Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DNXRRX12310079 від 26.12.2007 року [PERSON] 26.12.2007 року отримав кредит у розмірі 3120,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування Позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТКБ "ПриватБанк", який додається до позовної заяви. 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 19.12.2014 року має заборгованість - 21928,01 грн., яка складається з наступного: *3005,13 грн. - заборгованість за кредитом; *385,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; *861,12 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; *16155,47 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5,3 Умов та правил надання банківських послуг: *500,00 грн. - штраф (фіксована частина). *1020,38 грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 21928,01 грн. та судові витрати в розмірі сплаченого судового збору 243 грн. 60 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву у якій вказала, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву у якій просить розглянути справу без його участі та надав письмові заперечення проти позову, в яких просить застосувати позовну давність та відмовити у позові обґрунтовуючи тим, що як передбачено умовами надання споживчого кредиту № DNXRRX12310079 від 26.12.2007 року укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] визначено обов'язок позичальника здійснювати погашення кредиту у порядку та строки, які визначено у заяві. У разі непогашення суми кредиту в строки зазначені у заяві, заборгованості в частині непогашеної суми кредиту вважається такою, що прострочена. Кінцевою датою виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту і визначеною у заяві до кредитного договору №DNXRRX12310079 від 26.12.2007 року, було визначено дату 26.12.2009 року. Проте [PERSON] повністю не було здійснено повернення кредитних коштів. Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Згідно з п.5.5 Договору сторонами було досягнено згоди, щодо встановлення строку позовної давності тривалістю у 5 років. Таким чином вже починаючи з грудня 2009 року Банк фактично знав про своє порушення права, проте не заявив про це і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов'язання, так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто починаючи з 2014 року по сьогоднішній день строк позовної давності щодо кредитного договору №DNXRRX12310079 від 26.12.2007 року та стягнення неустойки за вказаним договором, сплив, а банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише в 2015 році. Вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора забов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до укладеного кредитного договору № DNXRRX12310079 від 26.12.2007 року [PERSON] 26.12.2007 року отримав кредит у розмірі 3120,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. З розрахунку заборгованості вбачається факт невиконання відповідачем умов кредитного договору та наявність заборгованості за кредитом, комісії та штрафних санкцій станом на 19.12.2014 рокув загальному розмірі 21928,01 грн., яка складається з: *3005,13 грн. - заборгованість за кредитом; *385,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; *861,12 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; *16155,47 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5,3 Умов та правил надання банківських послуг: *500,00 грн. - штраф (фіксована частина). *1020,38 грн. - штраф (процентна складова). Отже, факт невиконання відповідачем умов кредитного договору доведений і розмір заборгованості за кредитним договором є встановленим. Сам відповідач факту його перебування у договірних правовідносинах з позивачем не оспорював, як не оспорював і факт наявності у нього заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим дані факти є встановленими згідно ч.1 ст.61 ЦПК України. Однак з матеріалів справи та письмових пояснень відповідача вбачається, що позивачем пропущена позовна давність. Так, у відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встовлюється тривалістю у три роки. Згідно з п.5.5 Договору сторонами було досягнено згоди, щодо встановлення строку позовної давності тривалістю у 5 років. Таким чином починаючи з грудня 2009 року Банк фактично знав про своє порушення права, проте не заявив про це і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов'язання, так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто починаючи з 2014 року по сьогоднішній день строк позовної давності щодо кредитного договору № DNXRRX12310079 від 26.12.2007 року та стягнення неустойки за вказаним договором, сплив, а банк звернувся до суду за захистом своїх прав лише в 2015 році. Згідно з чинним законодавством, ст. 267 Цивільного кодексу України, повна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до внесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає причини пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту, про що зазначено в ч.5 ст.267 ЦК України. Доказів того, що відповідачем здійснювалося волевиявлення на продовження дії та перевипуск картки позивачем суду не надано. Позивач - банк не заявив суду щодо поновлення строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку банком з поважних причин. Позивач продовжував щомісячно нараховувати проценти та штрафні санкції за прострочення зобов'язання по поверненню кредитних коштів після припинення відповідачем погашення заборгованості, що свідчить про обізнаність позивача про порушення свого права. Таким чином, перебіг позовної давності починається з часу не виконання зобов'язання відповідачем, тому початок перебігу позовної давності починається саме з цієї дати, у зв'язку з чим позивачем пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині. Таким чином, суд не вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати по справі стягненню з відповідача не підлягають у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed