Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердик Капітал», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Броварського НОКО Гамзатова Аліна Анатоліївна (надалі по тексту - третя особа 1), Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна (надалі по тексту - третя особа 2), відповідно до якого просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №7427, вчинений Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною 04.11.2019 р. щодо звернення стягнення на заборгованість за договором № 0010\\007720-ZP від 20.02.2013 р. Спірні правовідносини виникли з укладеного 21.08.2008 р. між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» договору №0700\\00004084 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки від 21.08.2008 р.; заяви-договору банківського поточного (карткового) рахунку № 0010\\007720-ZP від 20.03.2013р.; анкети №070000004084 для надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ "УКРСОЦБАНК" разом з заявою-договором № 0010\\007720-ZP від 17.07.2013 р. Згодом відбулась переуступка прав по договору № 0010\\007720-ZP від 20.03.2013 р. від AT "УКРСОЦБАНК" до TOB "Фінансова компанія ШВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА" на підставі договору від 28.01.2019 р., яка в свою чергу уступила свої права компанії TOB "Вердикт Капітал", відповідно до договору від 29.01.2019 р. Відповідно до виконавчого напису №7427, вчиненого Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною 04.11.2019 р. стягнено 31452,87 грн. суми заборгованості за договором № 0010\\007720-ZP від 20.02.2013 р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки: 1.Спірний виконавчий напис вчинено без оригіналів нотаріально посвідченого договору, оскільки станом на 04.11.2019 (дату вчинення спірного виконавчого напису) чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. 2.Вчинення виконавчого напису без наявності кредитного договору № 0010\\007720-ZР від 20.03.2013 р., якого взагалі не існує. Так, схожим за номером та датою є підписаний Позивачем та ПАТ "УКРСОЦБАНК" заява-договір банківського поточного (карткового) рахунку № 0010\\007720-ZР від 20.03.2013р. На думку позивача дану заяву-договір, не можна вважати кредитним договором, враховуючи, що Позивача не було ознайомлено з усіма суттєвими умовами договору. 3.Не було встановлено безспірності заборгованості в сумі 31 452,87 грн., оскільки позивач не ставив особистого підпису під Умовами встановлення кредитної лінії за поточним (картковим) рахунком, що були складовими частинами заяви-договору банківського поточного (карткового) рахунку № 0010\\007720-ZР від 20.03.2013р. та анкети №070000004084 для надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ "УКРСОЦБАНК" від 17.07.2013 р. Крім того, відсутня будь-яка інформація щодо встановлення конкретного кредитного ліміту у вказаних документах. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом зроблено Відповідачем одноособово без урахування думки та позиції Позивача та не відповідає дійсним обставинам справи. 4. Порушено строки визначені ст.88 «Про нотаріат», протягом якого виконавчий напис може вчинятися. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Відповідач не погодився із змістом позовних вимог, зазначивши у відзиві на позовну заяву про правомірність набуття прав за кредитним договором та правомірність винесення виконавчого напису нотаріуса. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна, подала до суду пояснення. У поясненнях зазначила про те, що окрім заяви та оригіналу кредитного договору, заявник надав виписку з особового рахунку позивача про стан заборгованості позивача на день звернення. Крім цього заявник надав реєстр згрупованих рекомендованих поштових відправлень №32204 від 23.10.2019, який підтверджує факт попереднього відправлення позивачу вимоги про сплату боргу. Із змісту розділу ІV договору 0010\\007720-ZР від 20.02.2013 вбачається, що він є новою редакцією договору про відкриття банківського (карткового) поточного депозитного рахунку та обслуговування платіжної картки №0700\\00004084-ZР від 21.08.2008 (а.с. 67-102). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, правом на подання пояснень не скористалася. Позивач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатова Аліна Анатоліївна, в судове засідання не з`явилася, в письмових поясненнях просила розглядати справу за її відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір №0700\\00004084 про відкриття банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної зарплатної картки від 21.08.2008 р. (а.с. 11-12, 75). В подальшому 20.02.2013 року між Позивачем та Публічним акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК" було укладено заяву-договір про відкриття банківського поточного (карткового) рахунку № 0010\\007720-ZP щодо зарахування заробітної плати (а.с. 13-14, 72-75). В зв`язку з внесенням змін до умов обслуговування зарплатної картки, 17.07.2013 року позивачем було підписано анкету №070000004084 для надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ "УКРСОЦБАНК", що включала в себе заяву-договір № 0010\\007720-ZP від 20.03.2013 р. (а.с. 15-16, 76). АТ «Укрсоцбанк» було передано право вимоги згідно договору факторингу від 28 січня 2019 року №2019-1УСБ/ВЕСТА між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «Веста», а також договору про відступлення прав вимоги між ТОВ «ФК «Веста» та TOB "Вердикт Капітал" від 29 січня 2019 року №29-01/19/1 (а.с. 78-90). Відповідно до виконавчого напису №7427, вчиненого Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною 04.11.2019 р. з [PERSON] стягнено на користь ТОВ «Вердикт Капітал» 31452,87 грн. суми заборгованості за договором № 0010\\007720-ZP від 20.02.2013 р. (а.с. 17, 70). Оцінка суду. Щодо наявності заборгованості перед стягувачем. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як вбачається із наданих нотаріусом копій договорів, АТ «Укрсоцбанк» було передано право вимоги згідно договору факторингу від 28 січня 2019 року №2019-1УСБ/ВЕСТА між АТ «Укрсоцбанк» та ТОВ «ФК «Веста», а також договору про відступлення прав вимоги між ТОВ «ФК «Веста» та TOB "Вердикт Капітал" від 29 січня 2019 року №29-01/19/1 (а.с. 78-90). Однак з наданих копій договорів не вбачається, що нотаріусу на момент вчинення виконавчого напису надано докази про те, що відбулось відступлення прав вимоги саме за договором № 0010\\007720-ZP від 20.02.2013 р., оскільки вказані договори передбачають складання акта приймання-передачі реєстру боржників, яких нотаріусом не надано до його письмових пояснень, разом із копіями документів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис. Позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що приватним нотаріусом спірний виконавчий напис вчинено з порушенням, а саме: без оригіналів нотаріально посвідченого договору, в свою чергу станом на 04.11.2019 (дату вчинення спірного виконавчого напису) чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Надаючи оцінку вказаному аргументу суд враховує, що Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001, про що правильно зазначив господарський суд апеляційної інстанції у цій справі № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, підпунктом 5.1. пункту 5 глави 16 "Вчинення виконавчих написів" розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (в редакції чинній станом на 20.02.2017 - дату вчинення спірного виконавчого напису) встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, він може бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріальних документів (підпункт 5.2. пункту 5 глави 16 Порядку № 296/5 від 22.02.2012). Отже, станом на 04.11.2019 - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Однак, як встановив суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів, в заяві про вчинення виконавчого напису від 28.10.2019 р. відповідач просив вчинити виконавчий напис саме на кредитному договорі № 0010\\007720-ZP від 20.03.2013 р. (а.с. 71-72). У письмових поясненнях приватного нотаріуса, наявних в матеріалах справи, нотаріус зазначив, що при зверненні із заявою про видачу спірного виконавчого напису відповідач надав йому оригінал кредитного договору № 0010\\007720-ZP від 20.03.2013 р. та засвідчену виписку з особового рахунка позивача №13927568 із зазначенням суми заборгованості за період 29.01.2019 року по 18 жовтня 2019 ноку (а.с. 77). Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Однак, надані третьою особою (нотаріусом) до матеріалів справи ксерокопії кредитного договору та додаткових угоди, які були йому надані відповідачем для вчинення спірного виконавчого напису, не містять відміток про те, що ці документи є дублікатами. Додані нотаріусом до зазначених письмових пояснень документи в тому числі й ксерокопія кредитного договору та (а.