Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним положення пункту1.10 та пункту 6 кредитного договору від 20.03.2018 року №Z64.00602.003770563, укладеного між позивачем та ПАТ «Ідея Банк», щодо обов`язку, як позичальника, сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в термін та розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, з моменту укладення кредитного договору. В обґрунтування вимог позивач пояснила, що 20.03.2018 року між сторонами було укладено договір №Z64.00602.003770563 за яким позивачем було отримано споживчий кредит у сумі 70500 гривень на поточні потреби. Проте відповідачем, у договір були включені положення із несправедливими умовами, які порушують права споживача. А саме положення пункту 1.10 та пункту 6 кредитного договору, щодо обов`язку сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором (від 2548,20 грн. до 1500,35 грн. щомісячно протягом строку дії договору). А тому такі положення договору підлягають визнанню недійсними, оскільки позивачу було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися безоплатно, тому такі пункти кредитного договору є несправедливими та підлягають визнанню недійсними з моменту укладення договору. Відповідач надав суду відзив, в якому зазначив, що умови викладені в п.1.10 кредитного договору не передбачають одноразового звернення до банку з наданням інформації, а передбачають постійне інформування банком споживача щодо його кредиту, шляхом надсилання смс, дзвінків і таке інше. Тому говорити про те, що АТ «Ідея Банк» бере плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність якого прямо встановлена законом - безпідставно. Чинним законодавством України надано право відповідачу отримувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки місячна плата в розмірі 3,25% якраз встановлена за надання послуг позичальнику по кредитному договору, а тому немає підстав для визнання кредитного договору в тій частині недійсним. Від представника позивача, надійшла заява про проведення розгляду справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 20.03.2018 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено договір №Z64.00602.003770563. Предметом договору виступало отримання споживчого кредиту у сумі 70500 грн. на поточні потреби. (а.с.3-4) Згідно п. 1.10 Договору позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу з погашення заборгованості за кредитом, тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Пункт 6 кредитного договору містить графік щомісячних платежів. Оспорюваними пунктами кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено. Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6 кредитного договору, а саме у графі щомісячних платежів. Статтею 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Пунктом 7 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Зі змісту норми статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. З урахуванням викладених положень, обставин справи, суд дійшов висновку про те, що положення договору є несправедливими в розумінні ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Беручи до уваги те, що позивачу встановлено щомісячну плату за таку супутну послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним. Позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5000 гривень, однак жодних доказів позивачем не надано з приводу понесених витрат. З урахуванням цього, суд відмовляє в стягненні грошових коштів на правову допомогу. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved