Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

у жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернувся у суд з позовом до ДП "Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка" про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення заборгованості по заробітній платі. Позов [PERSON] обґрунтував тим, що він з 1995 року працює в ДП «Національна кіностудія художніх фільмів імені О. Довженка» на посаді директора Театру студії кіноактора. Відповідач починаючи з червня 2013 року без попередження (погодження) позивача частково нараховує та виплачує йому заробітну плату, змінивши істотні умови праці, зменшивши розмір оплати праці в два рази та виплачуючи зарплату за неповний робочий день. На пояснення своїх дій відповідач вказав, що позивачу з 01.06.2013 р. встановлена заробітна плата у розмірі 0,5 ставки, що пов"язано зі скрутним фінансовим становищем підприємства та відсутністю коштів на заробітну плату. Відповідач зазначав, що цей захід буде тимчасовим. Наказ, яким було встановлено для позивача зменшення розміру оплати праці, відповідач не надавав. Позивач, усвідомлюючи реальність погроз щодо звільнення та не погоджуючись із зменшенням заробітної плати, був вимушений отримувати неповну заробітну плату, починаючи з червня 2013 року, нараховану за неповний робочий день. Тільки 03.10.2019 р. позивач отримав копію наказу № 200/1 від 20.05.2013 р., зі змісту якого дізнався про встановлення неповного робочого дня - 4 години при п"ятиденному робочому тижні. Даний наказ позивач вважає протиправним, виданим в незаконний спосіб та таким, що направлений на штучне позбавлення працівника заробітної плати, оскільки з заявою про зміну умов праці він не звертався, а оспорюваний ним наказ підписаний заступником генерального директора Сметаніним С.І., який згідно статуту не уповноважений на видання таких документів. Відсутність підпису позивача на наказі № 200/1-к вказує на те, що з даним документом його ніхто не ознайомлював. Також вказаний наказ не встановлює режим роботи позивача (час початку та закінчення щоденної роботи), що є необхідною умовою при встановленні неповного робочого дня з метою контролю дотримання трудової дисципліни позивачем, а вказує лише на загальну тривалість роботи протягом дня, що, на думку позивача, вказує про його фіктивність. Зміна умов оплати праці позивача у профспілковій організації не розглядалося. Попередження позивача про зміну істотних умов праці не було. Зміна в організації виробництва і праці відповідачем не вводилася. За відсутності змін в організації виробництва і праці та незважаючи на те, що позивачу виплачувалася заробітна плата лише за неповний робочий день, позивач продовжував працювати повний робочий день. За таких обставин, попередньо сума заборгованості заробітної плати з 01 червня 2013 року по 31 серпня 2019 року становить 216 827,54 грн. з урахуванням податків та обов"язкових платежів, оскільки позивачу виплачувалася лише половина посадового окладу. За таких підстав, позивач просить: - визнати протиправним та скасувати наказ № 200/1-к від 20 травня 2013 р., - поновити йому попередні умови праці, - стягнути з ДП "Національна кіностудія художніх фільмів імені О.Довженка" на його користь заробітну плату у сумі 216 827 грн. 54 коп. з урахуванням податків та обов"язкових платежів. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 77) 15 листопада 2019 року ДП "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка" надіслав до суду відзив на дану позовну заяву. (а.с. 89) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідно до наказу (розпорядження) "Про переведення на іншу роботу" № 200/1-к від 20.05.2013 р. позивач з 01.06.2013 р. був переведений на неповний робочий день та йому була встановлена заробітна плата у розмірі 0,5 ставки посадового окладу. Піставою для прийняття зазначеного наказу була його особиста заява, існування якої позивач свідомо заперечує. Оскільки зазначені події відбувалися в 2013 році та пройшло майже 7 років вказана заява [PERSON] була вилучена для знищення. Твердження позивача, що наказ був підписаний неуповноваженою особою, є безпідставними, оскільки [PERSON] був призначений на посаду заступника генерального директора з управління цехами з 18.09.2012 р. згідно наказу № 386-к, при цьому наказом № 02 від 02.01.2013 р. "Про розподіл посадових обов"язків між генеральним директором ДП "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка" та його заступниками і головним інженером" було визначено функційні обов"язки для заступника генерального директора з управління цехами, до яких входило, зокрема право на підписання відповідного наказу. Доводи про позивача про те, що він дізнався про оспорюваний наказ тільки у 2019 році, на думку відповідача, не відповідають дійсності, оскільки згідно табелів обліку робочого часу, які заповнював та власноруч підписував безпосередньо сам позивач, з 2013 року зазначався 4-годинний робочий день. Крім того, у особовій картці № 1513, де вказані призначення і переведення позивача починаючи з 2013 р. з зазначенням ставки та розміру посадового окладу, позивач власноруч після ознайомлення ставив свій підпис, що доводить той факт, що він був обізнаний зі своїми умовами праці. 20 січня 2020 року [PERSON] надіслав до суду відповідь на відзив відповідача. Просить задовольнити позов, зазначивши, що наданий відповідачем акт від 01.08.2018 р. "Про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду" не спростовує доводів позивача про відсутність його заяви на встановлення йому неповного робочого дня. Наказ № 200/1-к щодо делегування повноважень генеральним директором його заступникам позивач вважає безпідставним, оскільки згідно статуту відповідача генеральний директор не може делегувати власні повноваження іншим особам щодо видання наказів, які стосуються істотних умов праці працівників. Також позивач не може ідентифікувати свій підпис на табелях робочого часу з січня 2014 року по вересень 2019 р. 25 лютого 2020 року відповідач ДП "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка" надіслав до суду заяву про застосування строків позовної давності. (а.с. 201) Просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач з 01 червня 2013 року до 2019 року щомісяця отримував 0,5 ставки свого посадового окладу, проте, дізнавшись у липні 2013 року про таке порушення свого права, з позовом до суду звернувся лише у жовтні 2019 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.05.2020 року закрито підготовче провадження та дана справа призначена до судового розгляду по суті. (а.с. 207) В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Наказом № 4-квід 06 січня 1995 року [PERSON] призначений директором Театру - студії кіноактора. (а.с. 10) Театр - студія кіноактора засновано постановою № 10 Ради міністрів УРСР від 09.01.1979 р. і тією ж постановою підпорядковано Київській кіностудії художніх фільмів ім. О.Довженка, тобто є структурним підрозділом останнього. Наказом № 200/1-к від 20.05.2013 р. "Про переведення на іншу роботу" позивача [PERSON] було переведено на неповний робочий день та встановлено заробітну плату у розмірі 0,5 ставки посадового окладу. (а.с. 12) Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] вказує про те, що відповідач починаючи з червня 2013 року без попередження (погодження) позивача частково нараховує та виплачує йому заробітну плату, змінивши істотні умови праці, зменшивши розмір оплати праці в два рази та виплачуючи зарплату за неповний робочий день. Суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Статтею 32 КЗпП України врегульовано питання переведення працівника на іншу роботу та зміну істотних умов праці. Так, згідно із ч. 3, 4 цієї статті у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. У пункті 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що згідно з частиною третьої статі 32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці, та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Згідно ст. 56 КЗпП України за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Відповідно до ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження. Позивач заперечує написання ним заяви про таку його згоду. Вказує, що з наказом він не ознайомлювався. Зміна умов його оплати праці ц профспілковій організації не розглядалася. Доводи позивача спростовуються наданими відповідачем доказами. Зокрема, зі змісту наказу № 200/1-к від 20.05.2013 р. "Про переведення на іншу роботу" вбачається, що піжставою для прийняття зазначеного наказу стала особиста заява позивача. На думку суду, заслуговують на увагу пояснення відповідача про те, що враховуючи, що зазначені події відбувалися в 2013 році та на час судового розгляду справи вже пройшло сім років, підстава до наказу, тобто заява позивача, відсутня в архіві відповідача, оскільки термін зберігання цього документу (три роки) добіг кінця і був знищений, та, як наслідок, відповідач немає можливості надати дану заяву, оскільки відповідно до архівної довідки № 12 від 13.11.2019 р. вона була вилучена для знищення, як така, що не має культурної цінності та втратила практичне значення на підставі "Переліку типових документів, що створюються піж час діяльності Державих органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5. Факт вилучення та знищення підтверджується актом "Про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду" від 01.08.2018 р. (а.с. 95, 96) Твердження позивача, що наказ був підписаний неуповноваженою особою, є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був призначений на посаду заступника генерального директора з управління цехами з 18.09.2012 р. згідно наказу № 386-к, а наказом № 02 від 02.01.2013 р. "Про розподіл посадових обов"язків між генеральним директором ДП "Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка" та його заступниками і головним інженером" було визначено функційні обов"язки для заступника генерального директора з управління цехами, до яких входило, зокрема право на підписання оспорюваного наказу. (а.с. 101, 102) Пояснення позивача про те, що він дізнався про існування оспорюваного наказу тільки у 2019 році суд не приймає до уваги з наступних підстав. Наказом Держкомстату України від 05.12.2018 р. № 489 "Про затвердження типових форм первинної облвкової документації зі статистики праці" регламентується ведення табелю обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях усіх форм власності. У табелі обліку використання робочого часу робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в тому числі надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних ймов роботи. Табель обліку робочого часу - це документ, необхідний для обліку використання робочого часу працівників, а також для контролюнад дотриманням установленого режиму роботи, розрахунків із працівниками по заробітній платі та отримання інформації про відпрацьований час. Веденню табелю є обов"язковим. В судовому засіданні представник відповідача вказував про те, що надані ним табелі обліку робочого часу заповнював та власноруч підписував безпосередньо сам позивач. Згідно табелів з 2013 року зазначалося 4 годинний робочий день. Такі доводи відповідача не спростовані позивачем. Зважаючи на вказані обставини, суд вважає надуманими пояснення позивача про необізнаність щодо встановлення йому 4-годинного робочого часу. Також відповідач на підтвердження своїх доводів посилається на відомості з особової картки № 1513, де вказані призначення і переведення позивача, починаючи з 2013 року із зазначенням ставки та розміру посадового окладу. Суд звертає увагу на те, що позивач власноруч після ознайомлення ставив свій підпис, що доводить про обізнаність позивача щодо умов його праці. Твердження позивача про відсутність його згоди на зменшення розміру заробітної плати суд вважає можливим відхилити, зважаючи також на те, що починаючи з 2013 року позивач жодного раху не звертався з будь - якими заявами щодо відновлення порушених, на його думку, прав, щомісяця отримуючи 0,5 ставки. Згідно із ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.(ст.76 ЦПК України). Аналізуючи надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, наведене в сукупності свідчить про правомірність видання Державним підприємством «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» оскарженого наказу та відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . За таких підстав, в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. Доводи відповідача щодо врахування судом строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки відповідач помилково ототожнює поняття строку позовної давності, передбаченого ст. 267 ЦК України, та строку звернення до суду з позовом, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Outcome: dismissed