Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

[PERSON]О, звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 27 серпня 2014 року померла його мати [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-КИ №587383 від 28.08.2014 р., видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області), яка на день смерті була зареєстрована та проживала разом з чоловіком [PERSON] (довідка Могилівської сільської ради Царичанського району від 25.03.2015 року №406). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 3,000 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яка належала померлому спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП за №067126 від 23.04.2003 року. За життя 28 січня 1999 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося заповіла йому. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №06. Після смерті [PERSON], крім нього, спадкоємцями за законом першої черги є також його батько [PERSON] та сестра [PERSON], які відмовилися від своєї частки в спадщині у встановленому законом порядку. Звернувшись в установлений законом строк до нотаріуса із завою про отримання свідоцтва про право на спадщину, листом від 24 березня 2015 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ДП №067126 від 23.04.2003 року власника вказано як "Дружко Ольга Григоріївна", а відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КИ №587383 від 28.08.2014 року [PERSON]. В звязку з вищевикладеним та посилаючись на норми ст.ст.1223, 1268 ЦК України, прохає суд встановити факт належності Державного акту на право приватної власності на землю померлому спадкодавцю [PERSON]; визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормами ч. 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у судовому засіданні відповідно до норм ч. 1 ст. 61 ЦПК України встановлено наступне. 27 серпня 2014 року померла мати позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-КИ №587383 від 28.08.2014 р., видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області), яка на день смерті була зареєстрована та проживала разом з чоловіком [PERSON] (довідка Могилівської сільської ради Царичанського району від 25.03.2015 року №406). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 3,000 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, яка належала померлому спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП за №067126 від 23.04.2003 року (а.с.9). За життя 28 січня 1999 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося заповіла позивачу. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №06 (а.с.4). Після смерті [PERSON], крім позивача, спадкоємцями за законом першої черги є також його батько [PERSON] та сестра [PERSON] (відповідачі в даній справі), які відмовилися від своєї частки в спадщині шляхом подачі заяви до нотаріуса. В установлений законом шестимісячний строк позивач звернувся до нотаріуса із завою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте листом від 24 березня 2015 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ДП №067126 від 23.04.2003 року власника вказано як "Дружко Ольга Григоріївна", а відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КИ №587383 від 28.08.2014 року [PERSON] (а.с.11). Відповідно до вимог ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Оскільки позивач в даній справі являється єдиним спадкоємцем за заповітом після матері [PERSON], фактично прийняв спадкове майно, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку в спадщині не має, то за викладених обставин, на думку суду, маються всі законні підстави для задоволення позову в частині визнання права власності за позивачем на вище вказане спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. У судовому засіданні, встановлено, що дійсно Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ДП №067126 від 23.04.2003 року виданий на ім'я "Дружко Ольга Григоріївна" належить померлому спадкодавцю [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії VІІ-УР №0422331 від 28.12.1965 р.; копією свідоцтва про народження відповідача [PERSON] серії ІІІ-ЯР №256980 від 18.03.1959 р. Відповідачами заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, за викладених обставин, суд приходить до висновку про те, що маються законні підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved