Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Заявник, [PERSON], заінтересована особа Власівська сільська рада звернулася в Зіньківський районний суд Полтавської області із заявою про встановлення факту родинних відносин. В заяві [PERSON] вказала, що [INFO] помер її дядько - [PERSON], (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 20 листопада 2013р.). Померлий ніколи не був одружений та не мав дітей. Протягом останнього часу за станом здоров'я не міг проживати сам, отже мешкав разом із сім'єю заявниці за адресою [ADDRESS] (без реєстрації) про що свідчить акт-ствердження, складений депутатом Зіньківської міської ради [PERSON]. На день смерті, [PERSON], згідно довідки Власівської сільської ради був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - один, отже спадкоємців передбачених статтею 1241 ЦКУ на обов'язкову частку у спадщині померлого немає. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки розміром 1.75 га, що знаходиться на території Власівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, яка належала померлому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 12 жовтня 2004 року Зіньківською райдержадміністрацією та земельна ділянка розміром 0.64 га, призначена для ведення особистого підсобного господарства, розташованого на території Власівської сільської ради. Спадщину в установлений законом строк заявниця прийняла про, що нею до Зіньківської державної нотаріальної контори була подана заява про прийняття спадщини 24.05.2014 року та заведено спадкову справу №125/2014. При зверненні [PERSON] до Зіньківської державної нотаріальної контори за консультацією щодо подальшого оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки після померлого [PERSON], нотаріус пояснив, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки він не може, оскільки відсутні документи, що підтверджують родинні відносини. Єдиними доказами, що можуть підтвердити родинні відносини заявниці і спадкодавця є свідоцтво про її народження серії [NUMBER], видане 28.02.1971 та її свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 10.07.1993. Інших документів, які могли б підтвердити наші родинні відносини вона не має. Тому і звертається до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. В судовому засіданні заявниця, заяву підтримала повністю та просила її задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним в заяві. Суд, заслухавши пояснення заявника, зачитавши заяву заінтересованої особи, яка просила справу розглянути за її відсутності та не заперечувала проти заявлених вимог, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. В судовому засіданні було встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], згідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). 10 липня 1993 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та прийняла його прізвище, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] помер [PERSON] (а.с.5). Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної частки паю розміром 1,75 га на території Власівської сільської ради, що належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.9). Згідно з довідкою Власівської сільської ради, [PERSON], на день смерті був зареєстрований та проживав один в [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до акту-ствердження, складеного депутатом Зіньківської міської ради [PERSON], [PERSON], дійсно проживав за адресою [ADDRESS], а прописаний в [ADDRESS] (а.с.11). Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що [PERSON] є племінницею померлого [INFO] [PERSON].

Outcome: approved