Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. 01.08.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 2. Позов обґрунтований тим, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності [NUMBER] від 28.05.1990 року, в якому на даний час зареєстрований її онук [PERSON], проте з 2013 року не проживає в ньому. 3. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 4. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить заволинити. 5.Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги визнає та не заперечує щодо визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та стягнення з нього судових витрат. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 6. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 7. Позивач являється власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 28.05.1990 року. 8. Відповідач по справі зареєстрований за вище вказаною адресою, що підтверджується записами в домовій книзі для прописки громадян /а.с.5-6/. 9. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 06.07.2018 року, відповідач по справі фактично не проживає в належному позивачу домоволодінні з 2013 року /а.с.7/. V. Оцінка суду. 10. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 11. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. 12. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. 13. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 14. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірному домоволодінні, згідно наданих в розпорядження суду доказів [PERSON] не проживає в належному позивачеві будинку. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved