Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Франківського районного суду м.Львова з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області, Державного реєстратора Сокільницької сільської Ради Львівського району Львівської області Тузяка Павла Тарасовича про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора, скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та визнання права. Позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві спільної сумісної власності належала квартира, що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] від 29.11.1996 року, виданий виконкомом Львівської міської Ради народних депутатів. Дана квартира перебувала в іпотеці АТ КБ "Приватбанк" на підставі іпотечного договору №LVH9GI0000006827 від 08.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Журомською М.В. за реєстровим №930. Вищевказаною іпотекою квартири забезпечено зобов`язання [PERSON] перед банком з повернення кредитних коштів і нарахованих відсотків за користування ними згідно з умовами укладеного між [PERSON] і банком договору. 06 серпня 2015 року ним отримано повідомлення №30.1.0.0/2-№Z9 від 20.07.2015 року з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту за договором, нарахованих процентів та штрафних санкцій. З отриманням ним вищевказаного повідомлення, на його думку, банк фактично змінив строк виконання зобов`язання з повернення кредиту і сплати відсотків, відтак не має законних підстав нараховувати [PERSON] відсотки за користування кредитними коштами. 09.09.2016 року державним реєстратором сільської ради Тузяком П.Т. прийнято рішення, згідно якого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі вищевказаного іпотечного договору зареєстровано право власності на квартиру за банком. Вважає, що рішення державного реєстратора Тузяка П.Т. підлягає визнанню судом незаконним та скасуванню, оскільки станом на дату його прийняття, згідно рішення державного реєстратора Бігун М.В. від 10.07.2013 року №3809627 було зареєстровано обтяження за номером запису 1585300 від 10.07.2013 року на підставі ухвали Галицького районного суду м.Львова від 14.06.2013 року у кримінальній справі №461/6899/13-к. Окрім цього, на думку позивача, державний реєстратор перед прийняттям рішення не отримав від банку документів, які б підтверджували наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання [PERSON] , як боржником та одним з іпотекодавців та двома іншими іпотекодацями письмової вимоги банку про усунення порушень. Окрім цього зазначає, що під час прийняття рішення від 09.09.2016 року державний реєстратор повинен був проводити державну реєстрацію права власності банку на підставі іпотечного договору №930, а не на підставі іпотечного договору №931, який між ним та банком не укладався. Позивач також в обгрунтування позовних вимог заперечує розрахунок заборгованості, наданий банком державному реєстратору, щодо нарахованих відсотків за користування кредитними коштами після 05 жовтня 2015 року, приховування банком автоматичних списань з його рахунку, незаконності нарахування йому, як військовослужбовцю, пені за невиконання зобов`язань. Окрім цього, у відповіді на відзив позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що банком не надано підтвердження обставин того, що таким було надано державному реєстратору перелік необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності. Окрім цього, зазначає, що обгрунтування його позовних вимог стосуються не відсутності заборгованості за договором, а визначення такої заборгованості у значно більшому розмірі, ніж передбачена договором. Щодо наданої представником відповідача копії додаткової угоди до договору іпотечного кредиту зазначає, що така ним не підписувалась. Від відповідача АТ КБ "Приватбанк" до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого такий не погоджується з позовом та просить відмовити повністю в задоволенні такого. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що станом на сьогоднішній день кредитний договір та іпотечний договір №LVH9GI0000006827 від 08.04.2008 року є дійсними, а тому у разі неспростування презумпції правомірності даних договорів всі права, набуті сторонами правочину за ними, повинні безперешкодно здійснюватись, а створені обов`язки підлягають виконанню. Окрім цього, зазначає, що для прийняття рішення державним реєстратором про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки банком було надано всі необхідні документи, які знаходяться в реєстровій справі. Також, у відзиві зазначається, що позивач не спростував не надав доказів того, що у нього була відсутня заборгованість за кредитним договором №LVH9GI0000006827 від 08.04.2008 року на день прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності за ПАТ КБ "Приватбанк" на квартиру [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив такий задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні такого. Представник Сокільницької сільської ради Львівського району Львівської області та Державний реєстратор Сокільницької сільської Ради Львівського району Львівської області Тузяк Павло Тарасович в судове засідання не з`явились, хоча й були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] був співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] від 29.11.1996 року. Відповідно до договору про іпотечний кредит №LVH9GI0000006827 від 08.04.2008 року АТ КБ "Приватбанк" зобов`язався надати [PERSON] грошові кошти в сумі 378750,00 грн., а [PERSON] зобов`язався належним чином використати та повернути кредит в цій сумі, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00 % річних та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Виконання позичальником зобов`язань за цим договором забезпечується іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , визначеного в іпотечному договорі. Відповідно до додаткової угоди №1 від 17.05.2012 року до договору про іпотечний кредит №LVH9GI0000006827 від 08.04.2008 року суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання додаткової угоди зменшено на 7475,92 грн., а саме: відсотки у розмірі 0 грн., комісія у розмірі 0 грн., пеня у розмірі 7475,92 грн. Як вбачається з іпотечного договору №LVH9GI0000006827 від 08.04.2008 року, іпотекодавці [PERSON] , а також [PERSON] та [PERSON] з метою забезпечення належного виконання зобов`язання позичальника АТ КБ "Приватбанк" передали в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно з повідомленням АТ КБ "Приватбанк" №30.1.0.0/2-NZ9 від 20.07.2015 таке було надіслано позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] та повідомлено щодо наявності у [PERSON] простроченої заборгованості в розмірі 429228,82 грн. Як вбачається з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно інформаційної довідки №102712854 від 06.11.2017 року, власником квартири за адресою: [ADDRESS] є ПАТ КБ "Приватбанк" на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31322534 від 09.09.2016 року, прийнятого державним реєстратором Годовицько-Басівської сільської ради, Пустомитівського району, Львівської області Тузяком П.Т. Підставою виникнення права власності є іпотечний договір №931, виданий 08.04.2008 року. Окрім цього, з вищевказаних відомостей вбачається, що ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 14.06.2013 зареєстровано обтяження на вищевказану квартиру шляхом накладення арешту на таку. Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав зокрема є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р., зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено у законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Велика Палата Верховного Суду у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) дійшла висновку про те, що спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Положеннями ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова, установа зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку". Статтею 19 Конституції України передбачено обов`язок органів державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Положення ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію» встановлює, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно з ч. 7 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Частиною 1 ст. 22 ЗУ «Про державну реєстрацію», визначено, що документи, які подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 61 постанови КМУ №1127 від 25 грудня 2015 року в редакції, яка діяла на момент вчинення державної реєстрації для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Пунктом 12 вищевказаної постанови передбачено, що державний реєстратор здійснює розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 13.02.2020 року витребувано у Львівської міської ради належним чином засвідчену копію реєстраційної справи, сформованої державним реєстратором Тузяком П.Т., у якій цим державним реєстратором прийняте рішення від 09.09.2016 року, на підставі якого внесено у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно запис від 09 вересня 2016 року за номером 16317299 про реєстрації за банком права власності на квартиру. На виконання вимог вищевказаної ухвали Львівською міською радою на адресу суду скеровано копії документів реєстраційної справи №1022716846101, а саме копію іпотечного договору №LVH9GI0000006827 від 08.04.2008 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №31322534 від 09.09.2016 року. Окрім цього, ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 25.05.2020 року витребувано у Годовицько - Басівської сільської Ради Пустомитівського району Львівської області в паперовій формі, реєстраційної справи №1022716846101. Вищевказана ухвала Годовицько-Басівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області виконана не була, відтак ухвалами Франківського районного суду м.Львова від 17.06.2020 року та 14.07.2020 року вирішено повторно направити копію ухвали Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2020 року про витребування реєстраційної справи №1022716846101 в паперовій формі у Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та попереджено щодо наслідків невиконання відповідно до п.1 ч.1\~ст. 148 ЦПК України. Незважаючи на неодноразові скерування ухвали Франківського районного суду м.Львова від 25 травня 2020 року про витребування у Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області реєстраційної справи №1022716846101 в паперовій формі, а також застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу на Годовицько-Басівську сільську раду, вищевказана ухвала такою виконана не була, матеріали реєстраційної справи суду не надано. Окрім цього, відповідачем АТ КБ «Приватбанк» до матеріалів справи таким не долучено належних доказів на підтвердження того, що такі документи державному реєстратору дійсно надавались. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги Порядку щодо надання державному реєстратору документів, необхідних для здійснення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки не дотримані. Окрім цього, ухвали Франківського районного суду м.Львова про витребування таких документів виконані не в повному обсязі, відтак встановити на підставі яких саме документів державний реєстратор виніс рішення щодо державної реєстрації права власності на квартиру суду не видалось за можливе. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, вважає, що рішення про реєстрацію права власності за АТ КБ "Приватбанк", винесене державним реєстратором із порушенням вимог Закону України «Про іпотеку» та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому вимоги позивача щодо скасування рішення державного реєстратора Сокільницької сільської Ради Львівського району Львівської області Тузяка Павла Тарасовича №31322534 від 09.09.2016 року та запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 16317299 від 09.09.2016 року щодо державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги позивача про визнання за ним права не сплачувати проценти за договором про іпотечний кредит №LVH9GI0000006827 від 08.04.2008 року після спливу шістдесяти календарних днів з дня одержання ним від ПАТ КБ "Приватбанк" повідомлення з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту за цим договором, нарахованих процентів та штрафних санкцій суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Згідно з статтею 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відтак, в силу вимог ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод визначаються виключно законами України. Разом з тим, як вбачається з позовної вимоги, такі права, свободи чи законні інтереси позивача не є такими, що порушені, невизнані або оспорювані, відтак в задоволенні такої позовної вимоги слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: partial