Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" в якому просив стягнути плату за користування коштами 8075,70 грн., пеню 19562,68 грн., інфляційні втрати 624,66 грн., комісію 128 грн., а також моральну шкоду у сумі 30000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05.11.2014 року сторонами укладено договір банківського вкладу, згідно якого [PERSON] вніс вклад на суму 130000 грн. із нарахуванням і виплатою відсотків у розмірі 25% річних, а ПАТ КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" зобов'язались повернути вклад і відсотки до 04.05.2015 року, проте ПАТ КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" не виконано взятих на себе зобов'язань належним чином, а тому кошти фактично повернуто 19.08.2015 року, що змусило позивача звернутись до суду. Позивач [PERSON] і його представник за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судове засідання свого представника не направили, повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 527, 530, 625 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок; якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст.ст.1058,1060 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором; за договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Судом встановлено, що 05.11.2014 року між ПАТ КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" та [PERSON] укладено договір банківського вкладу №361569 (Вклад «Цікавий»), згідно якого [PERSON] внесено кошти в сумі 130 000 грн., а ПАТ КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" прийнято вказані кошти та зобов'язались нарахувати і виплатити проценти за ставкою 25 % річних, а термін повернення коштів установлено до 04.05.2015 року (а.с.6-9). Крім цього, сторонами укладено договір №32-в/21/704 про відкриття поточного рахунку та обслуговування спеціального платіжного засобу від 05.11.2014 року, згідно якого [PERSON] відкрито поточний картковий рахунок із використанням спеціального платіжного засобу - платіжної картки (а.с.15-20). У зв'язку із закінченням терміну дії договору [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" з приводу повернення коштів, однак у визначеному договором порядку кошти не було повернуто, а перераховано на картковий рахунок і фактично повернуто [PERSON] у повному обсязі лише 19.08.2015 року (а.с.10-14, 21-22). У зв'язку із неналежним виконанням ПАТ КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" умов договору [PERSON] донараховано відсотки за користування коштами у сумі 8075,70 грн., інфляційні втрати - 624,66 грн., а також сплачена комісія за зняття готівки - 128 грн., що суд вважає обґрунтованим. Позивачем у позовній заяві обраховано пеню виходячи із змісту статей 550-551 ЦК України у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на суму 19562,68 грн., що суд вважає необґрунтованим, оскільки нарахування пені у визначеному позивачем розмірі не передбачено ні договором, ні вказаними позивачем нормами цивільного законодавства. Натомість, приведений позивачем розрахунок пені свідчить, що його здійснено із застосуванням положень ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», якою передбачено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Проте, рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 року роз'яснено, що положення вказаного Закону поширюються на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці). Тобто, вказані положення не стосуються правовідносин у яких суб'єктами є фізичні особи. За таких обставин, суд вважає, що нарахування пені, що проведено позивачем є безпідставним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивач просить стягнути моральну шкоду, проте суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки позовна заява не містить належного та достатнього обґрунтування в чому полягає заподіяна моральна шкода та визначення її розміру. Позивачем і його представником у судовому засіданні не наведено належного обґрунтування наявності моральної шкоди та її розміру визначеного у позові. Крім цього, суду не надано жодного доказу, яким підтверджено наявність моральної шкоди та її розмір. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини та докази, якими їх підтверджено, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування коштами, інфляційних втрат і сплаченої комісії за зняття готівки є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню, а решта позовних вимог не підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає необхідним стягнути з ПАТ КБ "ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА" на користь держави судовий збір у сумі 487,20 грн., що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial