Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з ПАТ «ОТП Банк» т а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на її користь грошові кошти у сумі 56023,47 доларів США та 127966,41 гривень в якості повернення безпідставно отриманих грошових коштів та процентів за користування ними; стягнути солідарно з ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. на її користь грошові кошти у сумі 263870,14 грн. в якості компенсації реальних збитків, понесених на поновлення порушеного права; стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти у сумі 250 грн. в якості витрат, понесених на виготовлення технічної документації на квартиру; судові витрати покласти на відповідачів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.12.2006 року [PERSON] придбав за договором купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Васіковою Л.Є. за р. № 11695 квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня вказана квартира передана в іпотеку ПАТ «ОТП Банк» в якості забезпечення зобов`язання розміром 27000 доларів США зі строком виконання до 21.12.2020 року. 12.04.2010 року за заявою ПАТ «ОТП Банк» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинений виконавчий напис № 3404 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 12.11.2010 року за договором відступлення права вимоги № 8893, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., ПАТ «ОТП Банк» передав право вимоги до [PERSON] на адресу ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 19.08.2013 року вона прийняла участь у прилюдних торгах, які проводило ПП «Нива - В.Ш.» стосовно реалізації квартири [ADDRESS] . Вказана квартира придбана нею за ціною 235162,50 грн., зобов`язання боржника на той час номіноване у доларах США в розмірі 27000 доларів США, квартиру придбано за 29421 доларів США, тобто за ціною вище розміру основного зобов`язання. Зазначені кошти від реалізації квартири отримав ПАТ «ОТП Банк». Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21.05.2015 року визнаний незаконним виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнані недійсними протокол прилюдних торгів так акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки. Грошові кошти у розмірі 29421 доларів США, які вона сплатила за правочином на користь ПАТ «ОТП Банк», що згодом визнаний недійсним судом, є з боку банку безпідставним набуттям і збереженням її майна, а тому вважає, що банк зобов`язаний повернути вказану суму валюти. Крім того, за користування коштами банк повинен сплатити суму 3 % річних, що складає 127966,41 грн. за період з 19.08.2013 року до 19.10.2018 року. Розмір процентів за користування чужими грошима у доларах США встановлений саме у кредитному договорі, укладеному між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , а саме з 23.11.2009 року до 21.12.2020 року встановлена відсоткова ставка 17,5 % річних, складає 26602,47 доларів США. Таким чином, загальна сума повернення на її користь з боку відповідачів у справі дорівнює 56023,47 доларів США. Оскільки вселитися у придбану квартиру вона не змогла, а іншого нерухомого майна не мала, вимушена була шукати інше житло для проживання, 01.11.2013 року уклала договір оренди квартири, плата за 38 місяців по 4000 грн. склала 152000 грн., за 12 місяців по 4500 грн. - 54000 грн, а всього 206000 грн., що є її реальними збитками, які підлягають стягненню з відповідачів. Загалом на супутні та представницькі витрати, які вона оплатила, складають 55518,59 грн. (перелік наведений у позові), а всього збитки дорівнюють 261518,59 грн. В судові засідання, що призначені 21.05.2019 року, 13.08.2019 року, 29.10.2019 року позивач не з`явилась, про день та час розгляд справи повідомлялась належним чином, останньою надавались заяви з проханням відкласти розгляд справи з різних причин без надання доказів про їх поважність. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами справи. Представник відповідача [PERSON] надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив залишити без задоволення. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, надіслала відзив на позов, згідно якого просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на відсутність підстав для відшкодування шкоди, як такої, що спричинена її діями (бездіяльністю). Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В). З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Враховуючи викладене, тривалість перебування справи в провадженні суду (з травня 2017 року), з метою реалізації права на судовий захист, достатність часу для надання сторонами всіх доказів, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи та прийняття рішення по суті позовних вимог на підстави наявних доказів. Згідно свідоцтва від 20.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. на підставі акта державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 19.08.2013 року про реалізацію предмета іпотеки [PERSON] належала на праві власності трикімнатна квартира [ADDRESS] , яка придбана за 235162,50 грн., що раніше належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ХМЕНО Васіковою Л.Є. 21.12.2006 року, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором, посвідченим ПН ХМНО Васіковою Л.Є. 21.12.2006 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.05.2014 року залишено без задоволення позов [PERSON] до приватного підприємства „Нива - В. Ш." в особі філії 21 ПП „Нива - В. Ш.", Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Ганни Іванівни, [PERSON] , приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, треті особи: комунальне підприємство „Харківське міське бюро технічної інвентаризації", товариство з обмеженою відповідальністю „ОТП Факторинг Україна", [PERSON] , [PERSON] , „ОТП Банк" про визнання проведення прилюдних торгів такими, що проведені з порушенням вимог закону, визнання протоколу проведення прилюдних торгів недійсним, відновлення положення, яке існувало до порушення, визнання незаконним акту державного виконавця, визнання незаконним і скасування свідоцтва, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно. Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.07.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь держави суму недоплаченого судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі 2351,63 грн. (дві тисячі триста п`ятдесят одна грн. 63 коп.) Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21.05.2015 року змінено рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.05.2014 року і додаткове рішення цього ж суду, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково; визнано незаконним виконавчий напис, вчинений 19.04.2010 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3404; визнано недійсними прилюдні торги, проведені 19 серпня 2013 року філією 21 ПП "Нива-В.Ш" такими, що проведені з порушенням вимог закону, визнано протокол проведення цих прилюдних торгів та акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 19.08.2013 року; визнано недійсним свідоцтво, видане 20 серпня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.А. про посвідчення права власності [PERSON] на трикімнатну квартиру № 148, загальною площею 64,2 кв.м., житловою площею 43,3 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , зареєстроване в реєстрі за №2872; відновлено право власності [PERSON] на вказану квартиру. В частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування реєстрації права власності рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.09.2016 року рішення апеляційного суду Харківської області від 20 травня 2015 року залишено без змін. У зв`язку з прийняттям апеляційним судом вказаного рішення у справі позивачка звернулася до суду з вимогою про повернення суми грошових коштів у розмірі 29421 доларів США, які отримані банком та 3 % річних - 127966,41 грн., які банк отримав від використання її грошей. За даною вимогою позивачка посилається на ст.1212 ЦК України. Також, у відповідності до ст.536 ЦК України просить стягнути з банку проценти за користування грошима за ставкою, що визначена кредитним договором - 17,5 % річних у розмірі 26602,47 грн. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити настпуне. В статті 1212 ЦК України визначені випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Така правова позиція висловлена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 10 вересня 2018 року по справі № 638/11807/15-ц та від 12 грудня 2018 року по справі № 205/3330/14-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Враховуючи викладене, а також те, що відпала правова підстава набуття права власності [PERSON] на спірну квартиру, отримання та користування банком грошовими коштами від реалізації спірного майна, суд прийшов до висновку про наявність у позивача права вимоги на повернення цих коштів та 3 % річних за їх користування. Разом з тим, приймаючи до уваги наявність права вимоги у [PERSON] , не доведеність належними та допустимими доказами розрахунок сум грошових коштів, які остання просить стягнути з відповідачів, суд вважає з метою захисту порушених прав вийти за межі заявлених вимог, визначивши такий спосіб захисту, який не суперечить закону, а саме зобов`язавши ТОВ «ОТП Факторинг Україна» повернути позивачу кошти отримані від реалізації спірного майна з урахуванням 3 % річних від суми вартості квартири за період з часу набрання рішенням суду законної сили. Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування шкоди, якої зазнала внаслідок неправомірних дій, на її думку, ПАТ «ОТП Банк» та недбалого відношення до своїх обов`язків приватного нотаріуса Бондар І.М., внаслідок чого скасоване право власності на спірну квартиру. Перелік цих витрат включає витрати на оренду квартири, послуги нотаріуса, адвоката, сплату судового збору отримання довідки, загальний розмір складає 261518,59 грн. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів причинно - наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та шкодою, яку вона зазнала внаслідок таких дій, розмір цієї шкоди також не ґрунтується на доказах, що надані суду у визначений законом спосіб. У зв`язку з викладеним суд залишає вимогу позивача про відшкодування шкоди без задоволення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Таким чином, враховуючи вище наведе, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Згідно ст.141 ЦПК України суд стягує солідарно з відповідачів суму судового збору у розмірі 4000 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial