Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

30 вересня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач, ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося в суд з позовом до[PERSON] (далі відповідач, [PERSON]Г.) про стягнення заборгованості у розмірі 19 837,77 грн за кредитним договором№б/н від 28 травня 2010 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 28 травня 2010 року[PERSON] отримав кредит у розмірі 10\~000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] належним чином не виконав взяті на себе зобовязання за договором. Станом на 11.08.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 19 837,77 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 10 642,43 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 7 381,08 грн., заборгованість за пенею та комісією 393,41 грн., а також штраф відповідно до п.2.1.1.6.7 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн (фіксована частина) та 920,85 грн (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 19 837,77 грн. за кредитним договором № б/н від 28 травня 2010 року та понесені судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив (а.с.41). Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином поштою. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 28 травня 2010 року[PERSON] отримав кредит у розмірі 10\~000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8-9). Статтею 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Зі змісту підписаної відповідачем анкети-заяви, слідує, що [PERSON] приєднався до договору про надання банківських послуг, який складається із затверджених ПАТ «КБ «Приватбанк» Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки відповідач не виконала взяті на себе зобовязання з повернення кредитних коштів та процентів, тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню з неї. Частиною першою статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Зважаючи на те, що відповідач не виконав взятих на себе кредитних зобовязань, тому з нього підлягає до стягнення неустойка у вигляді пені (штрафу). Станом на 11.08.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 19 837,77 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 19 837,77 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 10 642,43 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 7 381,08 грн., заборгованість за пенею та комісією 393,41 грн., а також штраф відповідно до п.2.1.1.6.7 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн (фіксована частина) та 920,85 грн (процентна складова), що підтверджується розрахунком суми боргу, який доданий до позову (а.с. 4-7). Будь-яких доводів щодо помилковості цього розрахунку, або заперечень щодо правильності цього розрахунку відповідач суду не надав. Більше того, ухвалою суду від 12 грудня 2016 року у справі призначено судово - економічну експертизуна вирішення якого поставлено наступні питання: -який розмір заборгованості позичальника [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» згідно кредитного договору № б/н від 28.05.2010 року, в тому числі окремо по тілу кредиту, процентах за користування кредитом, пені та комісії, штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова). Проведення експертизи доручено експертам Волинського віддлення Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз, що знаходиться за адресою: 43001 м. Луцьк, вул. Червоного Хреста, 16 (а.с.53). 03 травня 2017 року експерт склав повідомлення №8065 про неможливість дачі висновку судово-економічної експертизи за матеріалами справи, яке мотивував тим, що наданих документів, зокрема банківської виписки, недостатньо для проведення експертизи (а.с.55-56). Однак суд критично відноситься до такого повідомлення експерта, з наступних підстав. За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємоповязаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобовязане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обовязкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобовязань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням №254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. Положенням №254, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, з аналізу вищенаведених норм законодавства можливо дійти висновку, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. З урахуванням вищевикладеного, суд приймає до увагу банківську виписку як належний доказ на підтвердження видачі кредиту відповідача та проведених ним операції за кредитною карткою (а.с.59-78). Оскільки позивач належними та допустимими доказам довів факт порушення відповідачем взятих на себе кредитних зобовязань, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основної суми борги, процентів та комісії є обґрунтованими. Однак, суд не може погодитися з одночасним застосуванням позивачем цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання у вигляді пені та штрафу, з наступних підстав. Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачена відповідальність позичальника у вигляді сплати пені та штрафу у разі прострочення виконання зобов'язання. Із змісту позовної заяви вбачається що в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на прострочення відповідачем виконання зобов'язання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15, яка в силу статті 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні цих норм права. З огляду на вищевикладене, на думку суду, не підлягає до задоволення позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 920,85 грн (процентна складова), який за свою суттю є пенею, оскільки до позивача вже застосована цивільно-правова санкція за порушення строку виконання грошового зобовязання штраф у розмірі 500,00 грн. Вимога про стягнення штрафу у розмірі 500,00 грн є правомірною та підлягає до задоволення. Підсумовуючи вищевикладене суд задовольняє позовні вимоги частково а саме стягує з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 18 916,92 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом 10 642,43 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 7 381,08 грн., заборгованість за пенею та комісією 393,41 грн., а також штраф відповідно до п.2.1.1.6.7 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн (фіксована частина). В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє у звязку з необґрунтованістю. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За подання даного позову Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» платіжним дорученням від 06 вересня 2016 року №PROM6GNCA сплатило судовий збір у розмірі 1 378,00 грн (а.с.1). Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково в сумі 18 916,92грн, що становить 95,36 % від загального розміру позовних вимог, тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 1\~314,06 грн.

Outcome: partial