Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

18.12.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2002 року. 18.05.2012 року шлюб між ними було розірвано за рішенням суду. У період шлюбного життя - [INFO] року у них народилася донька [PERSON], батьком якої є відповідач. Під час шлюбу вона з відповідачем та їхньою спільною дитиною мешкали у м.Луганськ. Після розірвання шлюбу вона переїхала до батьків у м.Красноград Харківської області, де на даний час зареєстрована. Пізніше нею за власні кошти була придбана квартира у м. Харків, де на даний час вона з донькою мешкає. Донька знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Батько дитини починаючи з червня 2012 року (після розлучення) проживає окремо в іншому місті (м.Луганськ, зона проведення АТО) та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки не цікавиться за які кошти виховується дитина. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Додатково донька займається в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях, відвідує заняття з іноземних мов. Ці заняття потрібні донці для всебічного розвитку, вона відвідує кожний гурток з задоволенням. Для розвитку дитини вона прикладає всі зусилля та можливості. Відповідач не проявляє заінтересованості в подальшій долі дитини, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для утворення нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Крім того, вона постійно стикаються зі всілякими перепонами, у зв'язку з відсутністю батька у житті дитини. Вона не може без згоди батька, про місцеперебування якого на даний час їй нічого не відомо, ані офіційно зареєструвати дитину за адресою проживання; має фінансову можливість відвідувати оздоровчі розважаючи заклади за межами країни, але без згоди батька не може здійснити перетин кордону України; при зверненні у будь-який медичний заклад за медичною допомогою знову ж таки потрібна згода батьки на проведення медичних процедур або обстежень та інше. На підставі викладеного, вона вимушена була звернутися з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання, повідомлена належним чином, на що надала заяву в якій просила справу розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягала, не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі (а.с113). Відповідач [PERSON] в судові засідання призначені на 26.04.2018 року та 10.05.2018 року не з'являвся, про час і місце судового засідання повідомлявся - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Марківського районного суду в розділі "Справи Кам'янобрідського районного суду м.Луганська", оскільки відповідач зареєстрований на тимчасовоокупованій території куди підприємством поштового зв'язку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції. Клопотань чи заперечень суду не надано(а.с.96,108). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Департаменту служби у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, просив справу розглядати без участі представника (а.с.110). Також надано суду Висновок №216 від 05.04.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки останній тривалий час не приймає будь-якої участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям та здоров'ям, не допомагає фінансово. Позовні вимоги підтримав, прохав суд позов задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. 10.05.2018 року згідно ст.281 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до протоколу судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані докази, суд дійшов таких висновків. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтями 3,18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ст.51 Конституції України, є одним з головних конституційних обов'язків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст. 164 СК України, в тому числі у зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 даної норми). Як роз'яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В пункті 18 згаданої постанови також роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Із системного аналізу викладених правових норм слідує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в обґрунтування позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки посилалась на те, що останній ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню доньки, взагалі з нею не спілкується, не цікавиться її життям, не відвідує доньку, не піклується про фізичний і духовний розвиток, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а вихованням дитини займається виключно вона. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні суд встановив, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 07.09.2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кам'янобрідського районного управління юстиції м.Луганська, актовий запис №142. Рішенням Кам'янобрідського районного суду м.Луганська від 18.05.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кам'янобрідського районного управління юстиції м.Луганська 26.04.2004 року (а.с.9 зворотна сторона). Згідно Акту обстеження від 06.12.2017 року, фактично позивач [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом зі своєю неповнолітньою донькою [PERSON],[INFO](а.с.14). Батько дитини участі в її вихованні не приймає. Відповідно Довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої Начальником дільниці №38 КП «ЖИЛКОСЕРВІС» Караван І.А. №2344 від 05.12.2017 року, [PERSON] проживає у [ADDRESS]. Квартира складається з 2 кімнат жилою площею 28.00/44.40 на 1 поверсі 5 поверхового будинку. Особовий рахунок відкритий на [PERSON]. Квартира приватизована (а.с.12). Відповідно Договору купівлі - продажу від 13.11.2012 року, що був зареєстрований в реєстрі за №9899 (а.с.5) та Витягу з Державного реєстру правочинів №12114986 від 13.11.2012 року (а.с.6) [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу №9899 від 13.11.2012 року придбала у приватну власність квартиру, що розташована у [ADDRESS]. Частка власності 1/1. Відповідно Довідки Харківського ліцею №141 Харківської міської ради від 06.12.2017 року №859 (а.с.9), [PERSON] дійсно навчається в 8-А класі Харківського ліцею №141 Харківської міської ради Харківської області. Батько дитини не цікавиться успіхами доньки, не відвідує батьківські збори, не бере участі в громадському житті класу. Вихованням займається мати [PERSON]. Згідно ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно Висновку органу опіки та піклування Управління у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради №216 від 05.04.2018 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], останній вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], оскільки це в повній мірі відповідатиме інтересам дитини. (а.с.99-100). Відповідач, в свою чергу, відзиву на позовну заяву до суду не надав, жодних заяв та клопотань за час розгляду справи від нього не надходило. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], покладених на нього ст.150 Сімейного кодексу України і як наслідок, необхідність застосування до нього на підставі п.2 ч. 1 ст. 164 СК України крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.5 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно з п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви був сплачений судовий збір згідно квитанції від 11.12.2017 року (а.с.1) в сумі 640,00 гривень, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved