Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

22.08.2013 року [PERSON] та [PERSON] подали до суду позов до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2014 року позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 30000 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди 26030 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 23970 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди (витрати на поминальний обід) 3000 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь держави судовий збір у сумі 584 грн. 20 коп. Не погодившись з рішенням Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 24 січня 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» подало апеляційну скаргу. Просило рішення суду скасувати та ухвалити нове. Вважають, що рішення підлягає скасуванню з причин невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, також судом не були належним чином досліджені докази при розгляді справи,а саме те, що відповідно до заяви, [PERSON] відшкодував позивачці [PERSON] матеріальну шкоду пов'язану з похованням [PERSON] в розмірі 25 000 грн. Окрім того апелянт наголошує на тому, що моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому, а як встановлено судом, потерпіла за договором страхування загинула. Судом першої інстанції встановлено наступне: 06.02.2012 року о 18 год. 05 хв. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] скоїв наїзд та смертельно травмував [PERSON]. Вироком Шахтарського міськрайонного суду від 19.04.2012 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 22 серпня 2013 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду про відшкодування моральної шкоди, в подальшому 14.01.2014 року змінила позовні вимоги. 22 серпня 2013 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в подальшому 14.01.2014 року змінила позовні вимоги. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] її матір'ю є [PERSON]./а.с.64/ Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] її матір'ю є [PERSON]./а.с.63/ Згідно довідки управління житлово-комунального господарства Шахтарської міської ради від 13.11.2013 року, на час смерті [PERSON] склад сім'ї складався з доньок [PERSON], [PERSON] та чоловіка [PERSON] /а.с.62/. Приватне акціонерне товариство "Страхова група ТАС", уклало поліс обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/7929412 від 11.11.2011 року з [PERSON] - власником транспортного засобу, яким 06.02.2012 року керував [PERSON] 07.06.2012 року [PERSON] подала заяву про страхову подію до Приватного акціонерного товариства "Страхова група ТАС". 11.02.2013 року було складено страховий акт про відмову у страховій виплаті. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] суд керувався тим, що позивачі не довели спричинення ним моральної шкоди. Позивачі пов'язують спричинення моральної шкоди з діями відповідача [PERSON] щодо змови зі страховиком про несплату страхового відшкодування, а не з душевними стражданнями, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо членів її сім'ї. Вислухавши суддю-доповідача, представника позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтєю 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За приписами пункту 5 частини 1 статті 989 Цивільного кодексу України страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до ст.. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільноправової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 2.1. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": 9.1. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. 9.2. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. У разі якщо загальний розмір шкоди за одним страховим випадком перевищує п'ятикратну страхову суму, відшкодування кожному потерпілому пропорційно зменшується. 9.3. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого. 9.4. Страхові виплати за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. 9.5. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін. Відповідно до ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів": 22.1. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі статтею 27 вищезазначеного Закону право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати. Статтею 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству; ритуальні послуги - послуги, пов'язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Апеляційним судом встановлене, що 06.02.2012 року о 18 год. 05 хв. внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] скоїв наїзд та смертельно травмував [PERSON] - матір позивачок. Вироком Шахтарського міськрайонного суду від 19.04.2012 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно довідки управління житлово-комунального господарства Шахтарської міської ради від 13.11.2013 року, на час смерті [PERSON] склад сім'ї складався з доньок [PERSON], [PERSON] та чоловіка [PERSON] /а.с.62/. Приватне акціонерне товариство "Страхова група ТАС", уклало поліс обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/7929412 від 11.11.2011 року з [PERSON] - власником транспортного засобу, яким 06.02.2012 року керував [PERSON]./ а.с.38/. 07.06.2012 року [PERSON] подала заяву про страхову подію до Приватного акціонерного товариства "Страхова група ТАС". 11.02.2013 року було складено страховий акт про відмову у страховій виплаті. В апеляційній скарзі апелянт вказував на те, що позивачки не є потерпілими й не мають права на страхове відшкодування, але ці посилання апелянта не заслуговують на увагу бо відповідно до ст.ст. 22, 23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена п. 1,2 ч.2 ст. 23 ЦК України, пов'язана зі смертю потерпілого. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Цими нормами передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів, зокрема пов'язаною із смертю потерпілого, а тому заперечення апелянта у цій частині є необґрунтованим та незаконним. Не заслуговують й на увагу заперечення апелянта у частині того, що [PERSON] повністю розрахувався з позивачкою [PERSON], про що є відповідна заява [PERSON], тому що останній у своїх письмових запереченнях / а.с.34-35, том №1/ вказував на те, що дійсно заяву про відшкодування шкоди у сумі 25000 грн. він писав,але потім її забрав, бо таких грошей у нього не було, щоб віддати потерпілим. Розглядаючи питання про відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю [PERSON] [INFO] у результаті ДТП, апеляційний суд приходить до наступного. Позивачі у розумінні ст.. 22,23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст.. 23 ЦК України мають на відшкодування моральної шкоди з відповідачів. Моральну шкоду обґрунтували тим, що у результаті ДТП погибла їх матір, яка була самою дорогою та найдорожчою людиною у їх житті, це є тяжка утрата й ніякий фінансовий еквівалент не замінить їм матір, у зв'язку з чим вони утратили опору на надію у житті. Відповідно до п.9.3 ст.9 Закону, діючого на час ДТП, страховик відшкодовує не більш 5% ліміту. Враховуючи, що відповідно до страхового полюсу встановлено ліміт у сумі 50 тис. грн.., зі Страховика на користь позивачів у відшкодування моральної шкоди підлягає стягнення у сумі 2500 грн. кожній. Позов у частині стягнення моральної шкоди з [PERSON], також підлягає задоволенню. Враховуючи характер правопорушення, глибину душевних та моральних страждань позивачок, ступеня вини [PERSON], що є підставою для відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вважає, що з [PERSON] на користь позивачок необхідно стягнути у відшкодування моральної шкоди по 12500 грн. кожній. Позивачка [PERSON] також має право на відшкодування шкоди у зв'язку з похованням, відповідно до наданих нею доказів/ Довідки КП «Ритуал» на суму 3270 грн., довідки з храму Іоанна Богослова у сумі 600 грн., та довідки ПП Журбицька з оплати за пам'ятник/ у сумі 23870 грн. Копії вказаних довідок завірені апеляційним судом. Вказана сума відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинна бути стягнута зі Страховика. Не підлягає задоволенню позов у частині стягнення з [PERSON] витрат на ритуальний обід, бо суду не надано належних доказів зі сплати ритуального обіду, а саме суду надана копія Довідки до прибуткового касового ордеру № 192 від 8 лютого 2012 року, оригінал відсутній. Представник позивачів суду не надав оригіналу вказаної довідки. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що при прийнятті рішення суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі, але неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення та постановлення нового. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судове рішення не відповідає цим вимогам. Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлене неправильне застосування норм матеріального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Виходячи з наведеного , рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового рішення, відповідно до якого позовні вимоги підлягають частковому задоволенню й з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди необхідно стягнути 23870 грн., на користь [PERSON], [PERSON] у відшкодування моральної шкоди по 2500 / дві тисячі п'ятсот/ грн. кожній. З [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] у відшкодування моральної шкоди по 12500/ дванадцять тисяч п'ятсот / грн., кожній. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» на користь держави витрати зі сплати судового збору у сумі 482,30 грн. Стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 243/ двісті сорок три/ грн.. 60 коп.

Outcome: partial