на норму ст. 198 СК України, позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 10000,00 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і пожиттєво. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, подала заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. У січні 1997 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] (а. с. 6). У березні 2008 року шлюб, укладений між сторонами справи, було розірвано. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку допомогу надавати. Таким чином, аналіз змісту ст. 198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов`язку батька (матері) утримувати сина (дочку) необхідно наявність трьох умов: син (дочка) є непрацездатними; син (дочка) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати сина (дочку). СК України не містить поняття "повнолітня непрацездатна дитина". Згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Відповідно до абз. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого ст. 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону. Положення ч. 3 ст. 75 СК України відносять до категорії "непрацездатні" осіб з інвалідністю I, II та III групи. Отже, повнолітньою непрацездатною дитиною у розумінні ст. 198 СК України є повнолітні син або дочка, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю (таке ж тлумачення указаного поняття здійснено Конституційним Судом України у рішенні від 11 лютого 2014 року №1-рп/2014). За приписами ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Залежно від ступеня стійкого розладу функцій організму, зумовленого захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, та можливого обмеження життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем внаслідок втрати здоров`я особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється І, ІІ чи ІІІ група інвалідності (ч. 3 ст. 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні"). Матеріалами справи засвідчується, що [PERSON] є особою з інвалідністю І групи (а. с. 8). [PERSON] постійно мешкає з матір`ю [PERSON] . Відомостей про те, що [PERSON] отримує будь-який дохід, зокрема пенсію по інвалідності, матеріали справи не містять. Зважаючи на те, що [PERSON] є особою з інвалідністю І групи, потребує лікування, суд вважає, що він має необхідність у матеріальній допомозі. Відповідач [PERSON] є чоловіком працездатного віку, відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача у справі відсутні. Також судом з`ясовано, що у відповідача [PERSON] , окрім сина [PERSON] , є також донька [PERSON] , [INFO] (а. с. 13-16). Крім того, позивач у позовній заяві зазначила, що відповідачеві на праві приватної власності належить автомобіль, він проживає у маєтку та відповідно має можливість утримувати дитину та сплачувати аліменти у розмірі 10000,00 грн щомісячно. Нормами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на сторін справи покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Усупереч наведеним законодавчим приписами позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б засвідчували, що відповідачеві на праві приватної власності належить будь-яке рухоме та нерухоме майно. Наведені обставини беруться до уваги судом при визначенні розміру аліментів. За положеннями ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх сина, дочку у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ст. 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і сином, дочкою щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Ураховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема стан здоров`я [PERSON] , наявність у відповідача іншої дитини, окрім [PERSON] , а також матеріальне становище матері [PERSON] - [PERSON] , яка не працює, суд дійшов висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на утримання повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] має становити 5000,00 грн щомісячно, починаючи з 12 листопада 2020 року і на увесь період непрацездатності [PERSON] . Крім цього, суд звертає увагу позивача, що аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дитини, стягуються на користь дитини незалежно від того, хто звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів. Отже, аліменти на утримання [PERSON] слід стягнути на його користь, а не на користь його матері [PERSON] . Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана [PERSON] 12 листопада 2020 року, а тому суд присуджує аліменти саме з цього дня. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Стосовно долученого [PERSON] до позовної заяви рахунку від 12 лютого 2020 року МР000000726, то суд звертає увагу позивача на таке. [PERSON] є особою з інвалідністю І групи, (а. с. 8, 9), а тому потребує реабілітації. На реабілітацію сина [PERSON] витратила 58279,00 грн (а. с. 10). Указані витрати зумовлені особливими обставинами, а тому їх слід віднести до додаткових витрат (такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц). Суд звертає увагу позивача на положення ст. 185 СК України, якою передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, хворобою дитини. Отже, у випадку, якщо позивачем понесені чи будуть понесені додаткові витрати на лікування повнолітнього непрацездатного сина [PERSON] , зумовлені його хворобою, вона має право пред`явити позов до відповідача про стягнення з нього таких витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судовий збір у сумі 840,80 грн в дохід держави.

Outcome: partial