Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Відповідно до договору найму житлового приміщення від 1990 [PERSON] є наймачами квартири [ADDRESS] (колишня Соціалістична) у м. Краматорську Донецької області (а.с.10). У зазначеній квартирі зареєстрований відповідач по справі [PERSON], що підтверджується довідкою №30344 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.13). Згідно акту від 25.09.2018 [PERSON] не проживає у квартирі з липня 2017 року, що підтверджують сусіди (а.с.14). За змістом ч. 3 ст.\~47\~Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ст.8\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.\~72\~ЖК України передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.\~\~ Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а відповідачі визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що з 2014 року, вони не проживають в належному позивачу житловому приміщенні, участі в оплаті комунальних послуг не беруть, однак не зняті з реєстрації, реєстрація відповідачів у спірному житловому приміщенні створює перешкоди позивачеві у користуванні майном, збільшуючи витрати по утриманню житла, чим порушує права позивача. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено повністю, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved