Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

14.09.2021 до суду надійшла заява [PERSON] про встановлення юридичного факту. [PERSON] просить суд встановити факт належності Свідоцтва про право власності на житло (квартира [ADDRESS] ), зареєстроване і записано у реєстрову книгуза № 11-4607 та належності Розпорядження органу приватизації № 52814 від 04.01.1995 - [PERSON] . Заяву обґрунтовано тим, що заявнику на праві власності належить частина комунальної квартири [ADDRESS] . Проте у розпорядженні про приватизацію та свідоцтві про право власності на квартиру, органами, що їх видали допущено помилку в написанні прізвища власника, а саме записано « [PERSON] », хоча за паспортом її прізвище « [PERSON] ». Зазначена розбіжність виникла внаслідок перекладу прізвища з російської мови на укарїнську і тепер є перешкодою для власника майна розпорядитись майном. [PERSON] просила заяву задовольнити. Заінтересована особа Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Розпорядженням органу приватизації від 04.01.1995 № 52814 " [PERSON] " надано у власність 506/1000 частин квартири спільного заселення № 3 по [ADDRESS] . Згідно з Свідоцтвом про право власності на житло від 04.01.1995 № ІІ-4607 " [PERSON] " є власником 506/1000 частини кв. [ADDRESS] . 16.03.2009 [PERSON] звернулась до міліції Приморського району м. Одеси з заявою про викрадення паспорту. 07.09.2009 [PERSON] звернулась до міліції Приморського району м. Одеси з заявою, у якій просила видати новий паспорт і зазначила, що її прізвище у перекладі з російської на українську не змінюється і пишеться як « [PERSON] ». 26.11.2009 видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я « [PERSON] , [INFO] ». Згідно з паспортом громадянина України, виданим 26.11.2009 Приморським РВОМВУ УМВС України в Одеській області, " [PERSON] " народилась20.07.2918 у м. Дніпропетровськ. Згідно з штампом у паспорті на сторінці 11, [PERSON] зареєстрована з 12.11.1974 за адресою [ADDRESS] . 16.08.2021 [PERSON] звернулася до КП «Міське агентство з приватизації житла» з заявою про виправлення в приватизаційних документах помилки у написанні прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Листом від 31.08.2021 КП «Міське агентство з приватизації житла» відмовило [PERSON] у внесенні змін до приватизаційних документів на житло за адресою [ADDRESS] , так як приватизація житла проведена згідно заяви наймачів, довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири, які були оформлені належним чином, підписані керівником по обслуговуванню житла та паспортистом, де прізвище власниці житла заначено як « [PERSON] » та « [PERSON] ». Отже, судом встановлено, що усунути помилку іншим способом, окрім як встановлення у судовому порядку факту, що має юридичне значення, а саме факту належності цих документів [PERSON] - неможливо. Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті (п.6 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно зі ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа Верховного Суду України 01.01.2012 "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності заявнику документів, які необхідні заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності їй розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаних документів дає змогу заявнику реалізувати свої права на отримання спадщини за заповітом з дотриманням вимог чинного законодавства. Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; утриманці померлого для одержання пенсії; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК; інші особи, які заінтересовані у встановленні факту. Аналізуючи наявні в справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що правовстановлюючі документи на 506/1000 частини квартири [ADDRESS] видані та належать саме [PERSON] , хоча прізвище в цих документах зазначено як [PERSON] . Так згідно з штампом у паспорті " [PERSON] " зареєстрована з 12.11.1974 за адресою [ADDRESS] . Розпорядження та Свідоцтво видані на той самий об`єкт нерухомості, де зареєстрована [PERSON] . Написання прізвища « [PERSON] » замість « [PERSON] » зумовлено перекладом з російської мови на українську мову. Інших сумнівів у тому, що « [PERSON] » та « [PERSON] » є однією й тією самою особою в суду не виникло. Усунення вказаних неправильностей можливо лише шляхом встановлення факту належності [PERSON] вказаних документів. Встановлення факту належності документів має юридичне значення для заявника, оскільки наявність належним чином оформлених правовстановлюючих документів дає можливість заявнику реалізувати свої права як власника майна. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч.7 ст.294 ЦПК України передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved