Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] просить визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Національного історико-етнографічного заповідника "Переяслав" про її звільнення з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України від 09.12.2013 р. № 124-ОС; поновити її на посаді молодшого наукового співробітника науково-дослідного відділу Музею хліба НІЕЗ «Переслав» з 11.12.2013 р. та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 11.12.2013 р. по день поновлення на роботі та 6000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідач звільнив її з роботи без законних підстав, оскільки наказ відповідача від 23.06.2013 р. № 60-ОД «Про внесення змін до штатного розпису» є необґрунтованим і був виданий з метою помсти їй за поновлення на роботі в судовому порядку. Окрім цього процедура її звільнення проведена без дотримання вимог чинного законодавства, зокрема: її звільнено без згоди виборного органу первинної профспілкової організації; письмове попередження про звільнення з роботи з 30.11.2013 р. відбулося з порушенням встановленого чинним законодавством строку - 28.10.2013 р., а для попередження 27.09.2013 р. про наступне звільнення в адміністрації не було підстав, оскільки вказані зміни до штатного розпису затверджені наказом заступника Міністра культури 25.10.2013 р.; у зв»язку із скороченням штату їй запропонували нерівноцінну роботу, - одна з яких з неповним робочим днем - 0,5 ставки секретаря директора, а інша - музейного доглядача музею «Поштова станція» - тимчасова ( на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку основного працівника), на які вона не могла погодитися. Позивачка вважає, що незаконним звільненням з роботи їй заподіяна моральна шкода, яку вона оцінила у 6000 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, докладно обґрунтувавши позицію позивачки щодо необґрунтованості проведення скорочення займаної позивачкою посади тим, що основною підставою в наказі зазначена невідповідність працівника займаній посаді на підставі висновку атестаційної комісії, який вже не може бути реалізований, та припису фінансової інспекції. Ввести посаду водія можливо було за рахунок вакантних посад. Представник відповідача Панченко Т.А. заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що звільнення позивачки було проведене у відповідності з вимогами законодавства. Адміністрація двічі зверталася до ППО ВПС «Захист справедливості» з поданням про надання згоди на звільнення [PERSON], однак профспілковий комітет двічі невмотивовано відмовив у наданні згоди. Після оголошення [PERSON] у приміщенні денного стаціонару Переяслав-Хмельницької ЦРЛ змісту наказу про скорочення штату та пропозицій про переведення на іншу роботу вказані документи були залишені на тумбочці біля її ліжка. Факт заподіяння позивачеві моральної шкоди заперечує. Третя особа - [PERSON], належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, до суду не з»явився, не повідомивши суд про причин неявки. З пояснень свідків та письмових доказів, що маються в матеріалах справи встановлені такі обставини. Згідно з копією сторінок трудової книжки позивачки [PERSON], вона працювала в Національному історико-етнографічному заповіднику "Переяслав" (далі НІЕЗ «Переяслав») на різних посадах з 16.09.1982 р., а з 20.07.2010 р. - на посаді молодшого наукового співробітника науково-дослідного відділу Музею хліба. Наказами від 17.01.2013 р. № 07/1-ОС та від 21.02.2013 р. № 23-ОС її було звільнено з цієї посади з 19.02.2013 р. у зв»язку з виявленою невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації на підставі рішення атестаційної комісії НІЕЗ «Переяслав» від 28.11.2012 р.(протокол № 31), а 27.05.2013 р. поновлено на роботі за рішенням суду. Згідно з наказом від 09.12.2013 р. [PERSON] звільнено з роботи у зв»язку із скороченням займаної нею посади, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Наказом генерального директора НІЕЗ «Переяслав» [PERSON] від 23.09.2013 р. № 60-ОД внесено зміни до штатного розпису заповідника, а саме: виведено з підрозділу 10.1 «Науково-дослідний відділ. Музей хліба» розділу У «Науково-дослідні відділи і сектори» посаду «Молодший науковий співробітник» та введено до розділу Х «Відділ транспортного забезпечення» посаду «Водій автотранспортних засобів». Такі зміни до штатного розпису НІЕЗ «Переяслав» обгрунтовані збільшенням кількості транспортних засобів з 5 до 7 одиниць за наявності двох посад водіїв автотранспортних засобів та рішенням атестаційної комісії про невідповідність [PERSON] займаній посаді молодшого наукового співробітника і зауважень головного державного фінансового інспектора Баришівської об»єднаної державної фінансової інспекції Кузнецової Н.М. під час проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності заповідника за період з 01.05.2010 р. по 31.07.2013 р. Вказані зміни до штатного розпису затверджені наказом заступника Міністра культури України від 25.10.2013 р. № 1046 та введені в дію з 01.12.2013 р. З копії штатного розпису НІЕЗ «Переяслав», затвердженого заступником Міністра культури 10.06.2013 р., вбачається, що до штату Музею хліба входило 7 штатних посад: завідувач відділом, 2 наукових співробітники, 3 музейних доглядачі, 1 молодший науковий співробітник, яку займала позивачка [PERSON] Наказ № 60-ОД від 23.09.2013 р. позивачці оголошено начальником юридичного відділу НІЕЗ «Переяслав» Панченко Т.А. у присутності працівників відповідача [PERSON] та [PERSON] 23.09.2013 р. під час її перебування у відділенні денного стаціонару Переяслав-Хмельницької ЦРЛ, в той час як вона приймала крапельницю та розмовляла по мобільному телефону і ніяким чином не реагувала на відвідувачів. Підпис, який би підтверджував факт ознайомлення з даними документами позивачка не поставила, про що свідчить копія актів від 27.09.2013 р. та від 28.10.2013 р., копія заяви [PERSON] від 28.10.2013 р. Вказані обставини підтвердили в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Факт лікування позивачки [PERSON] у зазначеному вище медичному закладі в період з 26.09.2013 р. по 27.10 2013 р. підтверджується копіями листків непрацездатності серії АВЯ № 550713, АГМ № 075050, АГМ № 075262 та випискою-направленням з медичної картки стаціонарного хворого від 26.10.2013 р. Одночасно з ознайомленням з наказом 23.09.2013 р. позивачці було залишене попередження про наступне звільнення та пропозиція переведення на посаду секретаря директора - 0,5 посадового окладу або музейного доглядача Музею «Поштова станція» - тимчасово, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку постійного працівника. Свідок [PERSON] показала суду, що після оголошення документів одна з жінок поклала їх на тумбочку, а через деякий час повернулася, забрала їх та повідомила, що вони пішли писати акт. Дані показання суд розцінює критично, оскільки свідок [PERSON] перебувала на ліжку в іншому кінці палати з протилежного боку і не могла спостерігати за всіма діями осіб, які знаходилися біля ліжка [PERSON] Повторне попередження про звільнення та пропозиція переведення на зазначені вище посади вручені позивачці під розписку 28.10.2013 р. У зазначених документах вона власноручно написала про свою незгоду як з наступним звільненням , так і з переведенням на запропоновані їй посади та підтвердила це своєю заявою від 28.11.2013 р. Свідок [PERSON] повідомив, що спочатку [PERSON] порвала вручені їй документи, а згодом попросила надати їх повторно. Згідно з наданою відповідачем довідкою від 13.01.2014 р. № 24, станом на 23.09.2013 р. в НІЕЗ «Переяслав» вакантними були такі посади: заступник генерального директора з наукової роботи (0,5 окладу), завідувач науково-дослідного філіалу (0,5 окладу), завідувач науково-дослідного філіалу, старший науковий співробітник, завідувач архіву, провідний бухгалтер, провідний інженер з охорони праці (0,5 окладу), секретар директора (0,5 окладу), начальник відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення, музейний доглядач (на період декретної відпустки). На день звільнення позивачки ці ж посади (окрім завідувача архівом) також були вакантними. З наданого сторонами витягу з протоколу засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» від 18.11.2013 р. вбачається, що профспілковий комітет розглянув подання адміністрації НІЕЗ «Переяслав» про розірвання договору з [PERSON] від 07.11.2013 р. та не погодився з ним. Під час обговорення подання адміністрації члени профспілкового комітету 18.11.2013 р. звертали увагу на те, що офіційно [PERSON] було попереджено про скорочення займаної нею посади та наступне звільнення 28.10.2013 р.; її не було ознайомлено з наказом Міністерства культури України «Про внесення змін до штатного розпису НІЕЗ «Переяслав»; запропоновані їй посади не є рівноцінними; оцінюючи професійний рівень [PERSON], члени профспілкового комітету зауважили, що вона виконує поточну наукову роботу, план по проведенню екскурсій, приймає участь в науково-практичних конференціях і при підведенні підсумків роботи заповідника за 2012 рік не мала жодних зауважень. Окрім цього профком поставив під сумнів правомірність скорочення посади молодшого наукового співробітника та введення замість неї посади водія. 06.12.2013 р. профспілковий комітет розглянув повторне подання адміністрації НІЕЗ «Переяслав» про розірвання трудового договору з [PERSON] від 02.12.2013 р. та відмовив у його задоволенні. Під час обговорення цього подання члени профкому, окрім іншого, зазначали, що аргументом для звільнення [PERSON] не може слугувати висновок фінансової інспекції, оскільки термін прийняття рішення за результатами атестації минув. Згідно з положенням про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури працівник, якого не було атестовано, має бути направлений на навчання. Наказом генерального директора НІЕЗ «Переяслав» [PERSON] від 09.12.2013 р. № 124-ОС позивачка [PERSON] звільнена з посади молодшого наукового співробітника науково-дослідного відділу Музею хліба НІЕЗ «Переяслав» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв»язку зі скороченням посади «Молодший науковий співробітник» та відмовою від переведення на інші посади з 10 грудня 2013 року. Копію даного наказу позивачка отримала 10.12.2013 р., про що свідчить її підпис на оригіналі наказу. Їй виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку - 1212,15 грн., що підтверджується копією видаткового касового ордеру від 25.12.2013 р. Середньоденний заробіток [PERSON] за жовтень-листопад 2013 р. після відрахування з нього податків та зборів становить 175 грн.12 коп., а середньомісячний заробіток за цей же період після відрахування податків і зборів - 1138 грн.25 коп., що підтверджується довідкою відповідача № 4 від 14.01.2014 р. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються п.1 ч.1 ст.40, ст.ст.,42, 43,49-2,235,237,237-1,247 КЗпП України, Статутом Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав», Положенням про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури, затвердженого наказом Міністерства культури і туризму від 16.07.2007 р. № 44 ( далі Положення про проведення атестації) в редакції, яка була чинною на момент проведення атестації позивачки. Згідно з п. 4.1 Статуту НІЕЗ «Переяслав» структура і штатний розпис Заповідника визначаються його Генеральним директором у межах доведеного в установленому порядку фонду заробітної плати та чисельності, і затверджуються Органом управління майном (Міністерством культури України). Визначення структури і штатного розпису Заповідника у межах доведеного фонду заробітної плати та чисельності, призначення на посади і звільнення з посад працівників Заповідника, згідно з п.10.2 Статуту, належить до компетенції Генерального директора. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з ч.1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджують не пізніше, ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Переважним правом на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці, відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України, надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. В частині 2 цієї статті передбачені переваги в залишенні на роботі при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, зокрема, для працівників з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Відповідно до положень ст.49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, а при відсутності такої роботи чи відмові працівника від переведення, працівник за своїм розсудом звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Згідно з ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи,організації), може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору, відповідно до ч.7 ст.43 КЗпП України, повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Згідно з положеннями частин 1, 2, 5 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновленим на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі цей орган одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше, ніж за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику, згідно зі ст. 237-1 КЗпП України, проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивачка перебувала в трудових відносинах з відповідачем на підставі трудового договору, укладеного на невизначений період. У вересні 2013 р. у відповідача відбулися зміни в організації праці, які потягли за собою внесення змін до штатного розпису: з підрозділу 10.1 «Науково-дослідний відділ. Музей хліба» виведено посаду «молодший науковий співробітник» та введено до розділу Х «Відділ транспортних засобів» посаду «водій транспортних засобів». Проведення таких змін належить до повноважень Генерального директора НІЕЗ «Переяслав», який видав відповідний наказ від 23.09.2013 р. № 60-ОД «Про внесення змін до штатного розпису». Проаналізувавши зазначене в наказі обґрунтування необхідності змін до штатного розпису в контексті з іншими наданими сторонами доказами (атестаційний лист позивача, копія судового рішення про звільнення з робити [PERSON], витяг з акта ревізії фінансово-господарської діяльності) суд дійшов до висновку, що метою скорочення посади молодшого наукового співробітника Музею хліба було звільнення з роботи саме позивачки [PERSON], з тим, щоб виконати рішення атестаційної комісії від 28.11.2012 р. № 31 про її невідповідність займаній посаді. Відповідно до п.5.1. Положення про проведення атестації, матеріали атестації передаються керівнику закладу культури для прийняття рішення. За результатами атестації видається наказ у строк не пізніше двох місяців з дня її проведення. Період тимчасової непрацездатності працівника, а також перебування його у відпустці не зараховуються у двомісячний строк. За цей період керівник вирішує питання про заохочення працівників, які успішно пройшли атестацію, а в окремих випадках (при оцінці працівника як "не відповідає займаній посаді") про переведення на іншу роботу за згодою працівника або звільнення його з роботи. У разі незгоди з пониженням в посаді працівник звільняється з роботи згідно з законодавством України. Після закінчення вказаного строку (два місяці) переведення працівника на іншу роботу чи звільнення його за результатами атестації не допускається. Отже суд вважає, що скорочення посади молодшого наукового співробітника Музею хліба відбулося з метою звільнення з роботи позивачки, яка за результатами атестації визнана такою, що не відповідає займаній посаді. Зважаючи на зазначені вище норми Положення про проведення атестації таке звільнення після закінчення двохмісячного строку з моменту проведення атестації є незаконним. Суд вважає, що погодження змін до штатного розпису, передбачених цим наказом відбулося з порушенням строку, визначеного в частині другій пункту 4 Порядку затвердження штатних розписів та змін до штатних розписів закладів, установ, організацій, що фінансуються з державного бюджету та відносяться до сфери управління Міністерства культури і туризму України, затвердженого наказом Міністерства культури і туризму від 28.04.2007 N 250/0/17-07. Наказ не був погоджений з первинною профспілковою організацією Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості», членом якої є позивачка. Однак позивачка не ставить вимогу про визнання незаконним наказу від 23.09.2013 р. № 60-ОД «Про внесення змін до штатного розпису», а відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень докази, суд дійшов до висновку, що при звільненні позивачки з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України адміністрацією підприємства було порушено порядок вивільнення з роботи. Зокрема, звільнення проведене без згоди профспілкового комітету первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості», членом якої є позивачка. Посилання представника відповідача на те, що відмова в наданні згоди на звільнення є невмотивованою, суд вважає безпідставним, оскільки адміністрації надавалися витяги з протоколу, з яких вбачаються мотиви відмови (недоцільність скорочення посади; необ»єктивність висновків атестаційної комісії та неможливість звільнення позивачки у зв»язку з закінченням строку прийняття рішення за результатами атестації; порушення при звільненні встановленого законом порядку). Представник відповідача Панченко Т.А. в суді повідомила, що відмова профспілки в наданні згоди на звільнення [PERSON] була мотивованою, але адміністрація не погодилася із зазначеними профспілкою мотивами. Питання надання позивачці переваг на залишення на роботі адміністрацією не розглядалося. Окрім цього позивачці не було запропоноване переведення на посаду з повною зайнятістю, зокрема завідувача архіву, яка була вакантною станом на 23.09.2013 р. та 28.10.2013 р. і яка відповідала рівню її освіти (вища гуманітарна). За таких обставин суд дійшов до висновку, що звільнення позивачки з роботи за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України є незаконним і вона має бути поновлена на роботі. У зв»язку з незаконним звільненням [PERSON] допущено вимушений прогул протягом 52 робочих днів (в 2013 р. вихідні дні середа і неділя, 30 і 31 грудня; в 2014 р. - вихідні понеділок та вівторок). Виходячи з розміру середньоденного заробітку після відрахувань податків і зборів 175,12 грн., розмір компенсації за вимушений прогул становить 9106,24 грн. З цієї суми належить вирахувати одержану позивачкою при звільненні вихідну допомогу в розмірі 1212,15 грн. та стягнути з відповідача на її користь 7894,09 грн. Вирішуючи позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд дійшов до висновку про те, що факт її заподіяння позивачем не доведено. Позивачка не надала жодних доказів на підтвердження цієї вимоги, а її представник в судовому засіданні обмежився загальновживаними юридичними термінами. Тому ця вимоги має бути залишена без задоволення. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з розміру матеріальних вимог позивача та задоволених позовних вимог 36,41 % (21681,65х100:7894,09), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 88,69 грн. (243,60х3641:100). Позивачка від сплати судового збору звільнена на підставі п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі п.1 ч.1 ст.40, ст.ст.,42,43,49-2,235,237-1,247 КЗпП України, Статуту Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав», Положення про проведення атестації працівників підприємств, установ, організацій та закладів галузі культури, затвердженого наказом Міністерства культури і туризму від 16.07.2007 р. № 44,

Outcome: partial