Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

07.04.2018 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до [PERSON], в якому просив встановити юридичний факт, що будинок [ADDRESS] загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м. з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами належить на праві власності [PERSON], яка померла [INFO] року; визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. 21.06.2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], в якому просив визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м. з відповідною часткою належних до нього господарських та побутових будівель та споруд. Ухвалою суду від 21.06.2018 року прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю та об'єднано її в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позивач, відповідач за зустрічним позовом надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив встановити юридичний факт та визнати за ним право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], вимоги зустрічного позову визнав у повному обсязі, просив про розгляд справи у його відсутності. Відповідач, позивач за зустрічним позовом до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги первісного позову визнав та не заперечував проти встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року; вимоги зустрічного позову підтримав у повному обсязі та просив про розгляд справи у його відсутності. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. [INFO] року померла [PERSON], тітка позивача - [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Георгієвою О.Г. за реєстр. №4-2052, згідно якого вона на випадок своєї смерті все належне їй майно, з чого б воно не складалося, в тому числі і належний їй на праві власності житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], заповідала в рівних частках [PERSON] та [PERSON] 30.05.2006 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Баштанської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини. 08.06.2018 року позивач за первісним позовом звернувся до державного нотаріуса Баштанської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Постановою державного нотаріуса Баштанської державної нотаріальної контори Миколаївської області Гоцуляк С.С. від 08.06.2017 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в договорі дарування, посвідченому Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою 02.09.1977 року за реєстровим номером №4-7228 та у виписці з рішення виконавчого комітету Центральної районної ради м. Миколаєва "Про затвердження акту прийому в експлуатацію житлового будинку/споруди" від 20.03.1998 року за №29 містяться розбіжності зі свідоцтвом про смерть. Так на підставі правовстановлюючих документів власником житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS], є [PERSON], а в свідоцтві про смерть та заповіті зазначена [PERSON], за такого не можливо визначити факт належності даного житлового будинку спадкодавцю. Відповідно до положень ч. 2 ст. 315 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №679 від 01.06.1976 року відповідачу [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на колективне будівництво одноповерхового двохквартирного житлового будинку на земельній ділянці по [ADDRESS] Рішенням виконавчого комітету Центрального районної ради депутатів трудящих №498 від 05.08.1977 року дозволено [PERSON] подарувати одноповерховий двохквартирний житловий будинок на земельній ділянці по [ADDRESS] - [PERSON] Згідно договору дарування від 02.09.1977 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори за реєстровим №4-7228, відповідач [PERSON] подарував сестрі [PERSON] незакінчений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] У відповідності до акту прийняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Центральної районної ради м. Миколаєва №29 від 20.03.1998 року, [PERSON] здала в експлуатацію житловий будинок [ADDRESS] При цьому, в акті приймання будинку в експлуатацію та в рішенні про затвердження цього акту прізвище спадкодавця зазначено "[PERSON]", у тому числі і на українській мові, оскільки в паспорті громадянина СРСР прізвище було зазначено як "[PERSON]". Однак, при видачі паспорту громадянина України, виданого Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, прізвище спадкодавця було зазначено як "[PERSON]". Встановити юридичний факт, що будинок [ADDRESS] належав на праві власності [PERSON], позивачу необхідно для оформлення спадкових прав. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, суд вважає, що є всі підстави для встановлення юридичного факту, що будинок [ADDRESS] загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м. з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами належав на праві власності [PERSON], яка померла [INFO] року. Як вбачається з матеріалів справи, 1/2 частка житлового будинку [ADDRESS] належала на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та 1/2 частка вказаного житлового належала на праві приватної спільної часткової власності [PERSON], який помер [INFO] року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON], спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дочка [PERSON] та син [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №1370 від 22.10.2010 року частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], яка належить громадянам [PERSON] - 1/4 частини та [PERSON] - 1/4 частини, надано [ADDRESS] У зв'язку з виділом [PERSON] та [PERSON] належної їм 1/2 частки спірного будинку в окрему адресу припинилося право спільної часткової власності на житловий будинок по [ADDRESS], а тому спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] складає цілий житловий будинок, розташований за адресою: м. Миколаїв, [ADDRESS], загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи - на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON], якому [PERSON] заповідала 1/2 частку спадкового майна, помер [INFO] року (актовий запис про смерть №484 від 31.01.2017 року), із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не звертався, що підтверджується спадковою справою №63/2006. За такого, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м. з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] з 2003 року і по даний час проживає в житловому будинку [ADDRESS], в будинку який належав [PERSON], позивач доглядає за будинком, виконує ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги, що підтверджується розрахунковими книжками за оплату комунальних послуг. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник, в даному випадку [PERSON] (п. 13 Постанови). Отже, враховуючи, що позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком [ADDRESS] загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 47,7 кв.м., з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, суд вважає за можливе визнати право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку за набувальною давністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved