Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

28.08.2017 представник позивача звернувся до Марківського районного суду Луганської області з даним позовом, в якому просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії -Луганського областного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі 68 256,22 гривень за договором відновлювальної кредитної лінії №4566 від 27.11.2007р., яка станом на 09.08.2017 складається з такого: 36 550,98 грн.- заборгованість за кредитом; 16 655,39 грн. - заборгованість за відсотками; 8 609,99 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту; 4348,84 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом; 1357,82 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту; 732,62 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом; 0,21 грн. - пеня по простроченому основному боргу; 0,37 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків за кредитом, а також просив стягнути з відповідачів судовий збір. Свої вимоги обгрунтовує тим, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського областного управління АТ «Ощадбанк» та фізичною особою [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №4566 від 27.11.2007 відповідно до якої банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 90 000,00 грн. Позичальник зобов'язався отримати, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені Договором. Сторони домовилися про встановлення суми щомісячного погашення в розмірі 937,22 грн. зі сплатою щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця починаючи з грудня 2009 року. В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором було укладено Договір поруки №1 від 27.11.2007 між банком та [PERSON]. За договором поруки поручитель поручився перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 09.08.2017 має заборгованість 68 256,22 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи наявна заява, в якій представник позивача просив розглядатити справу без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання, призначені на 21.09.2017 та на 19.10.2017 не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином - через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Марківського районного суду в розділі "Справи Слов'яносербського районного суду Луганської області", оскільки відповідачі зареєстровані на тимчасовоокупованій території України визначеній Верховною радою України куди підприємством поштового звязку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому зі згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність сторін та ухвалити заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. 19.10.2017 згідно ст.225 ЦПК України, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи з занесенням до журналу судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 27.11.2007 між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського областного управління АТ «Ощадбанк» та фізичною особою [PERSON] був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №4566 від 27.11.2007. Згідно з п.1.1 Договору банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 90 000,00 грн., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15,5% річних комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. Згідно з п. 1.2 Договору кредит надається на споживчі потреби, окремими частинами (траншами) за відновлювальваною кредитною лінією, у період до 27.11.2009р.. Згідно з п.1.3 Договору, сторони погодили суму ліміту кредиту і визначили його в розмірі 90 000 грн. Згідно з п.1.5 Договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати банку проценти в порядку, розмірах та строки, визначені договором, які, відповідно до п.п.1.5.1.3 Договору позичальник повинен сплачувати щомісячно, не пізніше останнього робочого дня кожного звітного місяця, починаючи з поточного місяця після видачі першого траншу. Згідно Додаткової угоди №1 до договору відновлювальної кредитної лінії №4566 від 27.11.2007р., кредит підлягає погашенню щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця починаючи з грудня 2009 року в розмірі 937,22 грн. Остаточний термін повернення кредиту до 27.11.2017р. (а.с.11). Згідно розрахунку заборгованості загальна сума боргу по кредиту складає 68 256,22 гривень: - 36 550,98 грн.- заборгованість за кредитом, 16 655,39 грн.- заборгованість за відсотками з 01.10.2014 по 08.08.2017р.; 8 609,99 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту з жовтня 2014 по червень 2017рік, 4348,84 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з жовтня 2014 по червень 2017 рік, 1357,82 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.02.2011 по 08.08.2017р., 732,62 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.02.2011 по 08.08.2017р., 0,21 грн. - пеня по простроченому основному боргу з 03.03.2014 по 03.03.2014р., 0,37 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків за кредитом з 03.03.2014 по 03.03.2014р. Виконання позичальноком зобов'язань за договором №4566 від 27.11.2007 було забезпечено договороми поруки укладеними між [PERSON], ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі в.о. заступника начальника з роздрібного бізнесу філії-Луганського областного управління Гарькуші Ірини Григоріївни та [PERSON] № 1 від 27.11.2007 (а.с.12). Відповідно до п.1 цього договору поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником своїх зобов6язань за кредитним договором №4566 від 27.11.2007р. та додатковими угодами укладеними до нього в майбутньому. Пунктами 3.1, 3.2 було погоджено, що поручитель відповідає по зобов'язаннях за кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник при цьому солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання за Кредитним договором не будуть виконані. Крім того п.4.1 Договору поруки визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за кредитним договором, а в п.4.2 вказано, що порука припиняється якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явить вимоги до поручителя. 19.09.2016 банк склав вимоги до боржника та поручителя з вимогою сплатити заборгованість в сумі 47 903,14 грн. та направив їх "до запитання". (а.с.15-20). Суд вирішуючи спір по суті заявлених вимог використовує наступні норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступного. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та закону. Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається в силу ст.525 ЦК України, така відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання вказано в ч.2 ст.615 ЦК України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням, як це передбачено ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого з вересня 2014 року виникла заборгованість, яка станом на 09.08.2017 складається з такого: 36 550,98 грн.- заборгованість за кредитом; 16 655,39 грн. - заборгованість за відсотками, отжеїх необхідно стягнути з Відповідача 1 на користь позивача. Щодо вимог про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних згідно ст.625 ЦПК України суд виходить з наступного. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року розяснено, що зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»). Згідно рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Розрахунки індексу інфляції за квартал, період з початку року і т. п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т. д.) індексів (наказ Держкомстату від 27.07.2007, № 265 «Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін»). З розрахунку заборгованості вбачається, що початковим місяцем для визначення втрат від інфляції по основному боргу та процентах визначено серпень 2014 року року з індексом інфляції 103,72%, а кінцевим червень 2017 року з індексом 101,6% в результаті збитки від інфляції за простроченим основним боргом складають 8609,99 грн грн, а за процентами 4348,84 грн Наведений розрахунок повністю узгоджується з чинним законодавством . Також позивачем правильно розраховано і 3% річних з 01.08.2014 по 15.03.2017 що становить 1357,82 грн за основним боргом та 732,60 грн по прострочених відсотках. Отже суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог і в цій частині. Таким чином позовні вимоги до [PERSON]. є такими що підлягають задоволенню в повному обсязі . Щодо вимог позивача про стягнення боргу в солідарному порядку, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 546-548 ЦК України виконання зобов'язання у тому числі такого, що виникає із договору , може забезпечуватись письмовим договором поруки. В забезпечення виконання зобов'язань за договором відновлювальної кредитної лінії№4566 між банком, [PERSON] та [PERSON], укладено договір поруки №1 від 27.11.2007. (а.с.12). Відповідно до п.1 цих договорів (вони є аналогічними) поручителі зобов'язалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником своїх зобов6язань за кредитним договором та додатковими угодами укладеними до нього в майбутньому. Пунктами 3.1, 3.2 договорів поруки було погоджено, що поручитель відповідає по зобов'язаннях за договором відновлювальної кредитної лінії перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник при цьому солідарні боржники залишаються зобов'язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії не будуть виконані. Крім того п.4.1 договорів поруки визначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання за договором відновлювальної кредитної лінії, а в п.4.2 вказано, що порука припиняється якщо Кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за Договором не пред'явить вимоги до поручителів. Відповідно до ст. 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Отже, порука є одним із способів забезпечення зобов'язань при укладенні кредитних договорів та має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Сторони в договорах поруки погодили зокрема в п.п.4.1, 6.3, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до повного виконання зобов'язань позичальника за договором відновлювальної кредитної лінії. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В даному випадку згідно з п. 1.2 Договору № 4566 від 27.11.2007 термін остаточного погашення кредиту до 27.11.2017, при цьому п.1 додаткової угоди до Договору № 4566 від 27.11.2007 було погоджено, що позичальник зобов'язаний щомісячно сплачувати ( ануїтетними платежами) в сумі 937,22 грн не пізніше останнього робочого дня місяця починаючи з грудня 2009 до 27.11.2017 Згідно розрахунку заборгованості остання сплата за договором № 4566 від 27.11.2007 відбулася 22.09.2014, а прострочена заборгованість на 01.10.2014 складала 936,62 грн Вказівка в умовах договорів поруки про їх дію до повного виконання зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Це узгоджується і з п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де вказано, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того дане підтверджується і правовим висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 21.05.2012 у справі № 6-68цс11, де вказано, що умови договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. За таких обставин, порука на підставі ч. 4 статі 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Позов пред'явлено 22.08.2017 (а.с.37,80) Таким чином, позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідачів підлягають частковому задоволенню за період з 01.03.2017 по 01.08.2017 в сумі 7772,67 грн, а саме: 5621,32 грн.- заборгованість за кредитом; 2017,32 грн. - заборгованість за відсотками; 78,43 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту; 21,30 грн. - інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом; 26,12 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту; 8,18 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом; Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позову позивачем платіжним дорученням від 16.08.2017 був сплачений судовий збір у сумі 1600,00 гривень, а тому він підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial