Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди. Свою заяву мотивувала тим, що користується земельною ділянкою в урочищі "Обіч" на території Верхньоворітської сільської ради, яка їй належить відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЗК №031234. У травні 2014 року відповідач по справі [PERSON] на даній земельній ділянці розкидав грунт, чим пошкодив рослинний покрив, що заважає позивачу нормально користуватися земельною ділянкою. 12.05.2014 року комісією Верхньоворітської сільської ради складено акт, яким встановлено нанесення позивачу шкоди. На зауваження позивача [PERSON] погрожував фізичною розправою, внаслідок чого у [PERSON] та її чоловіка підвищився артеріальний тиск, у позивачки боліло серце і вона змушина була приймати заспокійливі ліки. Внаслідок незаконних дій відповідача [PERSON] позивачка перебуває під постійним страхом за майно та здоров'я свого чоловіка, створеною загрозою їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у 2000 грн. Просить суд зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в суді позовні вимоги не визнав та пояснив, що ніяких перешкод позивачці в користуванні земельною ділянкою не чинить та протиправних дій не вчиняє, просив відмовити у задоволенні позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. Свідок [PERSON] - сільський голова Верхньворітської сільської ради в суді підтвердив, що він був присутній під час складання акту від 12.05.2014 року за зверненням [PERSON], комісією встановлено нанесення шкоди, шляхом накидання грунту на трав'яний покрив на земельній ділянці, розташованій в с. Верхні Ворота урочище "Обіч", що використовується [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язано [PERSON] у триденний термін звільнити вищезгадану земельну ділянку від накиданого грунту. У розмові з [PERSON] той пояснив, що він тільки відкидав грунт від своєї огорожі, який був нагорнутий із земельної ділянки [PERSON] Аналогічні покази дала свідок [PERSON] - землевпорядник Верхньоворітської сільської ради Воловецького району. Допитаний в якості свідка дільничий інспектор міліції [PERSON] підтвердив, що в [PERSON] та [PERSON] існують давні неприязні стосунки. З приводу накиданого грунту на земельну ділянку [PERSON], [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 186 КУпАП України на адмінкомісії, - йому оголошено попередження. Свідок [PERSON], який проживає по сусідству із сторонами в суді пояснив, що фактично між [PERSON] та [PERSON] вже давно існують неприязні відносини. Він постійно звертається як до [PERSON], так і до [PERSON] про те, щоб вони жили в нормальних добросусідських стосунках і не призводили до нікчемних сварок. Заслухавши та обміркувавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази та належно їх оцінивши, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Заподіяння моральної шкоди не знайшло свого підтвердження У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки, що розташована в урочищі "Обіч" на території с. Верхні Ворота Верхньоворітської сільської ради, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ЗК №031234, яку позивач використовує для ведення сільського господарства. Згідно з правилами ст. 125 ЗК України право власності та постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Як вбачається акту розгляду звернення [PERSON] від 12.05.2014 року складеного комісією, якою встановлено нанесення шкоди, шляхом накидання грунту на трав'яний покрив на земельній ділянці, розташованій в с. Верхні Ворота урочище "Обіч", що використовується [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язано [PERSON] у триденний термін звільнити вищезгадану земельну ділянку від накиданого грунту. За ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до вимог ст.78 Земельному кодексу України право власності на земельну ділянку є непорушним. Частиною 2 ст. 90 Земельного кодексу України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. З огляду на вищевикладене, суд вважає позов [PERSON]. таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачка є власником земельної ділянки на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, та відповідно до вимог ч.2 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю. Давши належну оцінку показам сторін, свідкам, з урахуванням норм ст. 23 ЦК України щодо визначення моральної шкоди, підстав для її відшкодування суд не знаходить. При цьому, суд враховує поведінку як позивача [PERSON], так і відповідача [PERSON] у розв'язанні конфліктної ситуації, що склалася між ними та призвела до даного спору. Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування відшкодування моральної шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди. Позивачкою [PERSON] не доведено факт заподіяння їй моральної шкоди, а тому її позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача сплачений позивачем судовий збір пропорційно до частини задоволених позовних вимог, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 121,80 грн.

Outcome: partial