с. 73), містять відмітки "копія". Наведеним спростовуються посилання про надання оригіналу. Наведене не підтверджує ні доводів нотаріуса про надання йому банком оригіналів угод, ні обставин того, що відповідач для вчинення виконавчого напису надав нотаріусу саме оригінали кредитного договору. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. На думку позивача надану заяву-договір, не можна вважати кредитним договором, враховуючи, що позивача не було ознайомлено з усіма суттєвими умовами договору. Позивач не ставив особистого підпису під Умовами встановлення кредитної лінії за поточним (картковим) рахунком, що були складовими частинами заяви-договору банківського поточного (карткового) рахунку № 0010\\007720-ZР від 20.03.2013р. та анкети №070000004084 для надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ "УКРСОЦБАНК" від 17.07.2013 р. Крім того, відсутня будь-яка інформація щодо встановлення конкретного кредитного ліміту у вказаних документах. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсним обставинам справи. Відповідно до розділу II даного договору, зазначено, що все інше, що не передбачено цим договором, визначено в Попередній інформації про умови кредитування фізичних осіб та кредитної лінією на картковому рахунку, Умовах відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками та Умовах відкриття та обслуговування банківських вкладних (депозитних) рахунків та Умовах встановлення кредитної лінії за поточними (картковими) рахунками (що є публічною пропозицією (офертою, та розміщенні на сайті Банку www.unicredit.com.ua) і разом з даною заявою (акцептом) (надалі - Умови) складають договір. При цьому позивач звертає увагу на тому, що поставивши свій особистий підпис лише під заявою-договором про відкриття банківського поточного (карткового) рахунку № 0010\\007720- ZР не свідчить про згоду з усіма іншими складовими частинами вказаного Договору, враховуючи відсутність мого підпису на таких документах як, Попередня інформація, Умовами відкриття та здійснення операцій за банківськими поточними (картковими) рахунками, Умовами відкриття та обслуговування банківських вкладних (депозитних) рахунків, Умовами встановлення кредитної лінії за поточними (картковими) рахунками. Суд погоджується із вказаним аргументом позивача, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці складові частини вказаного Договору розумів позивач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-договір. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як вбачається із доданих до пояснення нотаріуса копій документів на момент винесення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса був список згрупованих відправлень №32204 від 23.10.2019, де відображено інформацію про направлення листа позивачу (а.с. 90). Однак оцінюючи вказаний доказ суд не має правових підстав для висновку про те, що позивачу було направлено саме вимогу про сплату боргу. У той же час, як із змісту позовної заяви вбачається, що про існування заборгованості позивач дізнався в січні 2020 року. Крім того нотаріусом не надано до пояснення, разом з копіями інших документів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис, самої вимоги, що викликає обґрунтований сумнів у тому, що на момент винесення спірного виконавчого напису, приватний нотаріус міг об`єктивно пересвідчитись у наявності безспірності вказаної заборгованості, зіставивши суму, яка вказана у письмовій вимозі та у заяві про видачу виконавчого листа. Крім того у матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості для підтвердження поданої виписки по рахунку позивача, що також ставить під сумнів можливість встановлення нотаріусом безспірності заборгованості. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку: опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Отже у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р., оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними, а доказів про вчинення виконавчого напису на оригіналі договору ні відповідачем, ні третьою особою не надано, також в матеріалах справи відсутні докази дійного переходу прав вимоги за договором до відповідача, тобто докази заборгованість перед стягувачем. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції АТ «Укрпошта» від 01 лютого 2020 року позивачем, при зверненні до суду із вказаним позовом було сплачено 840,80 грн. судового збору. Позовні вимоги задоволені повністю, а тому судовий збір потрібно покласти на відповідача.

Outcome: approved