Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить стягнути на його користь з відповідачки [PERSON] суму майнової шкоди в розмірі 5559,92 грн., моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. та судові витрати понесені ним при подачі позову до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.12.2011 року о 16 год. 45 хв. на Ленінградській площі в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля позивача «Ваз», державний реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля «Міцубіші», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким керувала відповідачка [PERSON] При цьому, цивільно-правова відповідальність відповідачки [PERSON] на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди застрахованою не була. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2012 року [PERSON] визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за ст. 124 КУпАП. Внаслідок неправомірних дій відповідачки, позивачу завдано матеріальну шкоду, яка відповідно до звіту з оцінки транспортного засобу № 2013 року експертного товарознавчого дослідження складає 4959,92 грн., крім того позивач вважає, що відповідачкою [PERSON] йому завдано моральної шкоди, оскільки внаслідок удару при дорожньо-транспортній пригоді він отримав травму поясного відділу хребта, що призвело до амбулаторного лікування, грошових витрат на обстеження, лікування в санаторії та до теперішнього часу перебування на обліку в невропатолога, також в нього погіршилися можливості реалізації повсягденних звичок та бажань, порушився звичайний ритм життя та робочі плани, у зв'язку з чим позивач оцінює завдану йому моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн., разом з тим, позивач просить стягнути з відповідачки понесені ним витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 600,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити, додатково пояснив, що саме з вини відповідачки [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, при цьому вона відмовилася надати копію поліса добровільного цивільно-правового страхування транспортного засобу, що позбавило можливість позивача звернутися до страхової компанії та повідомити про страховий випадок. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у письмових запереченнях на позов додатково пояснив, що відповідачка [PERSON] не є належним відповідачем, адже її транспортний засіб був забезпечений страховим полісом, а тому збитки заподіяні при дорожньо-транспортній пригоді мають відшкодовуватися страховою компанією або МТСБУ, крім того, звіт автотоварознавчої експертизи проведений неправомірно, адже не надано доказу того, що орган який проводив оцінку майнової шкоди мав сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, також не належним доказом про сплату автотоварознавчої експертизи являється касовий ордер, крім того зазначив, що позивач жодного разу не звертався до відповідачки з вимогою виплати матеріальної шкоди, саме з цих причин відповідачка не зберегла поліс страхування транспортного засобу, а позивач при цьому, пропустив строк позовної давності, також позивачем не надані докази які підтверджували, що саме при дорожньо-транспортній пригоді позивачу було завдано тілесних ушкоджень. (а.с. 48-55) Представник відповідача Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" - Синельніков М.О. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у письмових запереченнях на позов, додатково пояснив, що відповідач Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" не укладав з [PERSON] договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не отримував від неї страхового платежу, отже відповідач не має підстав здійснення страхового відшкодування за шкоду заподіяну позивачу внаслідок скоєння дорожньо-транспортної події. (а.с. 112-113) Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], представників відповідачів [PERSON], Синельнікова М.О., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21.12.2011 року о 16 год. 45 хв. на Ленінградській площі в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Міцубіші», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Ваз», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] За постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 02.02.2012 року, [PERSON] визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за ст. 124 КУпАП, за порушення п. 10.1, п. 10.4, 2.3 «б» Правил дорожнього руху України. (а.с. 8) Відповідно до частини третьої ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Істотними умовами договору страхування відповідно до ст. 982 Цивільного кодексу України є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Представник відповідачки [PERSON] зазначив, що в [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди був договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладений з ПРАТ «СГ «ТАС», яким застраховано її транспортний засіб «Міцубіші», державний реєстраційний номер [NUMBER], копію якого вона передала позивачу у день дорожньої події, проте на даний час він не зберігся, оскільки пройшло майже два роки, пізніше їй стало відомо, що придбаний поліс Серії АА №3319230 має статус втраченого бланку, а оскільки вона укладала вказаний договір, про що свідчить дублікат квитанції від 20.04.11 року про сплату страхового платежу в розмірі 740,17 грн., вважає в діях страхової компанії є ознаки з підозрами на вчинення злочину. (а.с. 96) Як убачається з матеріалів справи, листом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» від 25.12.2013 року повідомлено про те, що АТ «СГ «ТАС» не укладено з [PERSON] поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо забезпечення транспортного засобу «Mitsubishi», державний реєстраційний номер [NUMBER] та дійсного станом на 21.12.2011 року. Бланк полісу № АА/3319230 був втрачений страховим агентом та страховий платіж по даному полісу на рахунок АТ «СГ «ТАС» не надходив. (а.с. 92) Також за інформацією з єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України бланк поліса Серії АА № 3319230 АТ «СГ «ТАС» втрачено. (а.с. 86-87) Згідно з п. 33.1.4. ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Разом з тим, сторонами по справі не заперечувалося, що ні позивач ні відповідач не зверталися до страхової компанії із заявою про настання страхового випадку. Оскільки стороною відповідача не надано доказів належного укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то відсутні підстави вважати, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди наступив страховий випадок. За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ст. 16 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги до відповідачки [PERSON] з приводу відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, оскільки за постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 02.02.2012 року, яка набрала законної сили, [PERSON] визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що не потребує доказуванню, як це передбачено ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, при цьому останньою не було доведено, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому дані обставини не звільняють відповідачку від обов'язку відшкодувати шкоду. Крім того, суд не бере до уваги твердження представника відповідачки [PERSON], про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, з тих підстав, що він не звертався до відповідачки [PERSON] з вимогами відшкодувати майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди понад два роки, оскільки ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності. У відповідності до положень цього Закону майном, яке може оцінюватися, вважаються об'єкти в матеріальній формі, будівлі та споруди (включаючи їх невід'ємні частини), машини, обладнання, транспортні засоби тощо; паї, цінні папери; нематеріальні активи, в тому числі об'єкти права інтелектуальної власності; цілісні майнові комплекси всіх форм власності. Згідно ст. 9 цього ж Закону, Методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Оцінка майна проводиться на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України № 1074/8395 від 24.11.2003 року. 29.12.2011 року фізична особа-підприємець «[PERSON]», на підставі заяви [PERSON], склав звіт № 2013 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, яким встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ваз», державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження складає 4959,92 грн. (а.с. 11-16) Зі звіту відомо, що спеціаліст [PERSON] діє на підставі сертифіката суб'єкта оціночної діяльності [NUMBER], виданого Фондом державного майна України 28.09.2009 року. Крім того, [PERSON] отримав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів [NUMBER] від 12.08.2009 року, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача Серії [NUMBER] від 18.07.2009 року, посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача Серії [NUMBER] від 01.09.2011 року. (а.с. 25) Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що експертний висновок проведений суб'єктом оціночної діяльності який має всі підстави для його проведення, а тому береться за основу при визначенні суми завданого матеріального збитку власнику автомобіля «Ваз», державний реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 4959,92 грн. В той же час, суд критично відноситься до заперечень сторони відповідача з приводу неправомірності висновків звіту про незалежну оцінку, квитанції з прибуткового касового ордеру про сплату позивачем коштів за проведення автотоварознавчого дослідження, оскільки в межах даного спору встановлена сукупність об'єктивних обставин, що дають підстави вважати про виникнення у позивача права отримати майнову шкоду, доказів того, що суб'єкт оціночної діяльності не мав права на проведення автотоварознавчого дослідження матеріалами справи не підтверджені, крім того, стороною відповідача при розгляді справи не заявлялося клопотання про проведення іншого товарознавчого дослідження, яке б на їх думку, відповідало дійсним матеріальним збиткам завданим автомобілю «Ваз», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Слід зазначити, що аналізуючи наданий суду експертний висновок проведений суб'єктом оціночної діяльності ФОП «[PERSON]» щодо визначення матеріального збитку автомобіля та касовий ордер за проведення автотоварознавчого дослідження, суд аналізує надані докази лише зі сторони викладеної інформації щодо предмета доказування, а саме матеріального збитку завданого та понесеного позивачем. За таких обставин, суд вважає, що позивачем правомірно заявлені вимоги до відповідача [PERSON] з приводу відшкодування суми завданого матеріального збитку внаслідок пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді його автомобіля «Ваз», державний реєстраційний номер [NUMBER] в сумі 4959,92 грн., а також вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму в розмірі 600,00 грн. понесені позивачем за проведення автотоварознавчого дослідження, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 29.12.2011 року. (а.с. 26а) З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про відшкодування на його користь з відповідача [PERSON] майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 4959, 92 грн. та 600,00 грн. витрат за проведення автотоварознавчого дослідження є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз'яснень, що містяться в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з'ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою. Позивач звертаючись з вимогами про стягнення моральної шкоди, зокрема, внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вказав, що йому прийшлося проводити амбулаторне лікування, нести грошові витрати на обстеження, лікуватися в санаторії та перебувати на обліку в невропатолога. На підтвердження свої доводів, позивач надав листок непрацездатності Серії АВІ № 603638, яким [PERSON] звільнено від роботи з 25.01.2012 року до 27.01.2012 року, з 28.01.2012 року до 01.02.2012 року, 02.02.2012 року до 03.02.2012 року, договір укладений [PERSON] з ТОВ «Лікувально-діагностичний центр Міжнародного інституту біологічних систем - Київ» про надання платних медичних послуг від 27.01.2012 року, зворотній талон до путівки № 059012 виданий [PERSON] В той же час, з наданих позивачем доказів, суд не може визначити в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, враховуючи відсутність причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою. З урахуванням характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди та вимог позивача в частині стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та пов'язана з тілесним пошкодженням, розладом нормального життя позивача, нервової напруги та переживань щодо пошкодження автомобіля, в порушенні його права нормально користуватись автомобілем, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в розмірі 1000,00 грн., яка має бути відшкодовано відповідачем [PERSON] на користь позивача. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір враховуючи сплачений ним судовий збір за моральну шкоду, що в загальному розмірі становить 458,80 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial