Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління, в якому просить зобов`язати відповідача укласти із позивачем договорів на оплату комунальних послуг та споживчих енергоносіїв на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , а також зобов`язати відповідача видати позивачеві ордер на проживання у гуртожитку із зазначенням адреси: [ADDRESS] , що необхідна для проведення реєстрації місця проживання. До початку судового засідання позивач надав заяву про зміну предмета позову, відповідно до якої просить суд визнати за ним право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та зобов`язати відповідача видати [PERSON] ордер на вказане житлове приміщення. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що в період з 04.11.1981 року по 12.09.2007 року він проходив військову службу за контрактом на посадах сержантського складу у Збройних Силах України, має 26 років вислуги на військовій службі. 12.09.2007 року звільнений із військової служби у запас за пунктом 85 підпункту «б» (за досягненням граничного віку) Положення про проходження військової служби солдатами, сержантами і старшинами ЗСУ, виключений зі списків особового складу наказом командира в/ч [NUMBER] від 12.09.2007р. № 151. Далі зазначає, що під час проходження військової служби у місті Бровари Київської області, поставлений на квартирний облік у Броварському ОМВК з 01.07.2003 року,\~ та на даний час має право на позачергове отримання житлових приміщень. Зареєстрований за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Проживає у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] ). 02.08.2013 року за № 394 відповідач направив на його адресу повідомлення у формі припису про те, що станом на 01.08.2013 року документально не підтверджено законність його проживання та зайняття житлової площі, а також відсутність договору на проживання. 24.10.2013 року відповідно до припису відповідача від 02.08.2013 року № 394 позивач направив поштою відповідні документи в копіях для укладання договору проживання у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . 07.11.2013 року за № 803/25-4262 відповідач направив лист відмову пославшись на фактичне не проживання та вимогу звільнити займане приміщення у кімнаті № 10 гуртожитку. Вважає, що відповідач безпідставно не прийняв до уваги обставини його вселення та проживання з 2003 року за розпорядженням командувача ППО, проведення ремонту у приміщенні гуртожитку за свої кошти, а також вимушеного тимчасового перебування в районах Чернігівської області у зв`язку з потребою постійного догляду за його батьками похилого віку. 05.12.2013 року за № 303/25-4734 відповідач повторно відмовив позивачу в укладанні договору на проживання в гуртожитку. 16.04.2014 року також відмовив у прийнятті оплати за проживання у гуртожитку, хоча до квітня 2014 року він систематично проводив оплату за комунальні послуги, за проживання у гуртожитку по березень\~ 2014 року включно. 07 жовтня 2014 року відповідач прийняв оплату за проживання в гуртожитку. У жовтні 2014 року позивач звернувся до Управління ДМС України у Київській області щодо роз`яснення порядку реєстрацій змін місця проживання та про документи, які необхідно надати для уточнення даних про реєстрацію його місця проживання, так як із 2003 року і до цього часу позивач зареєстрований за місцем проживання: [ADDRESS] , однак фактично проживає у гуртожитку: [ADDRESS] . На вищевказане звернення позивачу управлінням ДМС України у Київській області повідомлено, що для реєстрації місця проживання необхідно звернутися із заявою, дійсним ордером на кімнату за вищевказаною адресою та подати особисті документи до Броварського РВ УДМС України у Київській області. З огляду на викладені обставини, позивач вважає, що кімната, в якій він проживає, знаходиться у будинку, що має статус гуртожитку, при цьому позивач заселений до неї на законних підставах, постійно проживає впродовж тривалого часу, не визнавався таким, що втратив право користування нею та не виселявся, тому відповідач повинен видати йому ордер на жилу площу у гуртожитку на право заняття жилої площі кімнати (квартири)\~\~ [ADDRESS] , що необхідно для відповідної перереєстрації місця проживання позивача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] доводи позовної заяви підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні фабулі уточненої позовної заяви. Представник Київського квартирно-експлуатаційного управління Боголей І.Ю. проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі надавши заперечення, в якому посилається на те, що рішенням Міністра оборони України № 3453/з від\~ 25.03.11 р. надано згоду на переобладнання приміщень під житло, які не використовуються за прямим призначенням, для тимчасового проживання військовослужбовців та членів їх сімей у тому числі і будівлю в/ [ADDRESS] .\~ Також у даному рішенні вказано, що після проведення переобладнання Київському КЕУ укласти договори на проживання сімей військовослужбовців на період проходження служби у військовій частині. На той час [PERSON] не проходив військову службу у військовій частині, так як звільнився ще в 2007 році, а рішення приймалося в 2009 році, тобто вже після його звільнення. Крім того, представник відповідача вважає, що відповідно до Примірного Положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради міністрів України від 03.06.1986 року № 208 житлові приміщення в гуртожитку призначені для тимчасового проживання на період роботи або навчання. [PERSON] заселився в казарму в 2003 році, переобладнану під житлове приміщення, як військовослужбовець військової частини на час служби в Збройних силах України, на даний час Позивач не перебуває ні в трудових, ні в службових відносинах з відповідачем. Відповідно до актів перевірки житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] від 20 січня 2012 року, від 17 липня 2012 року, від 25 листопада 2013 року, позивач тривалий час за вищевказаною адресою не проживає. У зв`язку із викладеним, представник відповідача вважає, що не має підстав для визнання за [PERSON] права користування житловим приміщенням та видачі ордера на спірне житлове приміщення. До того ж, позивач не проживає в спірному житловому приміщенні, проживає його син, який жодного відношення до Збройних сил України не має. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що позивач по даній справі у період з\~ 04.11.1981 року по 12.09.2007 року проходив військову службу у Збройних Силах України, про що свідчить витяг із послужного списку про проходження військової служби, виданий 10 жовтня 2012 року та довідка МОУ від 19.09.2013 року (а.с. 11-12). Відповідно до наявної у матеріалах справи копії витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] за № 75 від 12 серпня 2003 року заселено у кімнату № 6 сержанта контрактної служби [PERSON] з сім`єю (а.с. 51). Із довідки про реєстрацію місця проживання від 14.10.2014 року вбачається, що [PERSON] з 31.10.2003 року значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 55). Матеріалами справи встановлено, що наказом командира військової частини [NUMBER] від 12.09.2007 року № 151 сержанта контрактної служби [PERSON] звільнено із військової служби у запас за пунктом 85 підпунктом «б» (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі). Як вбачається із витягу з рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області за № 573 від 08.11.2011 року вирішено об`єктам нерухомого майна на території Броварського гарнізону в/м № [NUMBER] , в тому числі гуртожитку, надати адресу: [ADDRESS] (а.с 53). Згідно із наказом начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління за № 125 від 27 грудня 2011 року начальнику Будинкоуправління № 4 Київського КЕУ з 01.01.2012 року наказано розпочати обслуговування житлових будинків [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно до довідки № 361 від 12.11.2013 року [PERSON] перебуває на квартирному обліку у Броварському ОМВК з 01.07.2003 року по 12.09.2013 року складом сім`ї, а також перебуває в списках осіб, які мають право на позачергове отримання житлових приміщень з 14.09.2007 року по 12.09.2013 року (а.с. 15). Із матеріалів справи вбачається, що 02.08.2013 року Київським квартирно-експлуатаційним управлінням на адресу позивача направлено припис, в якому управління вимагало у термін до 10 серпня 2013 року здати всі необхідні документи для оформлення договору на проживання у гуртожитку [ADDRESS] , або надати письмову відповідь про причини відмови щодо укладення даного договору у встановлені терміни в межах чинного законодавства (а.с. 18). На виконання вказаного припису 24.10.2013 року [PERSON] направив відповідні документи для укладання договору проживання у гуртожитку за адресою:\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ [ADDRESS] (а.с. 19). Однак, листом від 07.11.2013 року за № 303/25-4262 відповідач відмовив позивачу, з посиланням на фактичне не проживання у гуртожитку та вимогу звільнити займане приміщення у кімнаті № 10 гуртожитку. 26 листопада 2013 року [PERSON] повторно звернувся із листом до відповідача про укладення договору на проживання та пояснення по суті листа від 07.11.2013 року. Листом від 05.12.2013 року Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оброни України повторно відмовило позивачу в укладанні договору на проживання в гуртожитку з підстав не проживання у ньому з 2007 року. Одночасно заявлено вимогу про звільнення із займаного приміщення у найкоротший час. У жовтні 2014 року позивач звернувся до Управління ДМС України у Київській області щодо роз`яснення порядку реєстрацій змін місця проживання та про документи, які необхідно надати для уточнення даних про реєстрацію його місця проживання, так як із 2003 року і до цього часу позивач зареєстрований за місцем проживання: [ADDRESS] , однак фактично проживає у гуртожитку: [ADDRESS] (а.с. 49). На вищевказане звернення позивачу листом за № 5354 від 28.11.2014 року управлінням ДМС України у Київській області повідомлено, що для реєстрації місця проживання необхідно звернутися із заявою, дійсним ордером на кімнату за вищевказаною адресою та подати особисті документи до Броварського РВ УДМС України у Київській області (а.с. 56). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року визнано недійсним та скасовано ордер № 94 на жилу площу в гуртожитку, виданий 24 березня 2014 року Київським квартирно-експлуатаційним управлінням на ім`я [PERSON] на право зайняття з сім`єю з 2-х чоловік кімнати [ADDRESS] . Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 лютого 2015 року вищевказане рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2014 року залишено без змін. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що на момент заселення позивача до спірного житлового приміщення він був заступником командира в/ч. Керівництвом було прийнято рішення про виділення позивачу житла, а саме кімнати [ADDRESS] . [PERSON] постійно проживав у наданій йому кімнаті разом із сином. Свідок [PERSON] пояснив, що проходив військову службу у в/ч [NUMBER] по [ADDRESS] , житлом ніхто забезпечений не був, всі проживали у казармах. Після був виданий наказ про переобладнання казарми у гуртожиток для військовослужбовців. [PERSON] переобладнав кімнату для проживання із сім`єю. У 2007 році військова частина розформована і позивач звільнений зі служби за граничним віком, при цьому останній мав вислугу понад 25 років та мав право на першочергове забезпечення житлом. Уточнив, що станом на 2003 рік ордери на заселення не видавалися, так як будинок не мав статусу гуртожитку. Оцінюючи всі наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення\~ позовних вимог виходячі із наступного. Так, відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 125 ЖК зазначає осіб, яких не може бути виселено з службових \~жилих приміщень, без надання іншого жилого \~приміщення - в тому числі: - осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років. Частина 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачає, що при вирішенні питання житлового забезпечення у Збройних Силах України чітко відокремлює умови та порядок забезпечення постійним житлом військовослужбовців залежно від вислуги: \~до набуття вислуги на військовій службі 20 років "у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР" у порядку черговості. До моменту, коли надійде черга, військовослужбовці забезпечуються військовою частиною службовим або орендованим військовою частиною для них житлом; після набуття вислуги на військовій службі 20 років військовослужбовцям надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. При цьому, будь-яка черговість для отримання житла, при наявності 20-річної вислуги на військовій службі, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не обумовлена. Підпунктом 1.4 Інструкції № 737 передбачено: військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності Законом України від 24.06.2004 № 1865-IV Про внесення змін до статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку. Підпунктом 5.10 Інструкції № 737 передбачено, що виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення підлягають особи, які звільнені з військової служби і мають вислугу менше ніж 10 років; не перебувають на квартирному обліку; які самоправно зайняли жилу площу, а також особи, які підпадають під підстави, передбачені статтею 116 Житлового кодексу Української РСР. Підпунктом 5.12 Інструкції № 737 передбачено, що не можуть бути виселені з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, зазначені у статті 125 ЖК. Розділ шостий Інструкції № 737 передбачає порядок надання місць для проживання у спеціально пристосованих казармах. Підпунктом 6.10 Інструкції № 737 передбачено, що виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення підлягають особи, які звільнені з військової служби і мають вислугу менше ніж 10 років; не перебувають на квартирному обліку; які самоправно зайняли жилу площу, а також особи, які підпадають під підстави, передбачені статтею 116 Житлового кодексу Української РСР. Також, судом враховується те, що позивач має 26 років вислуги військової служби. На час вселення позивача в гуртожиток діяло Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від \~23 грудня 1992 року N 220 ( Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства оборони N 577 від 06.10.2006) згідно з вимогам п. 4 якого передбаченого, що військовослужбовці та члени їх сімей мали право до одержання жилого приміщення прописатися за адресою військової частини. Пунктом 24 було передбачено порядок надання житла військовослужбовцям після здачі ними жилої площі, яку вони займали, за попереднім місцем служби (навчання), крім випадків, коли там залишилися проживати повнолітні члени їх сім`ї. З матеріалів справи вбачається, що у 2011 році казармі у в/м 201 м. Бровари надано статус гуртожитку, який передано на обслуговування Будинкоуправлінню № 4 ККЕУ, про що свідчить відповідний наказ від 07.12.2011 року № 125. Суд, не приймає до уваги заперечення відповідача щодо не проживання відповідача у спірній кімнаті з огляду на ті обставини, що даний факт жодним належними доказами не підтверджений. Акти перевірки житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] від 20.01.2012 року, 17.07.2012 року, 22.01.2013 року, 25.11.2013 року про не проживання [PERSON] у кімнаті гуртожитку, суд не може взяти за основу, так як вони надані лише за період 2012-2013 рр., що не підтверджує факт не проживання останнього у кімнаті із 2007 року та до часу звернення із позовом до суду. Крім того, матеріалами справи встановлено та у позовній заяві позивач\~ підтвердив факт своєї тимчасової відсутності за місцем проживання. При цьому обгрунтовуючи своє тимчасове не проживання у гуртожитку, позивач посилається на необхідність постійного догляду за батьками, які проживають у Чернігівській області, про що свідчить відповідна довідка Покошицької сільської ради Коропського району Чернігівської області. Суд приймає до уваги таке обґрунтування. На думку суду, доводи заперечення відповідача про наявність у позивача житла у м. Ічня, наданого йому 12.10.1993 року спростовуються матеріалами справи та не є підставою для відмови в укладенні договору та видачі ордеру, враховуючи те, що він до цього часу зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та значиться на квартирному обліку. Інших доказів про наявність у позивача службового житла чи житла, яке належить йому на праві власності, суду не надано. Решта заперечень наведених відповідачем суд не приймає до уваги, так як вони не спростовують доводів позивача та не підтверджені належними доказами. Разом з тим, позивачем надано до матеріалів справи копії квитанцій до прибуткового касового ордеру за сплату позивачем житлово-комунальних послуг за період із 2012 по 2014 рік. З огляду на вищевикладені обставини, та врахувавши те, що позивач на законних підставах був вселений та проживає у кімнаті зазначеного гуртожитку, добросовісно сплачує за рахунками відповідача житлово-комунальні послуги, у визначеному законом порядку не визнавався таким, що втратив право користування житловим приміщенням та не виселявся із нього у спосіб, передбачений житловим законодавством, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved