Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

В квітні 2021 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»» (надалі - третя особа), про зняття арешту з майна та зобов`язання вчинити дії. Предметом позову зняття арешту з майна та рахунків, які були накладені на підставі постанови Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві № 52073079. Позивач зазначає, що виконавче провадження № 52073079 на підставі якого було накладено арешти вже завершено і відсутні підстави для накладення арешту. А тому, існування арешту коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 52073079 порушує права позивача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовну заяву, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З`ясувавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 14 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», було укладено кредитний Договір «Автопакет» № 191/МБА60/2008-840, відповідно до якого, Позивачу було надано кредит у розмірі 41 836, 63 доларів США на придбання автотранспортного засобу. Пізніше на підставі договору про відступлення прав вимоги всі права вимоги за договором «Автопакет» № 191/МБА60/2008-840 укладеного раніше між [PERSON] , та ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "НАДРА» було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» ІНВЕСТ ХАУС». 10 вересня 2020 року відповідно до договору Факторингу № 85-10-09/20 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія» ІНВЕСТ ХАУС» відступило своє право вимоги за договором «Автопакет» № 191/МБА60/2008-840 від 14.04.2008 року та Договору застави № Б/Н від 19.02.2013 року Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ». 28 вересня 2020 року Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕСКРОУ КАПІТАЛ» на підставі Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги продає/відступає право вимоги за договором «Автопакет» № 191/МБА60/2008-840 від 14.04.2008 року та Договору застави № Б/Н від 19.02.2013 Фізичній особі [PERSON] . Отже, останнім та кінцевим Кредитором за договором «Автопакет» № 191/МБА60/2008-840 від 14.04.2008 року та Договору застави № Б/Н від 19.02.2013 за яким боржником є [PERSON] , станом на день подання даної позовної заяви є Фізична особа [PERSON] . 29 вересня 2020 року [PERSON] отримав від свого Кредитора [PERSON] нотаріально посвідчену заяву за реєстровим № 2913 посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець P.O., про те, що всі зобов`язання за кредитним договором № 191/МБА60/2008-840 від 14 квітня 2008 року та відповідно за договором застави від 19 лютого 2013 року, що було укладено між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК НАДРА» та [PERSON] , у [PERSON] відсутні, жодних фінансових чи будь- яких претензій за вищезазначеними договорами [PERSON] до [PERSON] - не має. Тобто божником та новим кредитором [PERSON] були вирішені самостійно без допомоги будь яких інших осіб у тому числі і державних виконавчих служб всі фінансові питання які існували. Проте, пізніше, після закриття всіх своїх фінансових питань Позивач отримує від Банків в яких вона обслуговується, а саме: -AT КБ «ПРИВАТБАНК» довідку про те, що на рахунки Позивача накладено арешт згідно постанови ВП № 52073079 від 04.09.2018 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 761/21915/14-ц від 22.04.2016 року, який видав Шевченківський районний суд міста Києва; -ПАТ «КБ АКОРДБАНК» довідку що поточний рахунок ФОП [PERSON] накладено арешт відповідно до Постанови Шевченківського РВ ДВС у м. Києві від 11.02.2020 року; -AT «АЛЬФА БАНК» довідку що поточні рахунки ФО [PERSON] накладено арешт відповідно до Постанови Шевченківського РВ ДВС у м. Києві від 11.02.2020 року; -AT «Ідея Банк» довідку від 09.10.2020 року що поточні рахунки ФО [PERSON] накладено арешт. Позивач звертає увагу суду на те, що Виконавче провадження № 52073079 на підставі якого було накладено арешти вже закрито, дана інформація є в АСВП та надана суду як доказ. Слід також звернути увагу суду, що пізніше представник [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса для отримання витягу із Державного реєстру обтяжень рухомого майна та інформаційної довідки з реєстру нерухомого майна для перевірки наявних обтяжень. Відповідно до Витягу №69643212 отриманого 04.12.2020 року встановлено, що відповідно до постанови про арешт майна боржника серія та номер № ВП 52073079 виданого 27.12.2017 року Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві арешт накладено на все рухоме майно, із забороною відчуження. Позивач вважає, що накладений арешт порушує її права, у зв`язку із чим, звернулася до суду із даним позовом. Оцінка суду. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено у ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. Наслідки закінчення виконавчого провадження унормовано положеннями ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вказаної статті, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, за змістом наведених положень Закону України «Про виконавче провадження», в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статтей 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження" . Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року N 4 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Тому, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень». За змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тому заява про звільнення майна з під арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», а тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed