Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

28 березня 2016 року позивач звернулась до суду із позовом про відібрання дитини від батька та повернення її за місцем проживання матері. Обгрунтовуючи вимоги тим, що з 2000 року проживала з відповідачем однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 26.08.2015 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з нею. Однак, незвважаючи на це, у травні 2015 року відповідач обманом взяв у неї дочку і утримує у себе. Весь цей час дитина не має змоги належним чином спілкуватися з рідною матір'ю. Доньку перетворив на свою полонянку, яка не відвідує садок, не займається у гуртку бальних танців і не спілкується з друзями. Крім того, відповідач не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Донька перебуває на "Д" обліку у лікаря гематолога, але батько її до лікаря не водить. Дитині не зроблені відповідні щеплення, а зробити такі він їй не дозволяє. Вона неодноразово зверталась до відділу внутрішніх справ із скаргами на вищезазначені події. Однак це не дало позитивного результату. У зв'язку із викладеними обставинами позивач просила суд відібрати від [PERSON] малолітню доньку та стягнути з відповідача судові витрати. У судовому засіданні позивач і її представник [PERSON], кожна окремо, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими рекомендованими повідомленнями та актами судових розпорядників. Заперечень проти позову не надав, про поважність причин неявки не повідомив.(а.с.35-37,44-45,51-55) У зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, зі згоди позивача, у відповідності зі ст. 169 ч.4 ЦПК України, визнаючи наявні матеріали про права і взаємовідносини сторін достатніми, суд знаходить можливим розглянути справу у його відсутності та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог, щодо предмета спору-начальник служби міської ради у справах дітей [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що дитина гарно ставиться до свого батька. Суд, заслухавши доводи сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та архівну цивільну справу 577/2528/15-ц, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. У судовому засіданні достеменно встановлено, що з 2000 року позивач і [PERSON] проживали однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Мають доньку [PERSON], [INFO].(а.с.6) Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 13 грудня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.(а.с.29 справа 577/2528/15-ц) Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 26.08.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 4.11.2015, в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини відмовлено. Цим же рішенням зустрічні позовні вимоги задоволені. Визначене місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом з матір"ю - [PERSON] (а.с.15-21 та справа 577/2528/15-ц) Згідно довідки Конотопського центру дитячо-юнацької творчості [PERSON] з квітня 2015 року гурток бального танцую "Сучасник" не відвідує. (а.с.7) Як вбачається з довідок Конотопського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №2 "Вербиченька" з 14.12.2015 року [PERSON] садок не відвідує. (а.с.14,56) Свідок [PERSON] пояснила, що у травні 2015 року відповідач шляхом обману забрав у її дочки [PERSON] малолітню внуку [PERSON], яку утримає у себе вдома. Спілкуватись з внукою перешкоджає і не водить її до садика і до центру дитячо-юнацької творчості для зайняття у гуртку бальних танців. Відтак, у судовому засіданні встановлено, що в травні 2015 року [PERSON] самочинно, без згоди матері, змінив місце проживання малолітньої доньки, яку в послідуючому і в супереч судових рішень і утримує в себе. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Чиним законодавством (ст.7 СК України) передбачено, що суд при розгляді таких справ, повинен "максимально можливо враховувати інтереси дитини". Також відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Статтями 18,27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Окрім того, суд застосовує положення принципу 6 "Декларації прав дитини" Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., в якому зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю». Нормами ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-ІІІ від 21.04.2001 року виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд не знайшов підстав вважати, що повернення малолітньої [PERSON] до своєї матері [PERSON] якимось чином буде негативно впливати або створюватиме реальну небезпеку її фізичному та психологічному здоров'ю. Варто також зазначити, що рішенням Конотопського міськрайонного суду від 26.08.2015року визначене місце проживання малолітньої [PERSON] разом з матір"ю. Рішення суду набрало законної сили, а відтак відповідно до ст. 14 ЦПК України є обов'язковим для відповідача. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не позбавлений права спілкуватись з дочкою і може і надалі приймати участь у її вихованні, суд дійшов висновку за необхідне позовні вимоги про відібрання дитини та повернення її матері задовольнити. За змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволення яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача у відповідності зі ст. 88 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути понесені неї і документально підтверждені 551 грн. 20 коп. витрат по оплаті судового збору.

Outcome: approved