Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області, про визнання незаконним та скасування заходу дисциплінарного впливу, в якому зазначає, що вона працює на посаді лікаря загальної практики-сімейної медицини Василівської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини КЗ "Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги" Василівської районної ради Запорізької з 01.02.2014 року по даний час. Наказом від 04.01.2017 року № 3-од головного лікаря КЗ "Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги" [PERSON] вона була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни. Підставою для застосування такої міри дисциплінарного впливу стала її доповідна записка, датована 26.12.2016 року, адресована на ім'я головного лікаря, про те, що нею не були опрацьовані виклики від 26.12.2016 року до хворих дітей, у зв'язку з відсутністю бензину для виїзду та значною відстаню між лікарнею та хворими пацієнтами (більше 3 км). В мотивувальній частині оскаржуваного наказу (4-й абзац) зазначено, що її діями було порушено "розділ 2, п. 2.32 Посадової інструкції лікаря ЗПСМ". На нараді, що відбулася у головного лікаря [PERSON] 04.01.2017 року, вказані причини порахували, як несуттєві, та було вирішено застосувати вказаний вище захід дисциплінарного впливу у вигляді догани. Позивачка стверджує, що з посадовою інструкцією, на яку йде посилання в оскаржуваному наказі, вона, станом на 26.12.2016 року - на день вчинення, ніби-то, правопорушення, знайома не була. З посадовою інструкцією її було ознайомлено в "пожежному" порядку лише 29 грудня 2016 року. Вважає, що виїзд до дітей не відбувся з об'єктивних причин, а саме незабезпеченням з боку керівництва лікарні пальним транспортний засіб. Крім того, в оскаржуваному наказі комісійно зроблено висновок, що її дії по невиїзду до дітей є недопустимими, але не проаналізовано комісією наступне питання: чи є допустимими дії керівника установи з боку незабезпечення юридичної особи - КЗ "Василівський центр первинної медико- санітарної допомоги" належним чином укомплектованого та готового до виїзду транспортного засобу. Для того, щоб притягти особу до дисциплінарної відповідальності, в діяннях такої особи повинен міститися склад дисциплінарного проступку, а саме: -об'єкт проступку, яким виступають суспільні відносини з забезпечення медичної допомоги населенню; -об'єктивна сторона, тобто, умисна дія чи бездіяльність суб'єкта правопорушення; -суб'єкт правопорушення, тобто, фізична осудна особа, яка досягла віку, з якого її можна притягти до дисциплінарної відповідальності; -суб'єктивна сторона, тобто, психічне відношення особи до вчинюваного нею дії або бездіяльності (тобто реалізації об'єктивної сторони). Вважає, що в її діях відсутній склад дисциплінарного проступку, а саме, відсутні: об'єктивна сторона; суб'єктивна сторона; вина особи, як обов'язкова додаткова ознака суб'єктивної сторони. [PERSON] порушено п.п. 6,7 п.3 розділу 3 Положення про центр первинної медичної (медико-санітарної) допомоги, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України 29.07.2016 року № 801, в яких вказано, що: Центр надання первинної медико-санітарної допомоги населенню забезпечує цільове використання закріпленого за ним майна та виділених бюджетних коштів (пп.6 п.З розд. З Положення) та утримання у належному стані рухомого і нерухомого майна (пп.7 п.З розд. З Положення). Оскільки автомобіль, на якому вона повинна виїжджати до хворих, є рухомим транспортним засобом, то дії керівника [PERSON] по його незабезпеченню в належному робочому стані є порушенням керівником установи вимог пп.6, 7 п.3 розд.3 Положення про Центр надання первинної медико-санітарної допомоги населенню. Відсутня і суб'єктивна сторона в її діянні, оскільки саме в день виклику вона не просто не діяла, а приймала активні дії щодо виправлення ситуації - написала доповідну записку на ім'я керівника установи з проханням сприяти ситуації, що склалася. А керівник установи замість того, щоб діяти, вчинив бездіяльність та видав оскаржуваний нею наказ. Керівник установи при винесенні оскаржуваного наказу не виконав вимог ст. 149 КзпП України, тобто: не врахував ступінь її, нібито, порушення; не оцінив, чи була завдана шкода її вимушеною бездіяльністю; не оцінено її попередню роботу в лікарні, яка триває з 1997 року. Позивачка просить суд визнати незаконним та скасувати пункт 1 наказу від 04.01.2017 року № 3-од "Щодо застосування адміністративних заходів у зв'язку із відмовою лікарів ЗПСМ від надання медичної допомоги пацієнтам (дітям) вдома"; зобов'язати відповідача зняти з позивача дисциплінарне стягнення у вигляді догани; судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Також вона пояснила, що без надання їй транспорту для виїзду на виклики, вона, за станом здоровя, не може пішки обслуговувати на дому дітей. Перед накладенням на неї дисциплінарного стягнення письмові пояснення від неї не відбиралися. В дане судове засідання представник позивачки в особі [PERSON] не зявився, але у попередніх судових засіданнях він підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача в особі [PERSON] проти задоволення позову заперечує, вважає оскаржуваний наказ законним. Підтримує письмові заперечення, які містяться в справі. Також він пояснив, що нічим не передбачено надавати транспортний засіб лікарю для обслуговування хворих дітей на дому. Комунальний заклад «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області має два автомобілі, які надаються переважно для виїзду лікарів за межі м.Василівка, в інші населені пункти Василівського району. Вважає, що по м.Василівка лікарі можуть без шкоди для свого здоровя виходи за викликами пішки. Стверджує, що відстань, на яку 26.12.2016 року необхідно було вийти позивачці для обслуговування хворих дітей, є незначною та не потребувала надання транспортного засобу. Вважає, що ненадання медичної допомоги хворим дітям 26.12.2026 року могло потягти за собою тяжкі наслідки. Разом з тим, він визнав той факт, що письмові пояснення від позивачки перед накладенням дисциплінарного стягнення, не відбиралися, що в оскаржуваному наказі зазначено про порушення позивачкою п.2.32 Посадової інструкції від 03.01.2017 року, з якою позивачка була ознайомлена. До цього часу діяла Посадова інструкція від 01.02.2014 року. В судовому засіданні представник відповідача в особі [PERSON] проти задоволення позову заперечує, вважає оскаржуваний наказ законним. Підтримує письмові заперечення, які містяться в справі. Вона також визнала той факт, що письмові пояснення від позивачки перед накладенням дисциплінарного стягнення не відбиралися, що в оскаржуваному наказі зазначено про порушення позивачкою п.2.32 Посадової інструкції від 03.01.2017 року, з якою позивачка була ознайомлена. До цього часу діяла Посадова інструкція від 01.02.2014 року. В дане судове засідання представник відповідача в особі [PERSON] не зявилася, але у попередньому судовому засіданні вона проти задоволення позову заперечувала, вважала оскаржуваний наказ законним. Підтримала письмові заперечення, які містяться в справі. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює зав.амбулаторією Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області Свідок підтвердила факт відмови 26.12.2016 року позивачки без поважних причин від виконання своїх посадових обовязків щодо виходу за місцем проживання хворих дітей, від батьків яких надійшли виклики про надання медичної допомоги. Позивачка написала доповідну записку. Вона зателефонувала позивачці по мобільному телефону, щоб зясувати ситуацію, але та пояснила, що у звязку з відсутністю автомобіля, вона відмовляється від обслуговування хворих дітей, крім того, закінчився її робочий час. На стан здоровя позивачка не скаржилася. Після цього, вона сама вийшла з вказаними адресами та надала медичну допомогу хворим дітям. Стверджує, що, враховуючи стан здоровя дітей в той день, їх діагнози, наявність у них температури, ненадання медичної допомоги могло призвести до тяжких наслідків. Поведінку позивачки вважає недопустимою. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що працює лікарем невропатологом в Василівській ЦРЛ. Стверджує, що позивачка, яка лікувалася, у тому числі у нього, має захворювання-грижа диска, у звязку з чим, їй протипоказано, у тому числі, ходити на великі відстані. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав: Статею 35-1 Основ законодавства України про здоров'я передбачено, що: первинна медична допомога - медична допомога, що надається в амбулаторних умовах або за місцем проживання (перебування) пацієнта лікарем загальної практики - сімейним лікарем і передбачає надання консультації, проведення діагностики та лікування найбільш поширених хвороб, травм, отруєнь, патологічних, фізіологічних (під час вагітності) станів, здійснення профілактичних заходів; направлення відповідно до медичних показань пацієнта, який не потребує екстреної медичної допомоги, для надання йому вторинної (спеціалізованої) або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги; надання невідкладної медичної допомоги в разі гострого розладу фізичного чи психічного здоров'я пацієнта, який не потребує екстреної, вторинної (спеціалізованої) або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги. Статею 60 Основ законодавства України про здоров'я передбачено, що: медична допомога дітям надається закладами охорони здоров'я та