Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

20 лютого 2018 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. На обґрунтовання заявлених позовних вимог позивачка [PERSON] зазначає про те, що 24 червня 2016 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як зазначено у позові, спільне життя з відповідачем не склалося, та з липня 2017 року вони не підтримують шлюбних відносин, однією сімєю не проживають, спільного господарства не ведуть. Вона вимушена була переїхати до своїх батьків, адже була вагітна. Тривалий час відповідач не піклується про родину, він самоусунувся від обовязку утримувати дитину, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, у звязку з чим вона опинилася в скрутному матеріальному становищі. На даний час вона не змозі працювати, оскільки доглядає маленького сина, піклується домашнім господарством, крім того, вона є інвалідом з дитинства 3 групи. Тому вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частину усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення сином повноліття; а також стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця та до досягнення сином [PERSON], [INFO], трирічного віку. Ухвалою Василівського районного суду запорізької області від 28 лютого 2018 року відкрито провадження по даній справі. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві (а.с.18). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, заявлені [PERSON] позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини його доходів та коштів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини визнає у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує (а.с.17). Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 24.06.2016 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області,що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.4). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого батьком записаний [PERSON], відповідач у справі (а.с.5), що відповідачем не оспорюється. Як вбачається з посвідчення серії ААГ № 046229, виданого Управління соціального захисту населення Василівської РДА Запорізької області, позивачка [PERSON] є інвалідом з дитинства III групи, та її призначено державну соціальну допомогу дітям-інвалідам з 01.12.2017 року по 30.11.2019 року в сумі 1452 гривень, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 6). На теперішній час між сторонами домовленості щодо утримання дитини не досягнуто, тому позивачка [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Відповідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч.3 ст.70 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" стягнення не повинне перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", пункт 15 передбачає, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками домовленості про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно вимог ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою мешкає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, визначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників, їхніх представників. З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, крім того, позовній вимоги відповідачем [PERSON] визнані у повному обсязі, тому відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, та враховуючи матеріальне та сімейне становище відповідача, який є фізично здоровою та працездатною особою, на теперішній час офіційно працевлаштований у РФ «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» та інших утриманців, крім малолітніх сина [PERSON] немає, хронічними хворобами не страждає, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не знаходиться, інвалідом не являється, на утриманні непрацездатних батьків немає, на користь інших осіб аліменти не сплачує, оскільки жодних належних документів на спростування вищевикладених у позові обставин суду не надано та сторонами в суді не доведено, тому суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеній позивачкою [PERSON] частці (1/4 частина) від доходів (заробітку) відповідача щомісячно, до досягнення сином [PERSON] повноліття та на утримання дружини [PERSON] (1/6 частину) доходів (заробітку) відповідача щомісячно, до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. Та враховуючи ті обставини, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання малолітнього сина [PERSON] сторони не дійшли, угоди про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивачка опинилася у скрутному матеріальному становищі та самостійно матеріально утримувати малолітнього сина та забезпечувати йому належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому суд вважає за необхідне заявлений позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду, тобто з 20 лютого 2018 року та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 20 лютого 2018 року та до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, тобто до 12 січня 2021 року. Крім того, відповідно до положень 141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за предявлення до суду позову майнового характеру, розмір якого з 01.01.2018 року становить 704,80 грн., оскільки позивачка [PERSON] по даній категорії справ про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved