Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві та Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, просив визнати недійсними результати прилюдних торгів, оформлені протоколом проведення електронних торгів №23595 від 18 грудня 2014 року з реалізації арештованого майна, а саме: квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON]; визнати недійсним акт від 06 січня 2015 року про реалізацію предмету іпотеки, складений старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А., що є предметом позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що 20 травня 2013 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. відкрите виконавче провадження ВП №37945231 про примусове виконання виконавчого листа №2-1926/10 виданого 18 лютого 2011 року Солом'янським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь "ОТП Банк" боргу в сумі 4 388 689,90 грн. В межах процедури виконавчого провадження, державним виконавцем описане нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], та передане в іпотеку ПАТ "ОТП Банк" на підставі Договору іпотеки №PML-012/152/2008 від 29 травня 2008 року, в забезпечення виконання Кредитного договору №ML-012/152/2008 від 29 травня 2008 року, при цьому на виконанні перебував виконавчий лист про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, тому за відсутності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є обов'язковою процедурою, яка передбачена ст.33 та ст. 39 Закону України "Про іпотеку", державний виконавець не мав права звертати стягнення на заставлене майно. В подальшому, за результатами проведення електронних торгів продано квартиру [ADDRESS], де єдиним учасником та переможцем торгів оголошено [PERSON], третя особа по справі. Позивач вважає, що торги були проведені з істотними порушеннями чинного законодавства та їх результати підлягають визнанню недійсними, оскільки у прилюдних торгах брав участь лише один учасник [PERSON], який був оголошений переможцем торгів; ціна, яка була запропонована на торгах, дорівнює стартовій ціні - 1 649 134,00 грн., тому в силу вимог п.7.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року за №68/5, прилюдні торги з реалізації арештованого майна, є такими, що не відбулись, а тому ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України не мало жодних правових підстав визнавати [PERSON] переможцем торгів. Таким чином, відсутність правових підстав для проведення електронних торгів зумовлює вирішення питання про визнання недійними результатів проведення торгів, а отже і документів, виданих за їх результатами: протоколу проведення електронних торгів №23595 від 18 грудня 2014 року з реалізації арештованого майна та акту від 06 січня 2015 року про реалізацію предмету іпотеки, складений старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А., що є предметом позову. Представник відповідача - Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Махова Д.А. в судовому засіданні просила в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які долучено до справи. (а.с.56). Представник відповідача - Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України Штогрин П.А., в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи (а.с.51-54, 101-103), пояснив, що у межах процедури виконавчого провадження на електронних торгах було продано арештоване майно - квартиру [ADDRESS], яка належала боржнику [PERSON] За результатами проведених електронних торгів, організатором торгів ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України складено Протокол проведення електронних торгів №23595 від 18 грудня 2014 року з реалізації арештованого майна, а державною виконавчою службою затверджено Акту від 06 січня 2015 року про реалізацію предмету іпотеки, переможцем торгів оголошено [PERSON] Представник відповідача вважає, що електронні торги проведені з дотриманням норм чинного законодавства, а наведені позивачем підстави для визнання торгів недійсними є не обґрунтованими, оскільки на момент проведення прилюдних торгів не було встановлено обставин, що унеможливлювали проведення процедури реалізації предмету іпотеки, яка проводилась в межах процедури виконавчого провадження. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав, викладених у запереченнях на позов, які долучено до справи (а.с.110-112), пояснив, що дійсно за результатами проведення електронних торгів, які відбулись 18 грудня 2014 року, [PERSON] був оголошений переможцем електронних торгів, придбав квартиру [ADDRESS], повністю сплати вартість квартири - 1 649 134,00 грн., на даний час право власності на даний об'єкт нерухомого майна зареєстровано за [PERSON], тому не вбачає підстав для визнання електронних торгів недійними, які було проведенні з дотриманням вимог чинного законодавства. Уповноважений представник третьої особи - Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" Заєць Є.П., в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позову з підстав, викладених у запереченнях на позов, які долучено до справи (а.с.80-81), пояснив, що ПАТ "ОТП Банк" є стягувачем в процедурі виконавчого провадження, яке відкрите на підставі виконавчого листа №2-1926/10, виданого 18 лютого 2011 року Солом'янським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь "ОТП Банк" боргу в сумі 4 388 689,90 грн. В межах процедури виконавчого провадження, 06 червня 2013 року стягувач ПАТ "ОТП Банк" подав державному виконавцю клопотання про проведення виконавчих дій шляхом реалізації об'єкту нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], боржнику, та передана в іпотеку ПАТ "ОТП Банк" на підставі Договору іпотеки №PML-012/152/2008 від 29 травня 2008 року, в забезпечення виконання Кредитного договору №ML-012/152/2008 від 29 травня 2008 року. На підставі заяви стягувача, державним виконавцем проведено виконавчі дії щодо опису й арешту іпотечного майна, замовлено проведення оцінки вартості нерухомого майна, при цьому висновок спеціаліста оцінювача сторонами виконавчого провадження не оспорювався, арештоване іпотечне майно передано на реалізацію шляхом проведення електронних торгів, які відбулись 18 грудня 2014 року, переможцем торгів визнано [PERSON], який здійснив оплату вартості придбаного нерухомого майна, державним виконавцем кошти від реалізації предмету іпотеки перераховані стягувачу, тому відсутні підстави вважати, що електронні торги з реалізації арештованого майна проведенні з порушенням норм чинного законодавства. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача Махової Д.А., представник відповідача Штогрин П.А., представника третьої особи [PERSON], представника третьої особи Заєць Є.П., дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази та наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав та предмету позову, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Зміст ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судові рішення, які набрали законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає. Судом встановлено, що 20 травня 2013 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. відкрите виконавче провадження ВП №37945231 про примусове виконання виконавчого листа №2-1926/10 виданого 18 лютого 2011 року Солом'янським районним судом міста Києва про стягнення з [PERSON] на користь "ОТП Банк" боргу в сумі 4 388 689,90 грн. (а.с.10) Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України). Так, згідно ч. 5 ст. 52 ЗУ "Про виконавче провадження", боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Порядок звернення стягнення на заставлене майно регулюється положеннями ст.54 Закону України "Про виконавче провадження". Як зазначено у ч.ч.1, 5-8 ст.54 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом. Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". 06 червня 2013 року представник стягувача ПАТ "ОТП Банк" Храновський В.М. подав до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві клопотання про проведення виконавчих дій шляхом реалізації об'єкту нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], та передана в іпотеку ПАТ "ОТП Банк" на підставі Договору іпотеки №PML-012/152/2008 від 29 травня 2008 року, в забезпечення виконання Кредитного договору №ML-012/152/2008 від 29 травня 2008 року.(а.с.64) Згідно з частиною першою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження"). Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку" (частина восьма статті 54 Закону України "Про виконавче провадження"). При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку", за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України "Про іпотеку"). За змістом частини шостої статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. Така правова позиція закріплена у постанові Верховного суду України від 09 квітня 2013 року по справі № 6-13цс14. 18 червня 2013 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. складено Акт опису й арешту майна на підставі якого проведено опис майна, яке належить боржнику [PERSON], а саме: квартири [ADDRESS], копія акту направлена на адресу боржника [PERSON], що підтверджується реєстром відправлення поштової кореспонденції від 25.06.2013 року. (а.с.68-69, 70, 70 зворот) Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Відповідно до ч. 5 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. З правового аналізу зазначеної норми слідує, що звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців. Після збігу цього шестимісячного строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Оцінка нерухомого майна, на яке звернуто стягнення, здійснюється з метою визначення стартової ціни для здійснення подальшої реалізації арештованого нерухомого майна на прилюдних торгах. Враховуючи предмет стягнення, яким є нерухоме майно, проведення оцінки здійснює незалежний суб'єкт оціночної діяльності на замовлення державного виконавця, який після складення акта опису та арешту майна, його вилучення, проведення оцінки й отримання звіту про оцінку майна передає його на реалізацію на прилюдних торгах у порядку і на умовах, визначених законодавством. Отже, оцінка майна є дійсною впродовж шести місяців з моменту її проведення незалежно від строків передання та реалізації майна, на яке звернуто стягнення, на прилюдних торгах. Згідно Висновку з незалежної оцінки майна, який складено оцінювачем ТОВ "Українська експерта група" в особі Антонова В.О., який призначено на підставі постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 16 травня 2014 року, ринкова вартість (початкова ціна майна на прилюдних торгах (аукціоні) нерухомого майна - п'ятикімнатної квартири [ADDRESS], станом 12 червня 2014 року становить 1 649 134,00 грн., копія вищезазначеного висновку направлена на адресу боржника [PERSON], що підтверджується реєстром відправлень поштової кореспонденції від 01.06.2014 року. (а.с. 71, 71 зворот, 72 зворот) 18 грудня 2014 року відбулися електронні торги з реалізації предмету іпотеки - квартири [ADDRESS], оформлені Протоколом №23595 проведення прилюдних торгів від 18 грудня 2014 року, організатором електронних торгів виступило Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, переможцем торгів оголошено [PERSON] (а.с.76) 06 січня 2015 року старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. складено Акт про реалізацію предмету іпотеки - квартири [ADDRESS], переможцем торгів у відповідності до ст.ст.45,46 Закону України "Про іпотеку" оголошено [PERSON], ціна продажу склала 1 649134,00 грн., акт затверджений начальником Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Кантемір В.І. 06 січня 2015 року. (а.с.77) 12 січня 2015 року (вих..№120/4) Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві направив на адресу ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України повідомлення, що кошти в сумі 1 566 677,30 грн. від реалізації лота №19804 (п'ятикімнатна квартира, загальною площею 232,6 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]) надійшли на депозитний рахунок Головного управління юстиції у м. Києві 26.12.2014 та 30.12.2014. 9а.с.78) Відповідно до ст. 48 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхнє права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження (ст.ст. 1, 2, 5, 7, 10, 11, 111, 85 Закону). Разом із тим, аналіз положень Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року й Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і ст. 650 Цивільного кодексу України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір. (п. 5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Згідно розпорядження Кабінету міністрів України від 01 квітня 2014 року №332-р "Про проведення експерименту із запровадженням реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, наказом міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року №656/5 затверджено Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів. (далі по тексту - Тимчасовий порядок). Відповідно до п. 2 розділу ІV Тимчасового порядку для участі в електронних торгах учасник проходить процедуру реєстрації на Веб-сайті, сплачує гарантійний внесок у розмірі 5% від стартової ціни лота на рахунок Організатора, подає заявку на участь в електронних торгах за формою, розміщеною на Веб-сайті, та виконує інші вимоги, визначені цим Порядком. Прийом заявок на участь в електронних торгах починається з моменту розміщення інформаційного повідомлення і закінчується не раніше ніж за три дні до початку проведення електронних торгів. Кінцевий строк подачі заявок на участь в електронних торгах з реалізації предмета іпотеки визначається не раніше ніж за одну годину до початку проведення електронних торгів, при цьому заявник забезпечує сплату гарантійного внеску для участі в цих електронних торгах не пізніше ніж за одну добу до початку проведення електронних торгів ( п.8 розділу IV Тимчасового порядку ). Пунктом 2 розділу V Тимчасового порядку передбачено, що електронні торги розпочинаються у визначений в інформаційному повідомленні про електронні торги день. Електронні торги проводяться протягом одного робочого дня з 9-ї до 18-ї години. Згідно із п. 3 розділу V Тимчасового порядку усі учасники, що були зареєстровані Організатором, мають доступ до ходу електронних торгів. Учасники висувають свої цінові пропозиції по лоту. Цінова пропозиція подається через Веб-сайт електронних торгів з кроком підвищення ставки, зазначеним у повідомленні про електронні торги. Перша цінова пропозиція може бути рівною стартовій ціні лота. Кожна наступна цінова пропозиція має містити ціну, на встановлений Організатором крок вищу за попередню. Моментом подачі цінової пропозиції вважається зафіксований Системою момент відправки учасником цінової пропозиції засобами Системи. У разі коли ціна лота становить від 100 000 грн. і більше, цінова пропозиція повинна бути підписана за допомогою електронного цифрового підпису учасника, що запропонував її. Моментом подачі цінової пропозиції вважається зафіксований Системою момент підпису цінової пропозиції засобами електронного цифрового підпису. Пунктом 5 Розділу V Тимчасового порядку визначено, що переможцем електронних торгів визнається учасник, від якого на момент завершення електронних торгів надійшла найвища цінова пропозиція. Якщо один із учасників запропонував придбати майно за стартовою ціною і пропозицій щодо купівлі майна від інших учасників не надійшло, майно продається за стартовою ціною. Таким чином, електронні торги є видом прилюдних торгів, за яких переможцем стає той учасник, від якого надійшла найвища цінова пропозиція. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Отже, ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. А дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Така правова позиція висловлена у Висновках Верховного Суду України, викладена у рішеннях прийнятих за результати розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, а саме, у постанові ВСУ від 13 лютого 2013 року у справі №6-174цс12. Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України містить положення, згідно з яким за недійсним правочином кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за правочином, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності правочину не встановлені Законом. Це значить, що на правочин, укладений з порушенням закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення. За змістом ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, коли майно було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння або викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння чи вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі. Оскільки добросовісне придбання згідно ст. 388 Цивільного кодексу України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсним правочину, стороною, в якому така особа не є, тобто, з застосуванням правового механізму, встановленого ст. 216 Цивільного кодексу України, незалежно від того, чи відповідає спірний правочин закону. Така правова позиція висловлена у Висновках Верховного Суду України, викладена у рішеннях прийнятих за результати розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, а саме: постанові ВСУ від 07 листопада 2012 року у справі №6-107цс12; від 31 жовтня 201212 у справі №6-66цс12, від 31 жовтня 2012 у справі №6-53цс12, від 03 жовтня 2011 у справі №6-36сц11. Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, позивач [PERSON], як боржник в процедурі виконавчого провадження, не є стороною правочину продажу з прилюдних торгів й не може вимагати визнання недійсним його результату із застосуванням механізму передбаченого ст.215-216 Цивільного кодексу України (у разі їх застосування майно підлягає поверненню саме стороні недійсного правочину, а не власнику - боржнику), тому застосування наслідків недійсності правочину не поширюються на права позивача, захист прав якого можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені ст. 388 Цивільного кодексу України. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не наведено ґрунтовних підстав,які давали б підстави для визнання недійними результатів прилюдних торгів, які оформлені протоколом проведення електронних торгів №23595 від 18 грудня 2014 року, з реалізації арештованого майна, яке належить позивачу, боржнику в процедурі виконавчого провадження, порушень процедури підготовки та проведення електронних торгів, яка визначена Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, судом не встановлено. В свою чергу, позивач [PERSON], будучи обізнаним про проведення державним виконавцем виконавчих дій, пов'язаних з описом та арештом нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, висновком незалежної оцінки арештованого майна, правом оскаржити дії державного виконавця не скористався, крім того, оспорюючи процедуру проведення електронних торгів, позивач посилається на положення Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року за №68/5,яке не регулює відносини, які виникли між сторонами спору, за наявності окремого нормативного акту, який регулює порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів. . В той же час, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Така правова позиція висловлена у Висновках Верховного Суду України, викладена у постанові ВСУ від 24 жовтня 2012 року у справі №6-116цс12. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві, Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, треті особи: Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк", [PERSON] про визнання недійсними результати прилюдних торгів та акту про реалізацію предмету іпотеки, є необґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат, у зв'язку з ухваленням судом рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed