Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. До початку розгляду справи по суті позивач подав до суду уточнену позовну заяву в якій вказує, що 25.09.2015 р. на сайті «авторіа» знайшов оголошення про продаж автомобілів в лізінг, де було оголошення відповідача. В цей же день здзвонився з представниками відповідача в м.Луцьк який пояснив, якщо в офісі компанії оформить документи то протягом трьох днів отримає своє авто, марка автомобіля може бути будь-яка, існує велика знижка на акційні пропозиції. 30.09.2015 р. виїхав в м.Луцьк. Приїхавши в офіс відповідача в усній формі представник фірми роз'яснила, що дійсно авто Кіа Sportage є в наявності, акційна ціна за нього 240000 грн., договір представник відповідача не надала для ознайомлення пояснивши що вони в усіх лізингових компаніях однакові, направила проплатити кошти, а коли повернеться пообіцяла все розповісти. Коли повернувся з проплоченою квитанцією представник надала вже готовий договір, пояснила що розписатися потрібно в договорі і на окремому папері формально, що договір зрозумілий і розяснений, що і зробив. Після підписання договору йому пояснили, що через три дні автомобіль буде доставлено в Луцьк і по можливості буде йому відвантажено в м.Камянець-Подільський. На запитання пояснили, що усі документи оформляються в м.Києві. Після трьох днів дзвонив до представника відповідача яка пояснила, що потрібно гроші доплатити в повному обсязі і тільки тоді отримає автомобіль, якщо не згоден то повинен написати заяву щодо розірвання договору. Позивач вважає укладений договір фінансового лізингу № 001281 від 30.09. 2015 р. недійсним оскільки він містить несправедливі умови щодо сплати адміністративного платежу, в договорі відсутні відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження. Крім цього договір нотаріально не посвідчений, що суперечить вимогам ст.799 ЦК України. Позивач просить суд винести рішення яким: визнати договір Фінансового лізингу № 001281 від 30.09. 2015 р. недійсним; стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» сплачені кошти в розмірі 48000(сорок вісім тисяч) грн. та 576 грн. витрат за комісію банку. В суді позивач уточнені вимоги підтримав, просить їх задоволити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Суду позивач пояснив, що в офісі представник відповідача пояснила йому що дійсно в них є в наявності автомобіль Кіа Sportage за акційною ціною 240 000 грн. для його придбання необхідно терміново згідно рахунку сплатити 48000 грн. авансового платежу, отримавши від неї рахунок поїхав шукати по місту відділення банку для сплати коштів, сплативши кошти повернувся в офіс де йому вручили для підписання договір лізингу та бланк заяви які підписав, умов договору представник фірми йому не розяснила оскільки закінчувався робочий день; в подальшому після звернень за телефонами фірми зрозумів що його ошукали. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся судовими повістками, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень відповідача на час розгляду справи до суду не надійшло. Суд вважає за можливе справу розглянути без його участі на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив позивач. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 30.09.2015 року між [PERSON] та ТзОВ "Лізінгова компанія «Ваш авто», в особі представника [PERSON], в м.Луцьк був укладений договір фінансового лізингу № 001281 який однак зазначено в договорі, що укладений в м.Київ. Предметом лізингу згідно п.1.1. договору є Кіа Sportage F2, entry, обсягом двигуна 1,7. 30.09.2015 р. позивачем в офісі відповідача було підписано заяву адміністрації відповідача, що він уважно прочитав та зрозумів умови Договору фінансового лізингу № 001281 від 30.09.2015 р. та отримав усі коректно викладені відповіді від менеджера консультанта [PERSON], свій примірник договору та додатків до нього отримав. Згідно пояснень позивача до укладання договору ним згідно рахунку(а.с.22) 30.09.2015 р. було перераховано грошові кошти в розмірі 48000,00 грн., що підтверджується квитанцією АТ «Райффайзен банк Аваль» № NOZHN55563 з призначенням платежу «авансовий платіж згідно договору фінансового лізингу 001281 від 30.09.2015 р.»(а.с.22). Звертаючись до суду з позовом, позивач вказав, що договір фінансового лізингу № 001281 від 30.09.2015 р. є недійсним в силу того, що порушує його права як споживача, тобто всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача; містить несправедливі умови. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг". Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: - виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); - встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону); - надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Так, відповідно до п. 10.5 договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Пункт 10.15 договору, за своїм змістом, теж свідчить про право лізингодавця в односторонньому порядку змінювати платежі, а в разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються. Згідно з п. 10.13 договору розмір лізингової плати може індексуватися залежно від зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність лізингодавця, збільшенням або зменшенням податків та змінами ситуації на грошовому ринку. Також, розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися в залежності від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, які впливають на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачено. Отже, аналіз спірного договору фінансового лізингу від 30.09.2015 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно з п. 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмету лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Разом з тим, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Отже, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, тому пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України, і тому такі умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими. Несправедливими на переконання суду є і сплата адміністративного платежу 48000 грн., тобто 10% від вартості майна відповідно до лізингового договору, так як в графі «Визначення термінів» договору визначено, що адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення Договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Отже, судом встановлено, що відповідачем отримано 48000 грн., тобто 10% від вартості предмета лізингу лише за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору та при розірванні договору в будь-якому випадку, навіть за невиконання зобов'язання відповідачем, цей платіж не повертається (п. 12.1 ст. 12 Договору). Згідно з ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно з п. 7 Постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Крім цього, згідно з п. 10 цієї ж Постанови реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що правомірною також є вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 40000 грн. сплачених ним як адміністративний платіж, оскільки вказане відповідає вимогам ч. 1 ст. 216 ЦК України. Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 576 грн., оскільки вказана сума є сплаченою комісією банку, а не платежем, який був здійснений на рахунок відповідача. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 16, 22, 23, 203, 215, 216, 220, 509, 628, 799, 806-808, 1167 ЦК України, Законом України "Про фінансовий лізинг", ст.ст.18, 19, 21 Закону України "Про захист прав споживачів",

Outcome: approved