Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачів, у якому просила суд стягнути на її користь з відповідачів 47 061 грн 46 коп. на відшкодування майнової шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 21 лютого 2013 року, 01 жовтня 2013 року, 15 жовтня 2013 року та 28 травня 2014 року між нею та ПАТ "Європейський Газовий Банк" були укладені договори банківських вкладів, які поповнювались нею неодноразово, однак усю суму вкладених коштів банком їй повернуто не було та на даний час належний [PERSON] залишок коштів у розмірі 47 061 грн. 46 коп. знаходиться в банку, в якому на даний час розпочалась процедура ліквідації. Позивач вказала, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками істотної частки у ПАТ "Європейський Газовий Банк", яким належить 85,4966 % акцій банку і таким чином вони у розумінні ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" несуть відповідальність перед позивачем за неповернення банком належних їй коштів. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися; від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, з підстав, викладених у ньому, та просить задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави, вказані у позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно та об'єктивно оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. У відповідності до частини 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 21 лютого 2013 року між позивачем та ПАТ "Європейський газовий банк" укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого банк прийняв від [PERSON] 50 000 грн. 00 коп. до 20 серпня 2014 року на умовах 24 % річних до 181 дня зберігання коштів та 22 % річних, починаючи з 182 дня зберігання коштів. 01 жовтня 2013 року між [PERSON] та ПАТ "Європейський газовий банк" укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого банк прийняв від позивача 13 000 грн. 00 коп. до 06 жовтня 2014 року на умовах 17 % річних до 91 дня зберігання коштів, 18 % річних, починаючи з 92 до 180 дня зберігання коштів і 20 % річних після 181 дня зберігання. 15 жовтня 2013 року між позивачем та ПАТ "Європейський газовий банк" укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого банк прийняв від [PERSON] 9 000 грн. 00 коп. до 21 жовтня 2014 року на умовах 18 % річних. Також, 28 травня 2014 року між [PERSON] та ПАТ "Європейський газовий банк" укладено договір банківського вкладу, відповідно до умов якого банк прийняв від позивача 3 937 грн. 50 коп. до 27 червня 2014 року на умовах 23 % річних. Відповідно до постанови Національного банку України від 17 листопада 2014 року № 725 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Європейський Газовий Банк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 листопада 2014 року № 121 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Європейський Газовий Банк". Сума належних позивачу коштів у розмірі 46 619 грн 01 коп. віднесено до акцептованої кредиторської вимоги до ПАТ "Європейський Газовий Банк" та відповідно до ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" до ІV черги задоволення вимог кредиторів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Частинами 1, 3 ст. 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" № 4452-VI від 23 лютого 2012 року встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ст. 57 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України. Статтею 52 цього Закону встановлено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів. Задоволення вимог кредиторів здійснюватиметься за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку в порядку та черговості, що передбачена частиною першою статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" . Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. За статтею 2 Закону, істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 37 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вищим органом управління банку є загальні збори учасників банку, що вирішують будь-які питання діяльності банку. Виконавчим органом банку, що здійснює поточне управління, є правління банку. За статтею 40 Закону, правління банку очолює голова правління, який керує роботою правління банку та має право представляти банк без доручення. Голова правління банку несе персональну відповідальність за діяльність банку. Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону, керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку. Згідно з ст. 43 Закону, при виконанні своїх обов'язків відповідно до вимог цього Закону керівники банку зобов'язані діяти на користь банку та клієнтів і зобов'язані ставити інтереси банку вище власних. Зокрема, керівники банку зобов'язані: 1) ставитися з відповідальністю до виконання своїх службових обов'язків; 2) приймати рішення в межах наданих повноважень; 3) не використовувати службове становище у власних інтересах; 4) забезпечити збереження та передачу майна та документів банку при звільненні керівників з посади. Крім цього, ч. 1 ст. 52 Закону визначено, що пов'язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини. За приписами ст. 58 Закону, учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Звертаючись до суду з позовом до відповідачів [PERSON] вказала, що відповідачі є власниками істотної участі ПАТ "Європейський газовий банк", тобто є пов'язаними з банком особами, у розумінні ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та несуть відповідальність перед позивачем за неповернення банком вкладу та нарахованих відсотків. Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачає процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банку. Тобто лише після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів в процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків. Передбачене ст. 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність" покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність має бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку. Таким чином, особа, вимагаючи стягнення шкоди з власників істотної участі банку та/або їх керівників, повинна насамперед довести факт заподіяння їй шкоди заподіювачами такої шкоди, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання зобов'язань та причинно-наслідковий зв'язок між невиконанням зобов'язань власниками істотної участі та заподіяною шкодою. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Разом з тим, належних та допустимих доказів, передбачених ст. ст. 58, 59, ЦПК України, які б підтверджували причетність відповідачів до неповернення позивачу її вкладу, а також, що з їх вини, діями чи бездіяльністю було завдано банку шкоди, суду не надано. З огляду на викладене та

Outcome: dismissed