Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернувся з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка Андрія Сергійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з майна. В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що 01 лютого 2018 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу. Договір укладено в простій письмовій формі. Сторонами досягнуто згоди щодо всіх його істотних умов. Відповідно до умов договору позивачем було придбано самоскид ТАТРА 815, 1992 року випуску, Самоскид - С, VIN - [NUMBER]. На виконання договору купівлі-продажу пзивачем було оплачено ТОВ «Перспектива Інвестмент» вартість транспортного засобу. Самоскид був переданий позивачу власником (ТОВ «Перспектива Інвестмент») та перебуває у його фактичному володінні. Однак, звернувшись через деякий час до сервісного центру МВС з метою перереєстрації транспортного засобу, позивач дізнався, що на придбаний ним самоскид ТАТРА 815 приватним виконавцем Куземченко А.С. накладено арешт. У зв`язку із цим позивач фактично позбавлений можливості належним чином розпоряджатися та володіти своєю власністю. Факт належності позивачу автомобіля ТАТРА 815, 1992 року випуску, Самоскид - С, VIN - [NUMBER] на праві власності підтверджується укладеним договором купівлі-продажу. Відповідно до акту приймання-передачі від 01лютого 2018 року спірний автомобіль було передано у володіння позивача. Відповідно до наказу No35/с спірний транспортний засіб мав бути знятий з реєстрації віповідачем-2. Проте відповідні дії ним вчинено не було. Автомобіль ТАТРА 815, 1992 року випуску, Самоскид - С , VIN - [NUMBER] перебуває у належному технічному стані. Номери вузлів та агрегатів не змінювались та відповідають документації, що підтверджується висновком експертного дослідження від 26 жовтня 2018 року. За викладених обставин [PERSON] звернувся до суду з цим позовом і просив його задовольнити, справу розглянути без його участі. Приватний виконавець Куземченко Андрій Сергійович надав заперечення на позовну заяву, в якій вказав, що на виконання наказу No 904/7195/17, виданого 10.08.2018 господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива Інвестмент" на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором, 31.10.2018 ним відкрито виконавче провадження No 57565718, накладено арешт на майно боржника, про що внесені відповідні дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного реєстру рухомого майна. Відповідно до відповіді НАІС ДДАІ від 01.11.2018 накладено обмеження (арешт та/або заборона на відчуження) на транспортні засоби, які належать боржникові ТОВ «Пеоспектива Інвестмент», в тому числі на транспортний засіб ТАТРА815, 1992 року випуску, Самоскид- С . Зазначає, що договір, купівлі-продажу спірного транспортного засобу є фіктивним, адже в матеріалах справи відсутні докази (квитанція, виписка з рахунку, тощо), що позивач сплатив за нього грошову суму на відповідний рахунок продавця. У відповіді на відзив [PERSON] зазначив, що ним було здійснено оплату вартості автомобіля, на підтвердження чого надав копії меморіального ордера NoКП/2320502 від 16.02.2018, платіжного доручення No@2PL843834 від 19 лютого 2018 р., платіжного доручення No11400 від 20 лютого 2018 року. 30.10.2019 року до участі у справі залучено АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. В письмових поясненнях, наданих 11 грудня 2019 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заперечує проти задоволення позову через відсутність належних доказів укладання спірної угоди купівлі-продажу транспортного засобу, посилається на судову практику Верховного Суду. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що на виконання наказу No904/7195/17, виданого 10.08.2018 господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива Інвестмент» на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором, 31.10.2018 ним відкрито виконавче провадження No 57565718, накладено арешт на майно боржника, про що внесені відповідні дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та до Державного реєстру рухомого майна. Відповідно до відповіді НАІС ДДАІ від01.11.2018 накладено обмеження (арешт та/або заборона на відчуження) на транспортні засоби, які належать боржникові ТОВ «Пеоспектива Інвестмент», в тому числі на транспортний засіб ТАТРА815, 1992 року випуску, Самоскид-С . Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, Позивач просить визнати за ним право власності на транспортний засіб ТАТРА 815, 1992 року випуску, Самоскид - С, VIN - [NUMBER]. На підтвердження своїх позовних вимог Позивач надає Договір купівлі-продажу транспортного засобу від 01 лютого 2019 року (без номера). Відповідно до п. 1.1 цього Договору, «За цим договором Продавець зобов`язується передати транспортний засіб у власність Покупцю. а Покупець зобов`язується прийняти у власність транспортний засіб, який має такі характеристики: Марка ТАТРА , модель 815, 1990 року випуску, Бетонозмішувач-С, VIN - TNU285P14LK000110». Отже, предметом наданого позивачем Договору є інший транспортний засіб. Висновок експертного дослідження датований 26.10.2018 року, зі спливом 9 місяців від дати спірної угоди. Акт прийому-передачі транспортного засобу не містить дати такої передачі. Отже, не може розцінюватись як належний доказ такої передачі. Так само, Наказ No35/с ТОВ "ПЕРСПЕКТИВАІНВЕСТМЕНТ" про зняття з обліку транспортного засобу Самоскиду С, марки ТАТРА-815, реєстраційний номер [NUMBER] і укладання договору купівлі-продажу з [PERSON] не містить дати цього наказу. В свою чергу, ані позивач, ані ТОВ "ПЕРСПЕКТИВА ІНВЕСТМЕНТ" не надало доказів вибуття спірного транспортного засобу, зокрема, з балансу товариства (не надано саме документів бухгалтерської звітності). Щодо платіжних документів, то надані документи містять посилання на договір No1 від 01.02.2019, призначення - за оплату товару. Самі документи не містять відміток про проведення платежів, підписів уповноважених осіб банків. Відповідно до статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Крім того, загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації(перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року No 1388 (далі -Порядок), який діяв на час виникнення спірних правовідносин та який визначає певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Пунктом восьмим цього Порядку передбачено, що реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку у порядку і має відповідні документи, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не приймаються до реєстрації транспортні засоби, зібрані (складені) з складових частин серійних транспортних засобів без дотримання вимог Закону України «Про дорожній рух». Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб`єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах. Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ( технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться. Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Без належного укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу він не є укладеним відповідно до закону договором купівлі-продажу, та не породжує юридичного наслідку у формі зміни власника автомобіля. Враховуючи те, що, позивачем не надано договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу, вказаний автомобіль не знято з обліку в уповноваженому органі, те, що він зареєстрований за ТОВ "ПЕРСПЕКТИВА ІНВЕСТМЕНТ", а відтак останнє є його власником, в суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності та зняття арешту не підлягають задоволенню. Такої позиції дотримується Верховний Суд, зокрема, у справах No359/11498/15-ц (постанова від 25квітня 2018 року), No338/261/17 (постанова від 22 липня 2019 року). Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed