Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

заявник Київський міський протитуберкульозний диспансер №1 звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу - [PERSON]. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що [PERSON] хворий на туберкульоз та становить загрозу розповсюдження цієї хвороби, що підтверджується висновком лікаря КМПТД № 1 від 31.08.2016 року про необхідність госпіталізації хворого [PERSON] [PERSON] відмовляється від лікування, про свій стан та необхідність проходження курсу лікування був проінформований, проте в протитуберкульозний заклад не з'являється. У зв»язку з цим протитуберкульозний заклад вважає, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного закладу строком на 3 місяці, починаючи з дня фактичної госпіталізації [PERSON] необхідно пройти курс лікування проти туберкульозу, дотриматися режиму лікування, виконувати призначення лікаря протитуберкульозного закладу, проходити у встановлені строки необхідні медичні огляди та обстеження, дотримуватися вимог санітарно-гігієнічних і санітарно-противо-епідемічних правил і норм лікувально-профілактичних закладах. Оскільки, він порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу, просив суд ухвалити рішення, яким примусово госпіталізувати [PERSON] до Київського міського протитуберкульозного диспансеру №1 на строк 3 місяці, починаючи з дня фактичної госпіталізації. Представник заявника Київський міський протитуберкульозний диспансер №1 в судове засідання не з»явився, надав заяву якою заяву про госпіталізацію хворого [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити та розглядати у відсутність їх представника. Відповідно до положень ч. 1 ст. 285 ЦПК України заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не викликався, адже за даними протитуберкульозного закладу, він становить загрозу розповсюдження туберкульозу. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров»я» туберкульоз віднесено до соціально небезпечних захворювань. Статтею 1 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", визначено, що туберкульоз - це соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу. Хворий на заразну форму туберкульозу - хворий на туберкульоз, у мокротинні якого виявляються мікобактерії туберкульозу, який є джерелом інфекції для осіб, які з ним контактують (п. 13 ч.1 ст. 1 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз"). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу та перебуває на обліку в Київському міському протитуберкульозному диспансері №1. Згідно ч. 3 ст. 20 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" на хворих на туберкульоз та інфікованих мікобактеріями туберкульозу покладено обов'язки: дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. За приписами ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно, яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. У заяві заявник стверджує, що [PERSON] необхідно отримати стаціонарне лікування від туберкульозу, проте він відмовляється від його проходження, порушуючи протиепідемічний режим. Згідно з висновком центральної лікарської консультативної комісії Київського міського протитуберкульозного диспансеру №1 від 31.08.2016 року №50/704 [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного закладу на строк три місяці. Зважаючи на те, що [PERSON] порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу, [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації до протитуберкульозного закладу. За положеннями п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити заяву Київського міського протитуберкульозного диспансеру №1, примусово госпіталізувати [PERSON] до Київського міського протитуберкульозного диспансеру №1 на строк, необхідний для лікування, але не більше трьох місяців, починаючи з дня фактичної госпіталізації. Відповідно до норми п. 7 ч. 1 ст. 367, ч. 2 ст. 286 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення. На підставі ст. ст. 1, 11, 20, 25 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз",

Outcome: approved