Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

29 листопада 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 178 534,87 грн.. Вимоги обґрунтовані тим, що 12.05.2015 року між сторонами був укладений договір по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в сумі 150 000,00 грн. строком до 12.07.2018 року із щомісячним нарахуванням процентів 30,0% річних. На виконання умов договору 12.05.2015 року позивач внесла в касу відповідача 150 000,00 грн. 13.05.2015 року сторони внесли зміни в договір в частині дати повернення коштів - до 14.07.2016 року. 14.07.2016 року сторони уклали додаткову угоду за якою договір діє до 14.07.2018 року та нараховується 25% річних. 14.07.2018 року між сторонами була укладена додаткова угода за умовами якої відповідач мав повернути внесок разом з нарахованими процентами в розмірі 25% річних не раніше 12.07.2019 року, на першу вимогу протягом двох місяців від дати звернення. Позивач зазначає, що 09.07.2019 року вона звернулась до відповідача із заявою про повернення їй коштів, проте відповідач не повернув кошти вкладу та нараховані відсотки в сумі 27 402,14 грн. Листом від 28.08.2019 року відповідач підтвердив, що вказані суми не виплачені. Крім того позивач на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України просить стягнути з відповідача 3% річних, нарахованих на суму 150 000,00 грн. та 27 402,14 грн. за період з 09.09.2019 року по 22.11.2019 року в сумі 1 122,73 грн. Ухвалою суду від 04.12.2019 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. До суду відзив на заявлені вимоги не надходив. Також не надходила заява про слухання справи з викликом сторін. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено судом, 12.05.2015 між Кредитною спілкою "КС ВОЛОДАР" та членом Кредитної спілки [PERSON] було укладено Договір №ДВ-2021.3 "Гарант" по залученню внеску (вкладу) кредитної спілки на депозитний рахунок (далі - Договір №ДВ-2021.3 «Гарант»), згідно з п. 1.1., п. 2.1.3 якого член Кредитної спілки протягом трьох банківських днів, наступних за днем підписання Договору, зобов`язується внести внесок у розмірі 150 000,00 грн., а Кредитна спілка, після його використання в цілях, передбачених статутом Кредитної спілки та даним Договором, зобов`язується повернути його члену Кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не раніше 12 листопада 2018 року, що становить сорок два місяці. Факт внесення позивачем грошових коштів за Договором №ДВ-2021.3 "Гарант" на суму 150 000,00 грн. на депозитний рахунок відповідача підтверджується копією квитанції до прибутково-касового ордеру № 19 від 12 травня 2015 року. Згідно п.п. 2.2, 2.3 Договору №ДВ-2021.3 "Гарант", Кредитна спілка на внесений членом Кредитної спілки внесок щомісяця нараховує 30% річних. Відсотки на внесок нараховуються один раз на місяць на фактичну суму внеску за фактичну кількість днів використання Кредитною спілкою внеску. Крім того, судом встановлено, до договору неодноразово вносились зміни, зокрема: - Додатковим договором №1 від 13.05.2015 року було внесено зміни в частині дати повернення коштів - не раніше 14.07.2016 року; - Додатковим договором №3 від 14.07.2016 року внесено зміни в частині дати повернення коштів - не раніше 14 липня 2018 року, змінено процентну ставку за користування коштами на 25% річних та доповнено договір п.1.2 «По закінченню строку, визначеного в п.п.1.1 п.1 цього Договору, Кредитна спілка зобов`язується повернути члену Кредитної спілки внесений останнім внесок повністю на першу вимогу (письмове звернення) протягом двох місяців від дати звернення»; - Додатковим договором №4 від 14.07.2018 року змінено строк повернення коштів - не раніше 12 липня 2019 року. 09.07.2019 року [PERSON] звернулась до відповідача із заявою в якій просила повернути внесок та нараховані відсотки. Довідкою від 28.08.2019 року відповідач зазначив, що станом на 28.08.2019 року сума внеску за Договором №ДВ-2021.3 "Гарант" від 12.05.2015 року становить 150 000,00 грн. та невиплачені відсотки в сумі 27 402,14 грн. Відповідач після отримання копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі не надав суду доказів належного виконання зобов`язань в частині повернення коштів вкладу та нарахованих відсотків. Судом встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли зобов`язання, за якими позивач внесла грошові кошти, а відповідач зобов`язався їх повернути разом з нарахованими відсотками у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов`язанням по виплаті коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Статтею 23 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об`єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, згідно ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як передбачено ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході розгляду справи. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суму вкладу та нарахованих процентів. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь нараховані на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних на суму 150 000,00 грн. та відсотки в сумі 27 402,14 грн. за період з 09.09.2019 року по 22.11.2019 року. Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов`язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності. А тому з врахуванням зазначеного суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача за період з 09.09.2019 року по 22.11.2019 року три проценти річних в сумі 1093,57 грн. (75 днів прострочки), нараховані на суму 177 402,14 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 1 784,96 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial