Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

У поданій 22 листопада 2017 року до суду заяві позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 13 березня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №576, укладений між ПАТ "Полтава-Банк" та [PERSON], а також витребувати на користь [PERSON] з незаконного володіння [PERSON] житловий будинок по вул.Пирогова, 36 у м.Здолбунів. В обґрунтування свої вимог позивач покликається на те, що спірний житловий будинок належав йому на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17 жовтня 1997 року, який був переданий в іпотеку ПАТ "Полтава-Банк" в забезпечення повернення отриманих кредитних коштів. У порушення вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» відповідач ПАТ "Полтава-Банк" неправомірно набув право власності на вказане іпотечне майно без проведення експертної оцінки та у подальшому здійснив відчуження спірного майна [PERSON] Укладений 13 березня 2017 року між відповідачами договір купівлі-продажу є недійсний, оскільки даний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, [PERSON] не мав наміру купувати спірний будинок, у будинку ніколи не був, не оглядав його, ключів від будинку не отримував, а виступив лише формальним покупцем. Стверджуючи при укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна про відсутність судових спорів, відповідач ПАТ "Полтава-Банк" не повідомив ні нотаріуса, ні сторону правочину про наявні судові спори. За таких обставин вибуття іпотечного майна з володіння власника не з його волі, а внаслідок незаконної реєстрації права власності, тому таке майно підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння. 13 грудня 2017 року позивачем подана заява про забезпечення позову, яка ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 13 грудня 2017 року задоволена шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме: житлового будинку площею 117,8м2, що знаходиться по вул.Пирогова, 36 в м.Здолбунів Рівненської області. У задоволенні клопотання відповідача [PERSON] від 29 грудня 2017 року про скасування заходів забезпечення позову ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 січня 2018 року відмовлено. У задоволенні клопотання відповідача клопотання ПАТ "Полтава-Банк" від 28 грудня 2017 року про зустрічне забезпечення позову ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 січня 2018 року відмовлено. У відзивах на позов відповідачі ПАТ "Полтава-Банк" та [PERSON] просять у задоволені позову відмовити мотивуючи тим, що при реєстрації права власності іпотечного майна за ПАТ "Полтава-Банк" були повністю виконані вимоги закону, жодного рішення суду про визнання даного правочину недійсним не існує та правомірність чи неправомірність набуття банком права власності на спірне майно не є предметом позову. Факт відсутності заборон відчуження спірного майна при укладенні говору купівлі-продажу від 13 березня 2017 року був перевірений нотаріусом. Спору про право на нього не існувало, а розглядався судом позов на дії реєстратора, який залишений без розгляду. Жодних доказів недодержання передбачених частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 ЦК України у момент підписання договору купівлі-продажу майна позивачем не надано. Щодо чинення [PERSON] перешкод у користуванні належним йому майном 19 липня 2017 року судом ухвалено відповідне рішення, яке позивачем ігнорується, а тому підстави для витребування майна відсутні. Письмові відповіді на відзиви та заперечення учасниками справи до початку судового розгляду справи по суті сторонами не подавалися. Усудовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та з аналогічних мотивів, а представник відповідача ПАТ "Полтава-Банк" вимоги не визнав з викладених у відзиві підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про місце та час розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином, клопотань від них про відкладення розгляду справи не надходило. Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у його відсутність. Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Установлено, що відповідно до укладеного 15 липня 2014 року між ПАТ "Полтава-Банк" (іпотекодержатель» та [PERSON] іпотечного договору, зареєстрований за №463, останній в забезпечення повернення іпотекодавцем в момент вимоги банку, а при відсутності такої вимоги згідно графіка до 14 липня 2019 року грошових коштів, отриманих за кредитним договором №4 від 15 липня 2014 року в розмірі 500 000 грн., процентів за користування кредитом з розрахунку 21% річних та інших витрат, неустойки, витрат та збитків, завданих порушенням Основного зобовязання, передав банку в іпотеку належний йому на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 17 жовтня 1997 року житловий будинок загальною площею 117,8м2 по вул.Пирогова, 36 в м.Здолбунів Рівненської області вартістю та 722980 грн. та земельну ділянку вартістю 53172 грн., на якій знаходиться вказаний будинок. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Пунктом 3.4 указаного вище іпотечного договору визначено, що у відповідності до ст.36 Закону України «Про іпотеку» цей пункт договору є договором про задоволення вимоги іпотекодержателя, на підставі якого іпотекодержатель згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» набуває право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязань позичальником за кредитним договором. Вартість предмета іпотеки встановлюється іпотекодержателем на власний розсуд або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 04 жовтня 2016 року вбачається, що 09 та 10 серпня 2016 року державним реєстратором Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради [PERSON] на підставі іпотечного договору від 15 липня 2014 року, зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 117,8м2 по вул.Пирогова, 36 в м.Здолбунів Рівненської області та земельну ділянку за цією адресою за ПАТ "Полтава-Банк". Укладений 15 липня 2014 року між сторонами іпотечний договір та дії державного реєстратора з оформлення права власності на спірний будинок не є предметом позову, що розглядається. А відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Будь-яких належних та допустимих у розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України доказів визнання іпотечного договору чи окремих його положень недійними та скасування проведеної у серпні 2016 року державним реєстратором [PERSON] права власності спірного майна за ПАТ "Полтава-Банк" позивачем суду не надано. А тому доводи позивача про незаконність набуття відповідачем ПАТ "Полтава-Банк" права власності є недоведеними. 13 березня 2017 року між ПАТ "Полтава-Банк" та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №576, за яким [PERSON] набув у власність житловий будинок загальною площею 117,8м2 по вул.Пирогова, 36 в м.Здолбунів Рівненської області, розташований на земельній ділянці площею 0,0668га, за 550 430 грн. згідно Звіту про оцінку майна станом на 10 березня 2017 року. Згідно п.3 оспорюваного договору купівлі-продажу факт відсутності заборони відчуження (крім ПАТ "Полтава-Банк", який надав згоду на укладення договору) зазначеного нерухомого майна підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна, що узгоджується з відомостями наданої позивачем інформаційної довідки від 04 жовтня 2016 року. З розяснень, які містяться в п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року правочин може бути визнано недійсним з підстав, визначених законом. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Частиною 5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Доводи позивача про відсутність у [PERSON] наміру купувати спірний будинок спростовуються встановленими рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2017 року у справі №562/2213/17 обставинами чинення [PERSON] перешкод у користуванні належним [PERSON] житловим будинком та земельною ділянкою вул.Пирогова, 36 у м.Здолбунів та вселення останнього у цей будинок, а неповідомлення продавцем про наявний спір щодо майна не підтверджує відсутності у покупця такого наміру. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. З огляду на викладене вимога позивача про визнання договору купівлі-продажу від 13 березня 2017 року є недоведеною та за таких обставин не підлягає задоволенню і похідна вимога про витребування на користь позивача з незаконного володіння відповідача спірного майна, а тому у задоволені позову слід відмовити повністю. Згідно ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду(ч.10 ст.158 ЦПК України). На підставі наведеного та

Outcome: dismissed