Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Житомирської філії Київського інституту бізнесу та технологій, Київського інституту бізнесу та технологій про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки. В обґрунтування вимог позивач вказує, що рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 28 вересня 2018 року задоволено його позов до Житомирської філії Київського інституту бізнесу та технологій, Київського інституту бізнесу та технологій про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки при звільненні. Зокрема, суд постановив, - за затримку видачі трудової книжки стягнути з Житомирської філії Київського інституту бізнесу та технологій на мою користь 14 911 грн. за період з 13 червня 2013 року по 13 липня 2014 року середнього заробітку який у 2012 -2013 роках становив 1 147 грн. 00 коп. в місяць. Вищевказане рішення Корольовського районного суду міста Житомира від 28 вересня 2018 року вступило в законну силу, але було виконане відповідачем орієнтовно 15 березня 2019 року. Відповідно до вимог передбачених ст.. 117. ч. 5 ст. 235 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки в проведені розрахунку при звільненні, або за затримку у видачі трудової книжки. Однак в даному випадку суд ухвалив рішення про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку не по день ухвалення рішення, а в межах терміну зазначеного у позовній заяві. Розмір заборгованості з врахуванням компенсації за порушення строків виплати за період з 16. 07. 2014 року 31. 10. 2019 року становить: 1147 грн. (посадовий оклад в місяць) х 63 місяці = 72261 грн. за вимушений прогул. Середньорічний рівень інфляції за період з 01. 01.2014 року по 01.05. 2019 року становив 2, 595. Компенсація за порушення строків проведення розрахунку за період з 05.07.2014 року по 01.05. 2019 року становить: 1.249 + 1.433 + 1.124 + 1.137 + 1,098 + 1.03 = 1.62. 72 261,00 грн. х 1.625 (індекс інфляції) = 117 460 грн. 25 коп. Разом: 72 261 грн. + 117 460 грн. 25 коп. = 189 721 грн. 25 коп. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою суду від 10.09.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін. 23.10.2019 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву (а.с.38-42). 19.11.2019 року від позивача надійшла заява про виправлення описок та уточнення позовних вимог (а.с.54-55). В судовому засіданні 19.11.2019 року позивач заявив клопотання про відкладення розгляду справи. 26.02.2020 року судом визнано явку позивача [PERSON] обов`язковою, однак в наступні судові засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що наказом директора Житомирської філії Київського інституту бізнесу та технологій від 01.09.2008 року №15-к [PERSON] був прийнятий на посаду старшого викладача кафедри економіки. Наказом директора Житомирської філії Київського інституту бізнесу та технологій від 12.06.2013 року №18-к [PERSON] був звільнений із займаної посади з 13.06.2019 року. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Трудову книжку позивачу було видано з порушенням встановлених строків, а саме 02.06.2014 року. Окрім того, в період з 11.01.2016 р. по 15.01.2019 року у Житомирській філії Київського інституту бізнесу та технологій Управлінням Держпраці в Житомирській області була проведена перевірка з приводу дотримання вимог законодавства про працю. В результаті зазначеної перевірки було встановлено порушення щодо не видачі трудової книжки в день звільнення [PERSON] та не проведення виплати всіх сум, що належать йому на день звільнення (не виплата коштів за один робочий день - день звільнення працівника). На підставі припису, винесеного за результатами вищевказаної перевірки Житомирською філією Київського інституту бізнесу та технологій 02.02.2016 року було проведено нарахування та виплату позивачу коштів за один робочий день червня 2013 року. Таким чином, повний розрахунок при звільненні позивача був проведений 02.02.2016 року. Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 28 вересня 2018 року задоволено позов [PERSON] до Житомирської філії Київського інституту бізнесу та технологій, Київського інституту бізнесу та технологій про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки при звільненні. Зокрема, суд постановив, - за затримку видачі трудової книжки стягнути з Житомирської філії Київського інституту бізнесу та технологій на його користь 14 911 грн. за період з 13 червня 2013 року по 13 липня 2014 року середнього заробітку який у 2012 -2013 роках становив 1 147 грн. 00 коп. в місяць. Дане рішення суду було в повному обсязі виконане відповідачем 01.03.2019 року. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці» він має право на стягнення з відповідача компенсації на відшкодування втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати, та в той же час просить стягнути з відповідача на його користь кошти за вимушений прогул. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Проте, як було зазначено вище, після звільнення позивача трудову книжку йому було вручено 02.06.2014 року. Однак позивачем не вказується з яких підстав він був позбавлений можливості працювати після видачі йому трудової книжки у 2014 році. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з вимогами п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. за №1078 ( далі Порядок), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер, тощо. Відповідно до вимог п. 3 даного Порядку, до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема: виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати. В силу вимог п.2 Положення про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. за №1427, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток. Поняття "заробітна плата" та "середній заробіток за час вимушеного прогулу" не є тотожними. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати визначена у ст. 2 даного Закону. З аналізу вищенаведених вимог Закону вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу визначений та стягнутий згідно рішення суду від 28 вересня 2018 року, не є заробітною платою, тобто оплатою його праці, та не є виплатою, яка була йому нарахована, але не сплачена, а тому індексації не підлягає. Виплата позивачу середнього заробітку з урахуванням індексації суперечить чинному порядку проведення вказаних виплат, оскільки така проводиться тільки із виплат, які законодавчо визначені, як об`єкти виплат, що підлягають індексації. Крім того, виплати, які підлягають індексації, повинні носити, зокрема, постійний характер, що в даному випадку відсутнє. Виплата середнього заробітку позивачу за рішенням суду є юридичним фактом, що носить разовий характер. В силу вимог ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Позивачем не надано суду будь-яких інших належних та достовірних доказів на підтвердження власних доводів. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «По оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Суд не приймає до уваги посилання позивача, як на підставу позовних вимог, на положення ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», оскільки у даному випадку законодавцем передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушення строків її виплати. Як вже зазначалось вище, поняття «заробітна плата» та «середній заробіток» не є тотожними поняттями. У даному випадку рішенням Тернопільського міськрайонного суду з відповідач на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, який не є заробітної платою, а тому компенсації за порушення строків його виплати законодавством не передбачено.

Outcome: dismissed