лікарями, що провадять господарську діяльність з медичної практики як фізичні особи - підприємці. До державних дитячих санаторіїв путівки дітям надаються безплатно. Діти і підлітки перебувають під диспансерним наглядом. Статею 78 Основ законодавства України про здоров'я передбачено, що: медичні і фармацевтичні працівники зобов'язані: а) сприяти охороні та зміцненню здоров'я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу; б) безплатно надавати відповідну невідкладну медичну допомогу громадянам у разі нещасного випадку та в інших екстремальних ситуаціях; в) поширювати наукові та медичні знання серед населення, пропагувати, в тому числі власним прикладом, здоровий спосіб життя; г) дотримувати вимог професійної етики і деонтології, зберігати лікарську таємницю; д) постійно підвищувати рівень професійних знань та майстерності; е) надавати консультативну допомогу своїм колегам та іншим працівникам охорони здоров'я. Медичні та фармацевтичні працівники несуть також інші обов'язки, передбачені законодавством. Порядком медичного обслуговування громадян центрами первинної медичної (медико-санітарної) допомоги, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров'я України від 05.10.2011 року за №646, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 07.12.2011 року за №1415/20153, передбачено, що надання первинної медичної допомоги забезпечується за рахунок організації роботи мережі амбулаторій, при цьому, надання медичної допомоги хворим здійснюється під час прийому в амбулаторії, медичному пункті та вдома за невідкладними показаннями здійснюється в робочі години амбулаторії, без попереднього запису, поза чергою, незалежно від прикріплення пацієнта до закладу. У позаробочий час амбулаторії, невідкладна допомога надається службою швидкої медичної допомоги. П.20 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників. Випуск 78. Охорона здоров'я, затвердженого наказом МОЗ №117 від 29.03.2002 року передбачено, що лікар загальної практики-сімейної медицини зобов'язаний надавати населенню первинну медичну допомогу, організовувати медичну допомогу пацієнту з урахуванням усіх обставин, що впливають на стан здоров'я та/або перебіг захворювання, у тому числі, контексту сім'ї та громади, надавати допомогу на ранніх недиференційованих стадіях захворювань, використовуючи фактор часу як інструмент дослідження пацієнта, організувати та надати невідкладну медичну допомогу на догоспітальному етапі. Клятвою лікаря, яка затверджена Указом Президента України за № 349 від 15.06.1992 року, якою передбачено, що: Набувши професії лікаря та усвідомивши важливість обов'язків, що покладаються на мене, в присутності моїх учителів і колег урочисто клянусь: усі знання, сили та вміння віддавати справі охорони і поліпшення здоров'я людини, лікуванню і запобіганню захворюванням, подавати медичну допомогу всім, хто її потребує; незмінно керуватися у своїх діях і помислах принципами загальнолюдської моралі, бути безкорисливим і чуйним до хворих, визнавати свої помилки, гідно продовжувати благородні традиції світової медицини; зберігати лікарську таємницю, не використовувати її на шкоду людині; додержувати правил професійної етики, не приховувати правди, якщо це не зашкодить хворому; постійно поглиблювати і вдосконалювати свої знання та вміння, у разі необхідності звертатися за допомогою до колег і самому ніколи їм у цьому не відмовляти, бути справедливим до колег; власним прикладом сприяти вихованню фізично і морально здорового покоління, утверджувати високі ідеали милосердя, любові, злагоди і взаємоповаги між людьми. Вірність цій Клятві присягаю пронести через усе своє життя». В Етичному кодексі лікаря України передбачено, що лікар виконує свої обов'язки з повагою до життя, гідності і особистості кожного пацієнта на основі морально-етичних принципів суспільства, виходячи з Клятви лікаря України та цього Кодексу. Лікар несе повну відповідальність за свої рішення і дії щодо життя та здоров'я пацієнтів. При прийнятті лікарем фахових рішень мотиви матеріальної та особистої вигоди, кар'єри, задоволення власних амбіцій не повинні переважати. У державних та комунальних лікувально-профілактичних установах лікар надає пацієнтам медичну допомогу безкоштовно в межах фінансування, виділеного цій установі. Лікар повинен надавати медичну допомогу за спеціальністю хворим незалежно від віку, статі, раси, національності, віросповідання, соціального стану, політичних поглядів, місця проживання, громадянства та інших немедичних ознак, включаючи матеріальне положення. Лікар зобов'язаний приділяти пацієнту достатньо часу і уваги, необхідних для встановлення правильного діагнозу, виконання повного обсягу допомоги. За винятком випадків невідкладної допомоги, лікар має право відмовитися від лікування хворого, якщо впевнений, що між ним і пацієнтом відсутня необхідна взаємна довіра, коли відчуває себе недостатньо компетентним або не має у своєму розпорядженні необхідних для проведення лікування можливостей та в інших випадках, якщо це не суперечить Клятві лікаря України. У цій ситуації лікар повинен вжити всіх заходів щодо інформування про це хворого та надати йому відповідні рекомендації. Статею 80 Основ законодавства України про здоров'я передбачено, що особи, винні у порушенні законодавства про охорону здоров'я, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законодавством. Як було встановлено в судовому засіданні та як видно з матеріалів справи, 26.04.2013 року Рішенням №6 Василівської районної ради Запорізької області, копія якого є в справі, було створено Комунальний заклад «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області. Як вбачається з п.3.1 Статуту Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області, Центр створений з метою реалізації державної політики охорони здоровя, що передбачає проведення на території Василівського району заходів, спрямованих на забезпечення населення доступною, своєчасною, якісною та ефективною первинною медико-санітарною допомогою; забезпечення керованості та безперервності медичною допомоги. Позивачка [PERSON] працює на посаді лікаря загальної практики-сімейної медицини Василівської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини КЗ "Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги" Василівської районної ради Запорізької з 01.02.2014 року по теперішній час, що підтверджується її трудовою книжкою, копія якої є в справі. 26.12.2016 року робочий час [PERSON] визначений з 08-00 години по 16-00 годину, що підтверджується Графіком обліку робочого часу та Табелем обліку робочого часу, копія яких є в справі. В цей день, о 07-55 надійшов виклик про надання медичної допомоги хворій [PERSON], [INFO], а о 08-10 годині - [PERSON], [INFO]. Діти мали температуру. Місце проживання дітей - м.Василівка Запорізької області. Лікар, який повинен був обслугувати цих дітей - [PERSON]. Зазначені факти підтверджуються Витягом з Книги запису виклику лікарів додому, Витягами з медичної документації дітей, копії яких є в справі. [PERSON] відмовилася від надання медичної допомоги зазначеним дітям та виходити за місцем їх проживання, про що написала доповідну записку, копія якої є в справі, посилаючись на відсутність бензину та ненадання їх транспортного засобу. В судовому засіданні встановлено, що медичну допомогу дітям в цей день, після відмови позивачки, надала зав.амбулаторією Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області [PERSON] 04.01.2017 року відбулася позачергова оперативна нарада при головному лікарю Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області, на якій була присутня, у тому числі, [PERSON]. На нараді вирішили: за порушення трудової дисципліни, ненадання медичної допомоги хворим медичним працівником та порушення п.2.32 Посадової інструкції, винести догану лікарю ЗПСМ Василівської АЗПСМ [PERSON] Наказом від 04.01.2017 року № 3-од "Щодо застосування адміністративних заходів у зв'язку з відмовою лікарів ЗПСМ від надання медичної допомоги пацієнтам (дітям) вдома" головного лікаря Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області [PERSON], наказано: «За порушення трудової дисципліни, в т.ч. п.2.32 Посадової інструкції лікаря ЗПСМ [PERSON], лікарю ЗПСМ, оголосити догану». Копія наказу є в справі. Судом встановлено, що станом на 26.12.2016 року діяла Посадова інструкція лікаря загальної практики-сімейної медицини Василівської АЗПСМ від 01.02.2014 року, копія якої є в справі, з якою 01.02.2014 року [PERSON] була ознайомлена. Ця Інструкція передбачає, у тому числі, перелік прав та обовязків лікаря, серед яких є: лікар загальної практики-сімейної медицини зобовязаний надавати кваліфіковану, в тому числі, невідкладну, медичну допомогу в обсязі кваліфікаційної характеристики фахівця із спеціаольністю «загальна практика сімейна медицина» в умовах амбулаторно-поліклінічного закладу та за мівсцем проживання пацієнтів. Лікар загальної практики-сімейної медицини несе відповідальність згідно з чинним законодавством за якість надання первинної лікувально-профілактичної допомоги населенню, яке він обслуговує. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму ВСУ N 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів", вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду". Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, виваженості, розумності та справедливості, суд вважає, що позивачка [PERSON] 26.12.2016 року порушила вимоги вищевикладених законодавчих норм, Посадової інструкції, відмовившись, без поважних причин, від надання медичної допомоги хворими дітям. При цьому, її посилання на ненадання їй керівництвом Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області транспортного засобу для обслуговування викликів безпідставні. Відсутність транспортного засобу не звільняє лікаря від відповідальності за ненадання медичної допомоги хворим. Крім того, обовязкове забезпечення транспортним засобом лікаря для виїзду за викликом, у тому числі, в межах такого невеликого міста, як м.Василівка, не передбачено діючим законодавством України. Посилання позивачки на незадовільний стан її здоровя, як на одну із підстав, з яких вона відмовилася від обслуговування хворих дітей, теж суд вважає безпідставними, оскільки, 26.12.2016 року позивачка перебувала на робочому місці, а не на лікарняному, якщо вона себе погано почувала. Крім того, в своїй доповідній записці вона не посилається саме на незадовільний стан свого здоровя. Позивачка надала суду медичні документи, які підтверджують факт наявності у неї захворювань, однак, докази того, що ці захворювання перешкоджали їй 26.12.2016 року виконувати свої професійні обовязки, суду надано не було. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, належні та достатні докази на підтвердження того, що позивачка 26.12.2016 року, відмовившись від обслуговування хворих дітей, діяла правомірно, у відповідності з вищевикладеними вимогами діючого законодавства, [PERSON] суду не надала. Разом з тим, ст. 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Ст. 149 КЗпП України передбачає порядок застосування дисциплінарних стягнень, а саме: до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Судом встановлено, що дисциплінарне стягнення у вигляді догани відносно [PERSON] було накладено наказом головного лікаря Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області [PERSON], в межах наданих йому повноважень, у відповідності до п.7.4.4 Статуту, ст.147-1 КЗпП України, та в межах строків, передбачених ст. 148 КЗпП України. Судом також встановлено, що при обранні виду стягнення головний лікар Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області [PERSON] врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку, наслідки, які могли наступити у випадку ненадання медичної допомоги хворим дітям, обставини, за яких вчинено проступок, попередню роботу позивачки. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що письмові пояснення від [PERSON] до застосування дисциплінарного стягнення головний лікар Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області [PERSON] не відбирав, що він та позивачка підтвердили в судовому засіданні. Докази на підтвердження того факту, що він такі письмові пояснення від позивачки витребував, а вона відмовилася їх надати, суду надано не було. Крім того, як вбачається з оспорюваного наказу та як встановлено в судовому засіданні, дисциплінарне стягнення до позивачки було застосовано за порушення п.2.32 Посадової інструкції лікаря загальної практики-сімейної медицини, яка набрала чинності 03.01.2017 року та з якою [PERSON] була ознайомлена 29.12.2016 року. Отже, станом на 26.12.2016 року позивачка не була ознайомлена з вказаною Посадовою інструкцією, яка, крім того, не мала юридичної сили, а тому, порушити саме її, як вказано в Наказі, вона не могла. Таким чином, судом встановлено порушення порядку накладення головним лікарем Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області [PERSON] дисциплінарного стягнення на [PERSON], а також невідповідність тексту Наказу вимогам діючого законодавства України, тому, суд вважає необхідним визнати незаконним та скасувати пункт 1 Наказу від 04.01.2017 року № 3-од "Щодо застосування адміністративних заходів у зв'язку з відмовою лікарів ЗПСМ від надання медичної допомоги пацієнтам (дітям) вдома" головного лікаря Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області [PERSON], яким наказано: «За порушення трудової дисципліни, в т.ч. п.2.32 Посадової інструкції лікаря ЗПСМ [PERSON], лікарю ЗПСМ, оголосити догану». Позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача зняти з позивачки дисциплінарне стягнення у вигляді догани, задоволенню не підлягають, оскільки, скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення тягне за собою зняття дисциплінарного стягнення. Згідно ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з Комунального закладу «Василівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Василівської районної ради Запорізької області на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 640 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial