Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. З 18 березня 2011 року по 01 жовтня 2013 року він працював в КП „Міські автомобільні дороги" Нікопольської міської ради на посаді головного інженера. 01.10.2013 року він звільнився з вищезгаданого підприємства за згодою сторін. На час звільнення з підприємства, власник підприємства не провів з ним повного розрахунку по заробітній платі. Так, відповідно до довідки № 644 від 30.09.13 року, виданої КП „Міські автомобільні дороги" Нікопольської міської ради, на підприємстві існує заборгованість із заробітної плати і на момент його звільнення заборгованість перед ним складає 18 267,50 грн. Враховуючи те, що в добровільному порядку відповідач не мав наміру виплачувати йому заборгованість по заробітній платі, ним було подано до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області заяву про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по заробітній платі. 28.01.2014 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено судовий наказ, відповідно до якого з КП „Міські автомобільні дороги" Нікопольської міської ради було стягнено на його користь нараховану, але не виплачену суму заробітної плати в розмірі 18 267,50 грн. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.02.2014 року вищезгаданий судовий наказ було скасовано на підставі заяви в.о. директора КП „Міськавтодор" від 07.02.2014 року, в який зазначено, що підприємство не має перед ним заборгованості по заробітній платі. Враховуючи вищевикладені обставини, він вимушений звернутись до суду з даним позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі в примусовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться, в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи положення ч.1 ст.117 КЗпП України, вважає, що з відповідача підлягає стягненню середній заробіток й за час затримки розрахунку. Відповідно до довідки № 645 від 30.09.13 року, виданої КП „Міські автомобільні дороги" Нікопольської міської ради, його середньоденна заробітна плата становить 216,15 грн. Кількість днів затримки розрахунку з 01.10.2013 року по 17.03.2014 року складає 119 днів. Таким чином, загальна сума заборгованості складає: 216,15 грн. х 119 днів = 25 721,85 грн. Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Спричинена йому моральна шкода полягає у наступному. В зв'язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні він пережив стрес, душевні страждання, які були пов'язані з матеріальними труднощами, вимушений був витрачати додаткові зусилля для організації свого життя. Так, в нього виникали сварки з близькими, він вимушений був звертатись до сторонніх людей за фінансовою допомогою, що також принижувало його гідність. Оскільки затримка у розрахунку виникла з вини відповідача, вважає, що й моральну шкоду необхідно стягнути саме з відповідача. Моральну шкоду оцінює у 10 000 грн. За таких обставин звернувся до суду і просить стягнути з Комунального підприємства „Міські автомобільні дороги" Нікопольської міської ради на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 18 267, 50 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 25 721,85 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а всього 53 989,35 (п'ятдесят три тисячі дев'ятсот вісімдесят дев'ять) грн. 35 коп. Судові витрати по справі покласти на відповідача. В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи по суті був повідомлений належним чином судовою повісткою з поштовим повідомленням, які отримав особисто. Про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Справа слухалась у відсутність відповідача, відповідно до вимог ст.169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України, на установу покладається обов'язок виплатити всі належні працівнику суми в день звільнення. Статтею 117 Кодексу законів про працю України встановлено відповідальність за порушення вимог ст.116 КЗпП України, яка передбачає виплату працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13, „...Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку...". Відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13, „...При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії...". Як встановлено в судовому засіданні, з18 березня 2011 року по 01 жовтня 2013 року позивач працював в КП „Міські автомобільні дороги" Нікопольської міської ради на посаді головного інженера (а.с.14). 01.10.2013 року позивач звільнився з вищезгаданого підприємства. На час звільнення з підприємства, власник підприємства не провів з позивачем повного розрахунку по заробітній платі. Відповідно до довідки № 644 від 30.09.13 року, виданої КП „Міські автомобільні дороги" Нікопольської міської ради, на підприємстві існує заборгованість із заробітної плати і на момент звільнення позивача заборгованість перед ним складає 18 267,50 грн. (а.с.8). Дану суму заборгованості суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, враховуючи той факт, що до цих пір заборгованість позивачу відповідачем не була погашена навіть частково, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню й середній заробіток за час затримки розрахунку. Відповідно до довідки № 645 від 30.09.13 року, виданої КП „Міські автомобільні дороги" Нікопольської міської ради, середньоденна заробітна плата позивача становить 216,15 грн. (а.с.7). Кількість днів затримки розрахунку з 01.10.2013 року по 03.07.2014 року складає 227 днів. Таким чином, загальна сума заборгованості складає: 216,15 грн. х 227 днів = 49 066, 05 грн. Крім того, суд вважає законними вимоги позивача й про стягнення з відповідача моральної шкоди. Однак, зважаючи на глибину моральних страждань,

Outcome: partial