Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , що діє в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є мешканцем та зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані - відповідачка [PERSON] та її неповнолітня дочка [PERSON] , 2012 року народження. Відповідачка разом із своєю неповнолітньою дитиною з початку 2013 року виїхали за межі України та більше не поверталися, їх місце перебування їй невідоме. Вважає, що реєстрація місця проживання відповідачки порушує її права, як мешканця квартири та обмежує її право на вільне розпорядження майном. Зазначає що реєстрація відповідачів перешкоджає їй у отримані житлової субсидії та приватизації житла. Посилаючись на положення норм Житлового кодексу України, просить визнати [PERSON] з донькою [PERSON] такими що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи належним чином судом повідомленні. Представником позивача [PERSON] надіслано до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі та участі позивача. Не заперечив щодо винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] судом повідомлялася про розгляд справи, а також про необхідність у встановлений законом строк надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, однак від останньої відзив на позовну заяву не надходив, а в матеріалах справи міститься конверт із рекомендованим повідомленням які повернулися з "УКРПОШТИ" на адресу суду, із відміткою "повертається у звязку із відсутністю адресата за вказаною адресою", Форма 20. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.08.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу у судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , що діє в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 28.09.1983 року, що підтверджується довідкою, виданою ПП «Регіон-Центр» № 318443 від 15.07.2021 року (а.с.3). [PERSON] [INFO] , згідно довідки ПП «Регіон-Центр» зареєстрована за адресою [ADDRESS] , з 24.04.2001 року (а.с.4), дочка відповідачки [PERSON] [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 18.06.2012 року (а.с.5). Згідно довідки ПП «Регіон-Центр» №1985 від 15.07.2021 року, встановлено що головним квартиронаймачем квартири що знаходиться за адресою [ADDRESS] загальною площею 36,30 кв.м. являється [PERSON] , та за зазначеною адресою проживають - позивач, відповідачка та її донька. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України). Відповідно до статті 13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання. Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, то цей термін може бути продовжений наймодавцем, а у разі спору - судом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, які виникають в практиці застосування судами ЖК України» № 2 від 12.04.1985р., у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування житловим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені терміни. У разі поважності причини відсутності (знаходження у відрядженнях, у осіб, що потребують догляду і т.д.), суд може подовжити пропущений термін. Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи скільки часу (більше шести років) відповідачі не проживають у квартирі, відповідно до ст. 71 та ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу України, вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування житлом. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] та її дочка [PERSON] не проживають в житловому приміщенні - в квартирі по [ADDRESS] більше 6 років, позивач не чинить перешкод у користуванні будинком, тому суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] та визнати [PERSON] та [PERSON] визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, враховуючи наведені вище норми закону, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання [PERSON] в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved