Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 21.08.2017 року був прийнятий на посаду провізора комунального оптово-роздрібного підприємства „Глухівський міжрайонний аптечний склад" (далі - КОРП „Глухівський міжрайонний аптечний склад") , а наказом директором даного підприємства від 11.10.2021 року звільнений з посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Однією з підстав звільнення слугував наказ №11 від 09.07.2021 року щодо внесення змін до штатного розкладу (скорочення) по підприємству, в ознайомленні з яким позивачу було відмовлено, а попередження про звільнення від 09.08.2021 року не містить будь-якого посилання на організаційно-розпорядчі, договірні, нормативні чи інші документи, які засвідчують необхідність і підстави для застосування процедури скорочення. Вважає, що був звільнений з мотивів особистої неприязні до нього з боку директора підприємства [PERSON] , що також підтверджується прийняттям на посаду провізора в липні-серпні 2021 року працівників [PERSON] та [PERSON] , тобто незадовго до його звільнення. Будь-якої іншої роботи в порушення вимог ст. 49-2 КЗпП йому не пропонувалось, а тому відповідачем були грубо порушені норми законодавства України про працю, що призвело до порушення конституційних прав позивача на працю. За таких обставин, позивач просить визнати протиправним та незаконним його звільнення з посади провізора КОРП „Глухівський міжрайонний аптечний склад" та поновити його на цій посаді. Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу були направлені копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому копії ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. 25 листопада 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що вимоги позивача є незаконними та необгрунтованими, оскільки звільнення [PERSON] із займаної посади відбулось у зв`язку з необхідністю скорочення штатної чисельності працівників на підставі наказу №11 від 09.07.2021 року. Це скорочення пов`язане із неможливістю продовжувати підприємством господарської діяльності у попередніх обсягах, тому було здійснено ліквідацію окремого структурного підрозділу - „відділ 04" та вивільнено у встановленому чинним законодавством України порядку двох працівників. Зазначає, що позивача було попереджено у визначений законом строк про скорочення штатної чисельності працівників та можливе звільнення, виплачено йому всі належні нарахування та компенсації, також відбулось узгодження з уповноваженими профспілковими органами. Зауважує, що інших громадян після проведення скорочення штатної чисельності працівників підприємство на роботу не приймало, статутні документи підприємства є у відкритому доступі, оскільки внесені до відповідного Державного реєстру. Просить залишити позовну заяву без задоволення. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, що з 21.08.2017 року позивач [PERSON] працював в КОРП „Глухівський міжрайонний аптечний склад". Наказом в.о. директора підприємства від 11 жовтня 2021 року його було звільнено з посади провізора КОРП „Глухівський міжрайонний аптечний склад" на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України через скорочення штату працівників. Згідно пункту 1 частини 1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Зі змісту цієї норми права вбачається, що така правова підстава звільнення як скорочення чисельності працівників охоплюється процесом зміни в організації виробництва і праці. Відповідно до частини 2 вказаної вище правової норми, звільнення з підстав, зазначених в пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. В пункті 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р. з наступними змінами і доповненнями роз`яснено про те, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був він попереджений за 2 місяці про наступне вивільнення. При цьому із матеріалів справи вбачається, що наказом в.о. директора КОРП „Глухівський міжрайонний аптечний склад" Никифорової Л.О. № 11 від 09.07.2021 «Про скорочення штату працівників» внесено зміни до штатного розпису КОРП „Глухівський міжрайонний аптечний склад", відповідно до яких у зв`язку із зменшенням обсягу роботи та погіршенням фінансових показників підприємства виключено із штатного розпису одну штатну одиницю провізора, одну штатну одиницю завідуючого відділом 04, одну штатну одиницю фармацевта та одну штатну одиницю фасувальника посада, тобто, посада яку займав позивач, скорочувалась. Отже, судом встановлено, що у відповідача - КОРП „Глухівський міжрайонний аптечний склад" дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату працівників. Відповідно до частин 1, 2 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Частина 3 цієї ж норми права визначає, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Тобто, запропонована для переведення робота має відповідати професії чи спеціальності працівника, а у разі відсутності такої роботи допускається пропозиція нижчої за рівнем кваліфікації посада. При цьому із матеріалів справи вбачається, що 09.08.2021 року [PERSON] письмово попереджений про наступне звільнення та одночасно йому повідомлено про те, що при наявності вакансій буде запропоновано інше місце роботи на підприємстві, що підтверджується підписом останнього в попередженні. Згодом, 20.09.2021 року в.о. директора підприємства Никифорова Л.О. своїм поданням на ім`я голови Глухівської районної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу просила надати дозвіл на розірвання трудового договору із провізором [PERSON] за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, вказуючи на те, переважного права на роботі він не має, вакантні посади, на які можливе переведення на підприємстві відсутні, на що була надана відповідь голови профспілкової організації про те, що позивач не є членом профспілкової організації, а тому згода на його звільнення не надається. Згідно із ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Отож посилання позивача [PERSON] на порушення його переважного права на залишення на роботі спростовуються положеннями ст. 42 КЗпП, де визначений перелік таких переваг. В даному ж випадку позивачем не надано жодного доказу на підтвердження його переважного права на залишення на роботі згідно зазначеного переліку. Твердження позивача [PERSON] відносно того, що процедура скорочення проведена лише з мотивів особистої неприязні до нього з боку директора [PERSON] , якій передувало звернення позивача до правоохоронних органів, носить особистісний характер і взагалі не може враховуватись судом як причина звільнення. Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення позивача [PERSON] з ініціативи власника з підстав скорочення чисельності штату працівників відбулося з дотриманням процедури, визначеної для цього КЗпП України, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення позивача та поновлення його на роботі відсутні.

Outcome: dismissed