Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

02 серпня 2016 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія АвтоФінанс" до [PERSON] про визнання договору нікчемним та повернення сторін до попереднього стану. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 06 листопада 2014 року між сторонами у справі було укладено договір фінансового лізингу № 01/14-00637 (далі - Договір), у відповідності до якого позивач зобов'язаний придбати, зареєструвати та передати в користування відповідачу транспортний засіб - легковий автомобіль марки Seat Ibiza Style 1.4, а відповідач зобов'язалась сплатити передбачені договором лізингові платежі. 07 листопада 2014 року відповідач отримала транспортний засіб Seat Ibiza Style 1.4, 2014 року випуску, д/н: АА0138ОР, кузов № [NUMBER], двигун GGGA44632, вартістю 212300,00 гривень. В процесі виконання договору у позивача виникли сумніви щодо підписання Договору саме відповідачем [PERSON] Крім того, станом на момент підписання Договору представник ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" [PERSON] не мав відповідних на це повноважень, оскільки відповідна довіреність йому не видавалась. Про недійсність правочину свідчить також той факт, що сторони не дійшли згоди щодо умов вказаного Договору, оскільки ними не були підписані Додатки № 1 та № 3 до нього, які є невід'ємною частиною Договору. Крім того, при укладенні сторонами договору фінансового лізингу, всупереч нормам діючого (в тому числі й на час укладення Договору) законодавства України, не було проведено нотаріального посвідчення цього договору. Також позивач зазначає, що на момент підписання оскаржуваного правочину ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" не мало ліцензії на здійснення фінансових послуг. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви та просила суд її задовольнити. З урахуванням неявки відповідача, представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилась, не зважаючи на те, що своєчасно та належним чином (в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України) була сповіщена про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суду не повідомила, будь-яких пояснень або заперечень суду не направила. 28 вересня 2016 року судом в порядку статті 224 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши представника позивача та дослідивши подані докази, дійшов до наступних висновків. В матеріалах справи міститься копія договору фінансового лізингу № 01/14-00637 від 06 листопада 2014 року, який укладено між ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" та [PERSON] (а.с. 10-17). У відповідності до вказаного договору ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" зобов'язався придбати, зареєструвати та передати в користування відповідачу транспортний засіб - легковий автомобіль марки Seat Ibiza Style 1.4, а відповідач зобов'язалась сплатити передбачені договором лізингові платежі. Як вбачається з копії акта приймання-передачі предмета лізингу від 07 листопада 2014 року, ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" на підставі зазначеного Договору передало, а [PERSON] прийняло автомобіль Seat Ibiza Style 1.4, 2014 року випуску, д/н: АА0138ОР, кузов № [NUMBER], двигун GGGA44632 та приналежності до нього (а.с. 19). Копіями платіжних доручень підтверджено факт оплати відповідачем [PERSON] платежів за Договором на загальну суму 268750,16 гривень (а.с. 24-41). Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) - ч. 3 ст. 215 ЦК України. Аналіз зазначених правових норм призводить суд до висновку, що Цивільним кодексом України встановлено дві форми недійсного правочину: нікчемний правочин (його недійсність випливає з вимог закону) та оспорюваний правочин (може бути визнаний недійсним за рішенням суду). Предметом оскарження в даній справі є договір фінансового лізингу. Його предмет та основні умови відповідають вимогам статті 806 ЦК України. У відповідності до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Частиною другою статті 799 ЦК України встановлено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Суд констатує, що оскаржений договір фінансового лізингу № 01/14-00637 від 06 листопада 2014 року, який укладено між ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" та [PERSON], всупереч вимогам вказаної правової норми не посвідчений нотаріально. Частиною першою статті 220 ЦК України встановлено, що у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. При формуванні наведених висновків, суд відповідно до вимог ст. 3607 врахував правову позицію Верховного Суду України, викладену ним в постанові по справі № 6-2766цс15 від 16 грудня 2015 року. Підстав для відступлення від даної правової позиції ВСУ суд не вбачає. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав вважати договір фінансового лізингу № 01/14-00637 від 06 листопада 2014 року, який укладено між ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" та [PERSON], нікчемним, оскільки при його укладенні не було дотримання вимоги закони про обов'язкове нотаріальне посвідчення. Однак, позивачем заявлено позовну вимогу про визнання вказаного договору недійсним, в той час як приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що визнання судом недійсним нікчемного правочину не вимагається. Доводи позивача, викладені в позовній заяві, вищенаведених висновків не спростовують. За вказаних обставин позовні вимоги про визнання недійсним договору фінансового лізингу №\~01/14-00637 від 06 листопада 2014 року, який укладено між ТОВ "Лізингова компанія АвтоФінанс" та [PERSON], задоволенню не підлягають, оскільки цей договір є нікчемним відповідно до вимог статей 215, 220 та 799 ЦК України. В той же час, суд вважає обґрунтованою частину позовних вимог щодо застосування до правовідносин між сторонами вимог про реституцію, оскільки це повністю відповідає вимогам ч.\~1 ст. 216 ЦК України.

Outcome: partial