Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

У жовтні 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому з урахуванням уточнень просив: 1. Визнати недостовірною інформацію відносно [PERSON], поширену [PERSON] у розповсюдженій у листівці-інформаційному виданні до невизначеного кола осіб, а саме: «... У 216-му виборчому окрузі - [PERSON], якого за сумнівні зв'язки з родиною [PERSON] в народі влучно охрестили «золотим батоном». Сьогодні за вкрадені у народу кошти він збирається купити собі депутатський мандат....». 2. Зобов'язати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом опублікування та розповсюдження від імені [PERSON] аналогічного за формою та стилістичним оформленням листівки-інформаційного видання накладом 10 000 екземплярів до всіх виборців 216-го виборчого округу з позачергових виборів до Верховної Ради України 2014 року, із зазначенням у ньому такого тексту: «[PERSON] є законослухняним громадянином та справжнім патріотом України, який бере безпосередню участь у матеріальному забезпеченні українських військовослужбовців для забезпечення територіальної цілісності та незалежності нашої Держави. [PERSON] є сумлінним платником податків та відомим у Дарницькому та Дніпровському районах міста Києва меценатом. У зв'язку з вищевикладеним я, [PERSON], спростовую розповсюджену мною завідомо недостовірну інформацію щодо [PERSON],зокрема його зв'язків з сім'єю [PERSON] та участі у незаконній діяльності щодо підкупу виборців і вчиненні інших злочинів та правопорушень, а також спростовую недостовірну інформацію про образливі прізвиська [PERSON]». 3. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму моральної шкоди на загальну суму 120 000 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у вересні 2014 р. [PERSON], народний депутат України Верховної Ради України VII скликання, у листівці-інформаційному виданні «[PERSON] Ми здолаємо ВСЕ», яка поширювалася у Дарницькому та Дніпровському районах м. Києва, розповсюджувала наступну неправдиву інформацію: «... У 216-му виборчому окрузі - [PERSON], якого за сумнівні зв'язки з родиною [PERSON] в народі влучно охрестили «золотим батоном». Сьогодні за вкрадені у народу кошти він збирається купити собі депутатський мандат…». Зазначає, що замовником вищевказаного видання є [PERSON], який є довіреною особою [PERSON], а тому вважає, що спірна інформація розповсюджена з відома та за дорученням відповідача. Вказує, що загальний зміст публікації має однозначну спрямованість - дискредитувати його особисто, посіяти негатив та зневіру у його партнерів, колег, виборців. Також зазначає, що вищевказана інформація порушує його особисті немайнові права, що виражається у негативному упередженому ставленні до нього з боку осіб, які отримали листівку-інформаційне видання «[PERSON] Ми здолаємо ВСЕ», в якій розміщене звернення [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце судового засідання була належним чином повідомлена, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що у вересні 2014 року в Дарницькому та Дніпровському районах м. Києва відповідач через листівці - інформаційне видання «[PERSON] Ми здолаємо ВСЕ» розповсюджувала таку інформацію: «... У 216-му виборчому окрузі - [PERSON], якого за сумнівні зв'язки з родиною [PERSON] в народі влучно охрестили «золотим батоном». Сьогодні за вкрадені у народу кошти він збирається купити собі депутатський мандат…» Стаття 34 Конституції України проголошує, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.03.2005 р. у справі "Українська прес-група проти України" зазначено: У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки, як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конституції. Однак навіть якщо висловлення є оціночними судженнями, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підгрунтя. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до постанови Пленуму Верхоного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 р. № 1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Так, відповідно до положення ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо), і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до положення ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. У судовому засіданні було досліджено вищезазначену листівку - інформаційне видання, яке містить інформацію, що є предметом позову. Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Враховуючи це, суд дійшов до висновку, що інформація, яка розміщена в згаданій листівці - інформаційному виданні, є оціночними судженнями, оскільки не містить фактичних даних, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема словосполучень «золотим батоном», «купити собі депутатський мандат». Інформація, що є предметом судового розгляду, є фактично суб'єктивною думкою, переконанням відповідача [PERSON] щодо критики позивача [PERSON] Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, оскільки їх не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки інформація, що є предметом судового захисту, є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, оскільки їх не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності як фактичні дані. Разом із тим, слід зазначити, що позивач [PERSON] є публічною особою, політиком, Народним депутатом України, відіграє певну роль у суспільному житті держави та її громадян. Суд приходить до висновку, в даному випадку потрібно враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 р. на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. За ст. 56 Конституції України, передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Зі змісту ст. ст. 10, 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При вирішенні даного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак позивач [PERSON] не довів факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не довів суду за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні. У зв'язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] про спростування неправдивих відомостей, суд відмовляє в позові про відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed