Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до ЛКП «Львівелектротранс», в якому просить стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» на його користь недоплачену частину заробітної плати та в подальшому позивач уточнив розмір недоплаченої заробітної плати та просить стягнути на його користь з ЛКП «Львівелектротранс» 5469, 92 грн. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що він працював у відповідача на посаді водія тролейбуса. Всупереч Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні на 2010 - 2012 роки (додаток № 3) та Галузевої Угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об'єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі "Федерація роботодавців ЖКГ України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010 - 2012 (додаток № 6) водіям трамваїв та тролейбусів повинна була нараховуватись доплата за інтенсивність праці в розмірі до 12%. Саме така доплата проводилась адміністрацією ЛКП «Львівелектротранс» до січня 2011р. включно. З лютого 2011р. в порушення вище згаданих угод адміністрація ЛКП «Львівелектротранс» припинила проводити нарахування та виплату доплати за інтенсивність праці, чим порушила вимоги статі 97 КЗпП, якою передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами… Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Також позивачем було подано до суду додаткові пояснення в яких позивач посилався на те, що станом на дату відміни адміністрацією ЛКП «Львівелектротранс» доплати за інтенсивність праці діяла Колективна угода на 2005 2006 роки. Пунктом 5.7 Колективної угоди на 2005 2006 роки встановлювалися перелік, конкретні розміри та порядок виплати доплат і надбавок, передбачених законодавством, згідно з додатком №24 до цієї Колективної Угоди. У додатку 24 до Колективної Угоди передбачена доплата за інтенсивність праці в розмірі до 12 %. Аналогічні вимоги містяться у п. 5.12 Колективної Угоди на 2011 2013 роки та додатком № 13 до неї. Така доплата проводилася впродовж 2010р. та у січні 2011р. З лютого 2012р. адміністрація ЛКП «Львівелектротранс» в односторонньому порядку в порушення вимог ст. 21 Закону України «Про оплату праці» та п. 5.27 Колективної Угоди на 2005 2006 роки та п. 5.35 Колективної Угоди на 2011 2013 роки. Як доказ неправомірної відміни доплати за інтенсивність праці позивачем було долучено до матеріалів справи акт перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці № 13-01-032/0571 від 30 березня 2011 року, в якому було підтверджено факт порушення вимог Генеральної, Галузевої угоди на 2007 2009 роки, вимог ч. 4 ст.97 КЗпП України в частині прийняття рішення в односторонньому порядку з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами, а тому просить суд стягнути з відповідача на його користь недонараховану зарплату в сумі 5469, 92грн. Просить позов задоволити. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав повністю, пояснення дав аналогічні викладеним у позовній заяві, просить таку задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні, який містяться в матеріалах справи, а саме на те, що оплата праці водіїв тролейбусів не підлягала нормуванню тому для застосування доплати за інтенсивність не було підстав. Також така доплата не була передбачена «Положенням про оплату праці та преміювання водіїв пасажирських трамваїв і тролейбусів ЛКП «Львівелектротранс»», так як водії працюють за затвердженими графіками, отримують надбавку за класність та працюють на лінії з низькою експлуатаційною швидкістю. Крім цього, представник відповідача заперечив позовні вимоги в частині нарахування індексації та стверджує, що вимога про стягнення сум індексацій є безпідставною та суперечить ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013р. Крім цього, представник відповідача послався на лист Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 28.08.2016р. в якому уповноважений орган підтверджує факт здійснення платежів з місцевого бюджету сум дотацій на проїзд студентів і учнів та субвенцій з державного бюджету пільгових категорій пасажирів у 2011 році, а також стверджується відсутність підстав для автоматичного підняття заробітної плати на підпорядкованому йому підприємстві в звязку із законодавчим підвищенням мінімального рівня зарплати в Україні, оскільки мало місце застосування до спірних правовідносин вимог ст. 16 Закону України «Про оплату праці», а тому просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити повністю Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що уточнений позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно дост.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1ст. 21 Закону України "Про оплату праці"працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч.ч.2 - 4 ст. 97 КЗпП України, Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Судом встановлено, що позивач працював у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді водія тролейбуса, з оплатою праці згідно штатного розпису. На підприємстві для таких працівників встановлена оплата праці по схемах тарифних окладів та тарифних ставках, які розраховуються з врахуванням визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до пункту 5.7 вимог Колективної Угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2005 2006 роки встановлювалися перелік, конкретні розміри та порядок виплати доплат і надбавок, передбачених законодавством, згідно з додатком №24 до цієї Колективної Угоди. У додатку 24 до Колективної Угоди передбачена доплата за інтенсивність праці в розмірі до 12 %. Як вбачається з наданих позивачем розрахункових листків доплата за інтенсивність праці проводилася ЛКП «Львівелектротранс» до лютого 2011 року. 27 жовтня 2009 року був виданий наказ директора ЛКП «Львівелектротранс» № 264 «Про відміну виплат і надбавок». 31 січня 2011р директором ЛКП «Львівелектротранс» був виданий наказ № 15 «Про зміну оплати праці водіїв рухомого складу (трамваїв і тролейбусів)». Наказами, зокрема, відмінялася доплата за інтенсивність праці водіям трамваїв і тролейбусів. Обидва накази не були погоджені з профспілкою. При дослідженні поданого, як позивачем так і відповідачем [PERSON] перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці № 13-01-032/0571 від 30 березня 2011 року, встановлено, що мало місце порушення ЛКП «Львівелектротранс» вимог Генеральної, Галузевої угоди на 2007 2009 роки, вимог ч. 4 ст.97 КЗпП України в частині прийняття рішення в односторонньому порядку з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Таким чином в порушення цих вимог позивачу у вказаний в позові період не проводилась доплата за інтенсивність праці в розмірі до 12%. Тим саме з вини відповідача - ЛКП «Львівелектротранс», таке порушення потягло недоплату позивачу заробітної плати за певний період. З наведеного вбачається, що відповідачем не взято до уваги те, що відповідно до ст.ст.21, 22 Закону України "Про оплату праці та п.12 Постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Суд також не бере до уваги лист Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 28.08.2016р., в якому стверджується відсутність підстав для автоматичного підняття заробітної плати на підпорядкованому йому підприємстві, оскільки жодного підняття заробітної плати не відбувалося, а ЛКП «Львівелектротранс» в односторонньому порядку прийняло рішення з питань оплати праці, яке погіршило умови колективного договору. Крім цього обмеження, що встановлені ст. 16 Закону "Про оплату праці", не поширюються на відносини щодо оплати праці. У правовідносинах щодо оплати праці, які існують між працівником і власником, суб'єктивне право працівника на певну суму заробітної плати, яке випливає з актів законодавства, угод, колективного і трудового договору, не може бути обмежене через вихід підприємства за межі бюджетних дотацій і власних доходів, оскільки правило названої статті регулює лише відносини щодо організації оплати праці. Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру в тому числі заробітна плата. Індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Що стосується нарахованих сум в звязку із ростом інфляції відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 708/0/4-13 від 07.05.2013р. індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і в разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати. Як вбачається із поданого позивачем розрахунку недоплаченої заробітної плати ЛКП «Львівелектротранс» заборговано позивачу 5469,92 грн., якому суд дає віри, як такий обґрунтований та вимогам чинного законодавства. Доводи, що стосуються проведення невірного нарахування розміру недоплаченої суми заробітної плати позивачем у спірний період з посиланням на безпідставність позовних вимог представником відповідача не підтверджені, свого альтернативного розрахунку відповідачем не представлено, як не заявлено і клопотання про призначення дослідження щодо перевірки такого розрахунку. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, виходячи із встановлених судом обставин та відповідних їм правовідносин, суд знаходить, що позовні вимоги являються обґрунтованими, доказаними і такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена частина заробітної плата у сумі 5469, 92 грн., згідно уточнених позивачем розрахунків про нараховану заробітну плату, долучених до матеріалів справи. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави 1600 грн.

Outcome: approved