Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до кооперативного підприємства "Центральний ринок" про визнання незаконним та скасування наказу №111 від 05.07.2013 року КП "Центральний ринок" про звільнення її за прогули за ч.4 ст. 40 КЗпП України, поновлення на роботі в КП «Центральний ринок» на посаді комірника молочного прокату з 05.07.2013 року, стягнення середнього заробітку за весь час вимущеного прогулу. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та просила також стягнути середній заробітку за час вимущеного прогулу, починаючи з 25.902.2013 року по день ухвалення рішення та стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В позові позивач зазначила, що вона з 22.11.2012 року працювала в КП "Центральний ринокґ" на посаді комірника молочного прокату, працювала чесно, сумлінно, своєачсно та точно виконувала розпорядження керівництва, додержувала трудову дисципліну, вимоги актів про охорону праці, дисциплінарних стягнень не мала. 22.02.2013 року на теритрію ринку вторглися невідомі особи в масках, які з застосуванням фізичної сили, видворили її з службового приміщення без пояснення причин. 23.02.2013 року наказом №2/13 вона була відсторонена від роботи та виконання повноважень за посадою у зв'язку з неналежним виконаням службових обов'язікв. Але вона продовжувала кожного дня приходити на роботу на 07-00 годин, але охоронці не допускали її на робоче місце, у зв'язку з чим вона та інші відсторонені працівники складали відповідні акти, директор [PERSON] складав табель робочого часу та вони направили колективне звернення до Миколаївської територіальної інспекції. При цьому, не погодившись з відстроненням від роботи, вона звернулась до суду з позовом про скасування наказу №2/13 від 23.02.2013 року. 24.07.2013 року вона отримала трудову книжку в КП "Центральний ринок" та діззналась, що наказом №111 від 05.07.2013 року вона була звільнена за прогули за ч.4 ст. 40 КЗпП України. З даним звільненням вона не згодна, вважає його незаконним, оскільки підставою для звільнення вказано прогули без поважних причин з 25.02.2013 року, хоча вона кожного дня була на роботі, крім того, профспілковий комітет КП "Центральний ринок" прийняв рішення про наданя згоди на її звільнення в її відсутність, не повідомивши її про час та дату проведення засідання, що є порушенням вимог чинного законодавства. Крім того, неправомірними діями відповідача щодо незаконного звільнення її з роботи їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому що вона її родина залишилась без доходів, вона та члені її сім'ї дуже переживали, іспитували тяжкі моральні страждання та все це поставило їх вкрай тяжке матеріальне становище, вони не змогли придбати продукти харчування на зимовий період, що призвело до порушення суттєвих змін у веденні господарства та виникнення заборгованості по комунальним платежам. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює в 5000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, підтвердили викладені обставини, просили про задоволення вимог. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачку ніхто від роботи не відстороняв, проект наказу №2/13 від 23.02.2013 року був скасований, оскільки він не відповідав вимогам ст. 46 КЗпП та позивачу не вручали. Позивачка по своєї волі покинула своє робоче місце та її ніхто до цього не примушував, відповідач жодним чиним не чинив перешкод позивачці в доступі до її робочого місця. Керівництву КП "Центральний ринок" позивачка обгрунтувала свою відсутність на робочому місці тим, що знаходиться на лікарняному, але жодного документу на підтвердження поважність причиин її відсутності на адресу відповідача не надходило. Наявність у позивача табеля робочого часу складенного [PERSON] проте, що вона начебто була присутня на роботі, не можуть бути прийнято як доказ, оскільки [PERSON] не надавались повноваження щодо складення цих табелів. Не заслуговують на увагу та акти проте, що позивачка була присутня на роботі, як неналежні та не допустими докази. У зв'язку з чим вважає, що позивачка була звільнена відповідно до вимог чинного законодавства, тому також безпідставна вимога позивача про відшкодування моральної шкоди. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Наказом №22 від 22.11.2012 року КП "Центральний ринок" [PERSON] була прийнята на посаду комірника молочного прокату. Наказом виконавчого директора КП "Центральний ринок" за №2/13 від 23.02.2013 року [PERSON] була відсторонена від роботи з 22.02. по 22.04.2013 року. Вказаний наказ було скасовано тією ж особою наказом №4 від 23.02.2013 року, проте позивачка про це не була повідомлена та не допускалась до роботи адміністрацією відповідача. 05.07.2013 року наказом №111 від 05.07.2013 року [PERSON] була звільнена за прогули (відсутність на робочому місці без поважних прчин) учинені з 25 лютого по 05 липня 2013 року (ч.4 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до вимог ч.4 ст. 40 КзпП України труловий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни (зокрема прогулу) до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Згідно ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізнше місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацезданістю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмових пояснень. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган має врахувати ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Згідно роз'яснення п. 22 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" із зімнами та доповненями, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3,4,7,8 ст. 40 та п.1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП Українит правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалась при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини за якиих вчинено проступок і попередня робота працівника. Як встановлено судом, членами комісії працівників КП "Центральний ринок" були складені акти про відсутність [PERSON] на робочому місці в КП "Центральний ринок" за період з 23.02.20123 рокку по 22.04.2013 року. Тобто останній раз КП "Центральний ринок" зафіксував факт порушення позивачем трудової дисципліни (прогул) 22.04.2013 року та повинен був застосвувати до позивача дисциплінарне стягнення не пізнше місяця з дня його виявлення, відповідно до ст. 148 КЗпП України. Проте, лише 05.07.2013 року був виданий наказ про звільнення [PERSON] При цьому, 25.04.2013 року [PERSON] разом з іншими працівниками, на ім'я виконавчого директора КП "Центральний ринок" [PERSON], була направлена рекомендованим листом, пояснювальна записка та були додані копії актів про недопущення їх до роботи, вказаний лист був отриманий відповідачем 29.04.2013 року, що підтверджується зворотнім повідомленням наданим до суду позивачем. Крім того, з наданих позивачем до суду актів за період з 23.02.2013 року по 22.04.2013 року та колективного звернення працівників КП "Центральний ринок" від 05.03.2013 року до Теритоіральної державної інспекції з питань праці у Миколаївській області вбачається, що позивачка не мала можливості виконувати свої трудові обов'язки, у зв'язку з недопущенням її до робочого місця. Вищевказані обставини підтверджуються показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], надані ними в судовому засіданні. Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і п. 2, 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборчого органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якого є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборчий орган первинної профспілкової організації, членом якого є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноважного ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваденого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно винесно. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання в межах строку, визначеного ч.2 цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подення може розглядатися за його відсутності. Аналогічні положення містяться у ч. 1, 2 ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" №1045-ХIV від 15.09.1999 року. 05.06.2013 року генеральний директор КП "Центральний ринок" [PERSON] звернулась до голови профспілкового комітету з поданням про звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин згідно ч.4 ст. 40 КЗпП України. 20.06.2013 року засідання профспілкового комітету з приводу розгляду подання про звільнення [PERSON] не відбулось, у зв'язку з неявкою [PERSON] та було відкладено на 26.06.2013 року, при цьому член профспілкового комітету [PERSON] зазначила, що [PERSON] в телефоному режимі повідомлена про проведення засідання 26.06.2013 року, при цьому [PERSON] не була належним чином повідомлена про засідання проспілкого комітету 20.06.2013 року, вказане підтверджується копіює виписки з протоколу №16 від 20.06.2013 року первінної профспілкової організації КП "Центральний ринок". Таким чином, суд приходиить до переконання, що [PERSON] була незаконно відсторонена від роботи внаслідок чого була відсутня на робочому місці з поважних причин та вподальшому була звільнена з порушенням вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим наказ №111 від 05.07.2013 року про звільнення [PERSON] є незаконним і підлягає скасуванню, на підставі ст. 235 КЗпП України позивачка підлягає поновленню на роботі в кооперативному підприємстві «Центральний ринок» на посаді комірника молочного прокату з 05.07.2013 року, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно роз'яснень п. 21 Постанови №13 від 24.12.1999 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" при визначенні середнього заробітку суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, із наступними змінами та доповненями. Відповідно до наданої суду довідки №481 від 15.11.2013 року заробітна плата позивача за два місця грудень 2012 року і січень 2013 року становить 2747,23 грн. за 62 робочих дня, середньоденна заробітна плата складає 44,31 грн., при цьому суд вихидить з того, що вимущені прогули позивача почались з 25.02.2013 року, з періоду незаконного відсторонення її від роботи, тобто на користь позивача слід стягнути 13470,24 грн. середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, без утримання податків та обов'язкових зборів, які відраховуються підприємством, тобто з 25.02.2013 року по 09.04.2914 року , при розрахунки 44,31 грн. денного заробітку та 304 робочих днів. Вдповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як роз'яснено в п. 13 Постанови Пленуму Верхового Суду України "Про практику застосування судами моральної (неманової) шкоди" №4 від 31.03.2009 року, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника в сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимгає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноваженого ним органу незалежно від форм власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, суд приходить до переконання, що права позивача у сфері трудових відносин були порушені неправломірними діями відповідача щодо винесення незаконного наказу та як наслдок звільнення, що призвело до моральних страждань позивача і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що призвело до заподіяння позивачу моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню з відповідача у розмірі 2000 грн, що на розсуд суду є достатнім, справедливим та відповідає характеру та розміру заподіяної моральної шкоди. Суд оцінює критично заперечення представника відповідача відносно того, що відповідач не перешкоджав позивачці виконувати свої трудові обов'язкі та не доведеність завдання їй моральної шкодии, оскільки ці заперечення спростовуються наданими суду доказами, матеріалами справи та поясненями свідків, а також доведеністю порушення трудових прав позивача з боку відповідача. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з вдповідача на користь держави підлягають стягненню судові итрати по сплаті судового збору у розмірі 977,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial