Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема належності його батька [PERSON]. [INFO] до польської національності. Вимоги заяви мотивує тим, що його батько [PERSON], його дід [PERSON] і [PERSON] є нащадками родини, члени якої були поляками та розмовляли польською мовою. Зокрема, його баба [PERSON], уроджена Ординська, була полькою та належала до парафіян Білоцерківського римо- католицького костьолу. Встановлення даного факту необхідно йому для реалізації особистих немайнових прав, а саме власної національної ідентифікації та можливості у зв'язку з цим реалізації особистих прав - підтвердження його польського походження. На думку заявника, в позасудовому порядку він не має можливості реалізувати своє право на вибір національності, передбачене Рамковою конвенцією Ради Європи про захист національних меншин та Законом України "Про національні меншини в Україні". Виходячи з вищевказаного, заявник просить суд встановити юридичний факт належності його батька [PERSON], [INFO] до польськоїнаціональності та зобов'язати Черкаський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області внести зміни до актового запису про народження [PERSON] за № 41 складеного 05 листопада 1980 року виданого виконавчим комітетом Леськівської сільської Ради Черкаського району Черкаської області, вказавши національність батька [PERSON] - «поляк». Заявник в судове засідання не з'явився, але надав заяву згідно якої заявлені вимоги підтримав повністю з підстав викладених в заяві, просив суд слухати справу без його участі. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, заяви про відкладення розгляду справи або розгляду справи без його участі до суду не подав, про причини неявки суд не повідомив. Суд, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що заявник, народився [INFO] року в с. Леськи, Черкаського району, Черкаської області. Його батько [PERSON], його дід [PERSON] і [PERSON] є нащадками родини, члени якої були поляками і а розмовляли польською мовою. Зокрема, його баба [PERSON], уроджена Ординська, була полькою та належала до парафіян Білоцерківського римо-католицького костьолу. Відповідно до метричних книг Білоцерківського римо-католицького, костьолу що містять засвідчені актові записи про народження і хрещення, вінчання, смерть і поховання парафіян цього костьолу та зберігаються у Центральному державному історичному архіві України (м. Київ), наявний засвідчений актовий запис, який підтверджує спогади про походження заявника від предків поляків-католиків. Про належність баби заявника [PERSON], уродженої [PERSON] до парафіян Білоцерківського римо-католицького костьолу свідчить запис за 1914 року у метричній книзі цього ж костьолу. Йдеться про актовий запис про народження 7 січня 1914 року та хрещення 10 січня 1914 року [PERSON], доньки подружжя [PERSON] і [PERSON], уродженої Лубковської (цей запис міститься у такій архівній справі на таких аркушах: Центральний державний історичний архів України, м. Київ, фонд № 1268, опис № 3, справа № 40. аркуш 201 зворот - 202, запис № 5). Таким чином виявлений у Центральному державному історичному архіві України (м. Київ) документ 1914 року підтверджує, що родина заявника, зокрема його баба [PERSON], уроджена Ординська, була римо - католицького обряду, належала до парафіян Білоцерківського римо-католииько костьолу та була носієм польської мови і культури, адже в ті часи богослужіння в костьолах на теренах Правобережної України відбувалося на польській мові і цією ж мовою були укладені молитовники, якими парафіяни користувалися у щоденному житті. Крім того, в сім'ї заявника завжди мало місце виховування відповідно до польських традицій, він сповідає католицьке віросповідання, знає польську мову, культурні звичаї польського народу, відзначає польські свята, відвідує костьол. Вказані обставини встановлені матеріалами справи, які досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні. Зокрема, вищевказані обставини підтверджуються довідкою від 15 березня 2017 року, яку уклав кандидат історичних наук (Україна), доктор гуманітарних наук в області історії (Польща) завідувач відділу інформаційно-краєзнавчої роботи Білоцерківської міської централізованої системи, старший науковий співробітник Білоцерківського краєзнавчого музею та Меморіального музею-садиби І.С. Козловського в Мар'янівці [PERSON]. В свідоцтві про народження заявника, серії [NUMBER] виданого 05 листопада 1980 Леськівською сільською радою Черкаського району Черкаської області, було зазначено національність його батька як «українець». На даний час в жодному документі не вказано дійсної національності його батька як «поляк». [PERSON] є рідним братом [PERSON], що підтверджується його свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 13.06.2017 року Виконавчим комітетом Кривопустовської сільської ради Братського району Миколаївської області. Рішенням Сквирського районного суду Київської області по справі №376/1080/17-ц за заявою брата заявника - [PERSON], що набрало законної сили встановлено юридичний факт приналежності батька заявника, - [PERSON], [INFO], до національності "поляк". Відповідно до вимог процесуального законодавства ч. З ст. 61 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З витягу з Державного реєстру актів громадського стану від 14.06.2017 р., вбачається, що Братським районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області внесені зміни до актового запису про народження [PERSON] за № 15, складеного 20 липня 1972 року Кривопустошським сільським ЗАГС Братського району Миколаївської області, вказавши національність батька [PERSON] - "поляк". Національність національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи) визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї, традиції, культура, фізіологічні риси), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності почуттям національної ідентичності. Згідно з приписами ст. 300 Цивільного Кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктами 2.13.1, 2.16.7 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» від 12.01.2011 року № 96/5 передбачено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду, в якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. У відповідності з вимогами ст.ст. 269, 270, 300 ЦК України право на національність є особистим немайновим правом. Згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність; примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції про захист національних меншин, яка ратифікована Законом України № 703/97-ВР від 09.12.1997 року "Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин", кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Частиною 1 статті 11 цієї Конвенції визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах. В абз. 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Згідно п. 3 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин. Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що батько заявника, відноситься до польської національності, а в свою чергу заявник має право на відновлення своєї національності, як це передбачено Законом України "Про національні меншини". Встановлення факту національної ідентичності заявнику необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження його роду. В позасудовому порядку встановити факт приналежності до певної національності є неможливим. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги заявника про встановлення факту належності його батька до польської національності законні та підставні, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved