Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Преджставник заявника звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності померлій матері [PERSON] правовстановлюючих документів, а саме: державного акту серії ЯА № 132490 та серії ЯА №117244 виданих на ім'я [PERSON] 09 вересня 2008 року на підставі розпорядження голови Овруцької райдержадміністрації від 01 жовтня 2004 року за № 285 на земельні ділянки площею 0,1573 га та 1,3413 га для ведення товарного сільськогосподарського товариства, розташованих на території Шоломківської сільської ради Овруцького району, які зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010821700101 та №010821700100. Представник заявника просить справу розглядати без їх участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Заінтересована особа надіслала клопотання про розгляд справи без участі свого представника. Щодо задоволення заяви не заперечують. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до наступних висновків. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.2) вбачається, що [PERSON] померла [INFO] та судом встановлено, що по батькові померлої зазначено "[PERSON]". Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема: державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯА № 132490 та серії ЯА №117244 (а.с. 4-5). Із державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯА № 132490 та серії ЯА №117244 вбачається, що вони видані на ім'я "[PERSON]". Листом № 3786 від 10.07.2014 року відділом Держземагентства в Овруцькому районі Житомирської області відмовлено [PERSON] щодо внесення виправлень до державних актів на право власності на земельні ділянки оскільки інструкції, які б регулювали питання по внесенню виправлень до державних актів втратили чинність. Крім того, із внесенням змін до норм земельного законодавства з 1 січня 2013 року ні у відділі Держземагентства в Овруцькому районі, ні в будь-яких інших установ немає повноважень по видачі державних актів на право власності на земельні ділянки, вони не виготовляються, ніким не видаються і не реєструються. (а.с.6). Заявник в установлений законом строк прийняв спадщину, так як подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.07.2014 року №1277-02-31, однак нотаріально спадщину він оформити не може по тій причині, що не встановлений факт належності державних актів померлій. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). У відповідності до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Таким чином, зважаючи на викладене [PERSON] - є належним заявником по даній справі. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність правдивості фактів викладених у заяві. Дослідивши докази, що є у справі суд вважає встановленим той факт, що дійсно державні акти на право власності на земельні ділянки ЯА № 132490 та серії ЯА №117244, які видані на ім'я "[PERSON]" належать [PERSON], а відмінність у написанні побатькові зумовлена орфографічною помилкою допущеною особою, що видавала державні акти. Із ч.2 ст.256 ЦПК України видно, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оцінюючи усі докази, що є у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви і має підстави для задоволення вимог, оскільки встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення для реалізації його права власності.

Outcome: approved