Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за невиконання умов договору. Позов мотивовано тим, що наказом Департаменту охорони здоров`я Хмельницької обласної державної адміністрації №245/к від 23.07.2019 року було наказано Головному лікарю Хмельницької обласної психіатричної лікарні №3 зарахувати на посаду лікаря - інтерна зі спеціальності «Психіатрія» на базу Хмельницької обласної психіатричної лікарні №3 з 01.08.2019 року до 31.01.2021 року випускника 2019 року Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова [PERSON] та заключити угоду про підготовку фахівця в інтернатурі з наступним відпрацюванням 3-х років. На виконання вищевказаного наказу між Хмельницької обласної психіатричної лікарнею №3 та [PERSON] було укладено договір про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури. Також Хмельницької обласною психіатричною лікарнею №3 було видано наказ №506 від 31.07.2019 року про зарахування [PERSON] на посаду лікаря -інтерна зі спеціальності «Психіатрія» з 01.08.2019р. по 31.01.2021р. Згідно умов договору про відпрацювання від 01.08.2021 року випускник, повинен обов`язково відпрацювати в КЗ «Хмельницька обласна психіатрична лікарня №3» протягом трьох років з моменту закінчення інтернатури. Рішенням Хмельницької обласної ради №27-29/2019 від 20.12.2019 року було вирішено реорганізувати КНП «Яблунівський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР (Хмельницьку обласну психіатричну лікарню №3), а КНП «ХОЗЗНПД» ХОР визнати її правонаступником майна, прав та зобов`язань комунального некомерційного підприємства «Яблунівський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради. Одразу після закінчення інтернатури [PERSON] звернувся до КНП «ХОЗЗНПД» ХОР з заявою про звільнення його з посади лікаря - інтерна за власним бажанням у зв`язку з закінченням інтернатури, що підтверджується власноруч написаними Відповідачем заявами від 21.01.2021р. та 01.02.2021р. Оскільки примусова праця заборонена статтею 43 Конституції України, [PERSON] було звільнено з посади лікаря - інтерна з 01.02.2021 року відповідно до його заяв, що підтверджується наказом про звільнення [PERSON] від 01.02.2021р., а також запропоновано прибути до лікарні для ознайомлення з наказом та отримання оформленої трудової книжки. Так, Відповідач знав та розумів умови Договору від 01.08.2019 року, згідно з якими у разі відмови приступати до роботи після проходження ним інтернатури, лікар - інтерн зобов`язаний відшкодувати всі витрати, які пов`язані з його підготовкою, проте все ж таки без жодних об`єктивних для цього підстав вирішив звільнитись та порушити взяті на себе зобов`язання. Таким чином, [PERSON] було звільнено з 01.02.2021 року з посади лікаря - інтерна, проте враховуючи умови договору та вимоги наказу Департаменту охорони здоров`я №245/к від 23.07.2019р., після закінчення інтернатури, а саме з 01.02.2021 року Відповідач мав прибути для працевлаштування на посаду лікаря - психіатра, проте по сьогоднішній день [PERSON] на роботу не прибув, заяву про прийняття на роботу не подавав, з питання працевлаштування не звертався та про причини, що унеможливлюють працю у КНП «ХОЗзНПД» ХОР не повідомив. Згідно п.4.2.1 Договору про обов`язкове відпрацювання Випускник зобов`язаний відшкодувати Роботодавцю витрати, які пов`язані з проходженням ним інтернатури (проїзд, заробітна плата, витрати по відрядженню, тощо) у разі порушення випускником в односторонньому порядку без поважних причин умов договору, зокрема у разі необгрунтованої відмови від роботи в КЗ «Хмельницька обласна психіатрична лікарня №3». Так, за період проходження [PERSON] інтернатури в КНП «ХОЗзНПД» ХОР лікарнею було витрачено на його підготовку 126339,12 гривень, з яких 116806,42 гривень - витрати лікарні, які пов`язані з нарахуванням Відповідачу заробітної плати та інших виплат, а також 9532,7 гривень - витрати на одного інтерна згідно видатків за оплату електроенергії, природного газу та інших енергоносіїв. Проте в добровільному порядку відповідач відмовляється компенсувати витрати, пов`язані з його навчанням, а тому на його адресу було неодноразово направлено листи - претензії від 01.02.2021р., 11.02.2021р., 16.02.2021р., 19.02.2021р. з детальними розрахунками витрат на навчання [PERSON] та реквізитами для оплати. Проте такі листи були проігноровані Відповідачем а тому ми змушені звернутися до суду з метою захисту майнових прав та інтересів КНП «ХОЗЗНПД» ХОР. Оскільки Відповідач проходив безоплатну інтернатуру у закладі охорони здоров`я, з ним був укладений відповідний договір про подальше відпрацювання 3-х років у КЗ «Хмельницька обласна психіатрична лікарня №3», після її ліквідації - у КНП «ХОЗзНПД`ХОР. Згідно умов договору лікарня виконала усі взяті на себе зобов`язання для успішного проходження інтернатури Відповідачем, а також після цього надала роботу за спеціальністю, від якої Відповідач відмовився всупереч п. 3.2.2 Договору і як наслідок повинен відшкодувати лікарні всі витрати, пов`язані з підготовкою лікаря - інтерна. Таким чином, такі витрати складаються з заробітної плати, а також інших витрат, які розраховуються на одну штатну одиницю, а саме витрати на оплату електроенергії, природного газу та інших енергоносіїв, що в сумі становлять 126339,12 грн. Просять стягнути з [PERSON] 126339,12 грн. на користь Комунального некомерційного підприємства "Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги" Хмельницької обласної ради, як витрати, пов`язані з проходженням ним інтернатури у Комунальному некомерційному підприємстві "Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги" Хмельницької обласної ради, внаслідок порушення умов Договору про обов`язкове відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури від 01.08.2019р. Ухвалою суду від 25.08.2021року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що наказом Департаменту охорони здоров`я Хмельницької обласної державної адміністрації №245/к від 23.07.2019 року було наказано Головному лікарю Хмельницької обласної психіатричної лікарні №3 зарахувати на посаду лікаря - інтерна зі спеціальності «Психіатрія» на базу Хмельницької обласної психіатричної лікарні №3 з 01.08.2019 року до 31.01.2021 року випускника 2019 року Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова [PERSON] та заключити угоду про підготовку фахівця в інтернатурі з наступним відпрацюванням 3-х років. На виконання вищевказаного наказу між Хмельницької обласної психіатричної лікарнею №3 та [PERSON] було укладено договір про відпрацювання випускником у закладі охорони здоров`я не менше трьох років після закінчення інтернатури. Хмельницької обласною психіатричною лікарнею №3 було видано наказ №506 від 31.07.2019 року про зарахування [PERSON] на посаду лікаря -інтерна зі спеціальності «Психіатрія» з 01.08.2019р. по 31.01.2021р. Згідно умов договору про відпрацювання від 01.08.2021 року випускник, повинен обов`язково відпрацювати в КЗ «Хмельницька обласна психіатрична лікарня №3» протягом трьох років з моменту закінчення інтернатури. Рішенням Хмельницької обласної ради №27-29/2019 від 20.12.2019 року було вирішено реорганізувати КНП «Яблунівський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» ХОР (Хмельницьку обласну психіатричну лікарню №3), а КНП «ХОЗЗНПД» ХОР визнати її правонаступником майна, прав та зобов`язань комунального некомерційного підприємства «Яблунівський обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради. Одразу після закінчення інтернатури [PERSON] звернувся до КНП «ХОЗЗНПД» ХОР з заявою про звільнення його з посади лікаря - інтерна за власним бажанням у зв`язку з закінченням інтернатури, що підтверджується власноруч написаними Відповідачем заявами від 21.01.2021р. та 01.02.2021р. [PERSON] було звільнено з посади лікаря - інтерна з 01.02.2021 року відповідно до його заяв, що підтверджується наказом про звільнення [PERSON] від 01.02.2021р., а також запропоновано прибути до лікарні для ознайомлення з наказом та отримання оформленої трудової книжки. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно до положень ст. 94 КЗпП України заробітна плата є винагородою, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть проводитися тільки у випадках, передбачених законодавством України. Враховуючи, що відповідно до норм матеріального права заробітна плата не може бути віднесена до вартості навчання, а чинним трудовим законодавством не передбачена можливість стягнення із працівника нарахованої і виплаченої йому заробітної плати за час виконання трудових обов`язків, та позивачем не надано і судом не встановлено наявності належних та допустимих доказів, які б вказували або встановлювали витрати позивача, пов`язані з навчанням відповідача, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до положень ч.1,2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується верховенством права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 7 ст. 10 України). У пункті 3 статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що для цілей цієї статті значення терміна "примусова чи обов`язкова праця" не поширюється: a) на будь-яку роботу, виконання якої зазвичай вимагається під час призначеного згідно з положеннями статті 5 цієї Конвенції тримання в умовах позбавлення свободи або під час умовного звільнення; b) на будь-яку службу військового характеру або - у випадку, коли особа відмовляється від неї з мотивів особистих переконань у країнах, де така відмова визнається, - службу, яка вимагається замість обов`язкової військової служби; c) на будь-яку службу, що вимагається у випадку надзвичайної ситуації або стихійного лиха, яке загрожує життю чи благополуччю суспільства; d) на будь-яку роботу чи службу, яка є частиною звичайних громадянських обов`язків. Конвенція Міжнародної організації праці № 29 «Про примусову чи обов`язкову працю», що набула чинності для України 10 серпня 1956 року, зобов`язує держави не допускати примусової праці. Згідно зі статтею 1 Міжнародної Конвенції «Про скасування примусової праці» № 105, що ратифікована Законом України від 05.10.2000р. № 2021-ІІІ, держава зобов`язується скасувати обов`язкову працю і не вдаватися до будь-якої її форми як методу мобілізації і використання робочої сили для потреб економічного розвитку. Стаття 53 Конституції України вказує на те, що держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Рішенням Конституційного Суду України від 04.03.2004 року у справі про доступність та безоплатність освіти визначено, що безоплатність вищої освіти у державних і комунальних навчальних закладах необхідно розуміти як можливість здобуття освіти у цих закладах без оплати, тобто без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги. Безоплатність вищої освіти означає, що громадянин має право здобути її відповідно до стандартів вищої освіти без внесення плати в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі в межах обсягу підготовки фахівців для загальносуспільних потреб (державне замовлення). Відповідно до ст. 152-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. П. 10 ч.3 ст. 3 ЗУ «Про вищу освіту» визначено, що формування і реалізація державної політики у сфері вищої освіти забезпечуються шляхом створення умов для реалізації випускниками закладів вищої освіти права на працю, забезпечення гарантії рівних можливостей щодо вибору місця роботи, виду трудової діяльності на підприємствах, в установах та організаціях усіх форм власності з урахуванням здобутої вищої освіти та відповідно до суспільних потреб. Відповідно до ч. 2 ст.64 Закону України «Про вищу освіту» держава у співпраці з роботодавцями забезпечує створення умов для реалізації випускниками закладів вищої освіти права на працю, гарантує створення рівних можливостей для вибору місця роботи, виду трудової діяльності з урахуванням здобутої вищої освіти та суспільних потреб. Зазначений закон не містить умов про обов`язковість трирічного відпрацювання або відшкодування в установленому порядку до державного бюджету вартості навчання. Відповідно до п. 4.5 Положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти ІІІ-ІV рівня акредитації медичних факультетів університетів, затвердженого наказом МОЗ України від 19.09.1996року №291 лікарі (провізори)-інтерни зобов`язані: набувати, поглиблювати і удосконалювати професійні знання, вміння і навики; у повному обсязі та своєчасно виконувати навчальний план і програму інтернатури; виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку в установах і закладах охорони здоров`я, правила проживання в гуртожитках та правила внутрішнього трудового розпорядку в вищих закладах освіти Згідно з п. 7.3 цього Положення заробітна плата лікарям (провізорам)-інтернам протягом всього періоду навчання сплачується за рахунок закладів (установ), в які вони зараховані лікарями (провізорами)-інтернами, або закладом (установою), з яким укладено трудовий договір у розмірі, встановленому чинним законодавством. Зазначені вище нормативно-правові акти не передбачають обов`язку лікаря-інтерна відпрацювати не менше трьох років після проходження інтернатури за місцем її проходження, а також повернення коштів, виплачених під час проходження інтернатури. Посилання позивача на обов`язок лікаря-інтерна відпрацювати у замовника не менше трьох років, як обов`язок, передбачений угодою про проходження інтернатури із випускником не може бути підставою для повернення виплаченої йому за час проходження інтернатури заробітної плати та витрат на одного інтерна згідно видатків за оплату електроенергії та інших енергоносіїв, оскільки не відповідає вимогам ст. 127 КЗпП України та ст. 1215 ЦК України. З наведеного вбачається, що умови договору не можуть суперечити вимогам закону, іншим нормативно-правовим актам, що регулюють спірні правовідносини, а від так вимоги позивача щодо стягнення витрат в розмір 126339,12грн не ґрунтуються на вимогах Закону і задоволенню не підлягають. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed