Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Криворізької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку. Мотивуючи позовні вимоги, тим що, 11.07.2001 року за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Глущенко О.А. позивач набула права власності на домоволодіння [ADDRESS], що розташоване за адресою [ADDRESS]. Дарувальник [PERSON] була свахою позивача. Позивач зареєструвала право власності у КП ДОР "Криворізьке БТІ". На підставі рішення міськвиконкому [ADDRESS]. В договорі дарування нічого не було зазначено про земельну ділянку, але позивач не придала цьому значення, через необізнаність. [INFO] року [PERSON] померла. Позивач постійно з моменту дарування проживала та користувалася вказаним домоволодінням. 06.07.1999 року [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на землю на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів № 341 від 12.08.1998 року. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю за № [NUMBER]. Про наявність рішення виконкому Криворізької міської ради № 341 від 12.08.1998 року про передачу [PERSON] у власність вказаної земельної ділянки вона не повідомила ні нотаріуса ні позивача. Позивач вважає, що оскільки вона законно володіє подарованим будинком, то і земельна ділянка також їй належить. Право власності на земельну ділянку виникає у громадян з моменту прийняття рішення уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки на підставі Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1992 року " Про приватизацію земельних ділянок". Таким чином на дату укладення Договору дарування від 11.07.2001 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів № 341 від 12.08.1998 року належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0767 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарчих споруд та ведення підсобного господарства, розташована за адресою на [ADDRESS]. Тому позивач просить суд визнати за нею [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,0767 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, розташовану на [ADDRESS]. У судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені. Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності на позовних вимогах наполягала. Відповідачем до суду подав відзив на позовну заяву, вказали що земельна ділянка була передана виконкомом Криворізької міської ради у приватну власність [PERSON] і в подальшому не передавалась до комунальної власності. Заперечень щодо вимог позивача не мають. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи, встановив такі обставини. Відповідно дост. 41 Конституції Українита п. 2 ч. 1 ст.3, ст.321 ЦК Україниніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановленихКонституцієюта законом. Як встановлено судом, 11.07.2001 року за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Глущенко О.А. позивач набула права власності на домоволодіння [ADDRESS], що розташоване за адресою [ADDRESS]. Дарувальник [PERSON] (а.с. 6). Позивач зареєструвала право власності у КП ДОР "Криворізьке БТІ". На підставі рішення міськвиконкому [ADDRESS]. (а.с. 7). В договорі дарування нічого не було зазначено про земельну ділянку, але позивач не придала цьому значення, через необізнаність. [INFO] року [PERSON] померла. (а.с. 5). Позивач постійно з моменту дарування проживала та користувалася вказаним домоволодінням. 06.07.1999 року [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на землю на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів № 341 від 12.08.1998 року. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів про право приватної власності на землю за № [NUMBER]. (а.с. 8).Про наявність рішення виконкому Криворізької міської ради № 341 від 12.08.1998 року про передачу [PERSON] у власність вказаної земельної ділянки вона не повідомила ні нотаріуса ні позивача. Право власності на земельну ділянку виникає у громадян з моменту прийняття рішення уповноваженого органу про передачу у власність земельної ділянки на підставі Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26.12.1992 року " Про приватизацію земельних ділянок". Таким чином на дату укладення Договору дарування від 11.07.2001 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Криворізької міської Ради народних депутатів № 341 від 12.08.1998 року належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0767 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарчих споруд та ведення підсобного господарства, розташована за адресою на [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК Українив редакції 2001 року у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебуваютьу власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуваєу власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Відповідно до пункту „а ч. 3 ст.152 Земельного кодексу України в редакції 2001 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 „ Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права на землю. Окрім цього, згідно Правової позиції Верховного Суду України, висловленої в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року № 6-2710цс15, виходячи зіст. 30 ЗК України1992 року, при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Такі самі норми містяться в нині чиннихст. 120 ЗК Українитаст. 377 ЦК України. Згідно зі статтею 152 ЗК України 2001 року держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За вказаних обставин, враховуючи, що позивач є власником домоволодіння, де розташована земельна ділянка, , тому суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на земельну ділянку за адресою: м. Кривий Ріг, [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved