Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Представник позивача звернувся з даним позовом до суду до відповідача, посилаючись на те, що до 12 березня 2015 року позивач [PERSON] працював в ПАТ "Капустянський граніт". В зв'язку з неодноразовим порушенням роботодавцем норм трудового законодавства України щодо порядку виплати заробітної плати, позивач 12 березня 2015 року звільнився з роботи. Позивач звертався із письмовою вимогою до відповідача про проведення остаточного розрахунку по заборгованій заробітній платі, а також просив надати довідку про розмір заробітної плати, із зазначенням в ній розміру середньоденного заробітку. Представник позивача зазначає, що в день звільнення відповідачем не було проведено з позивачем розрахунок. 20 липня 2015 року Новоукраїнським районним судом було видано судовий наказ №396/1649/15-ц про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, який було передано на виконання до ВДВС Новоукраїнського РУЮ та на даний час виконано в повному обсязі. Оскільки, при звільненні з роботи, відповідач проігнорував вимоги чинного законодавства щодо проведення повного розрахунку з вивільнюваним працівником, представник позивача вважає порушеними права [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 13 березня 2015 року по 20 травня 2016 року в сумі 25809,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судової повістки, які містяться в матеріалах справи. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не подав, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи, згідно ст.224 ЦПК України, на підставі наявних доказів, без фіксування ходу судового засідання технічним засобом, у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Позивач [PERSON] до 12 березня 2015 року працював в ПАТ "Капустянський граніт", що підтверджується відповідними записами в трудовій книзі. В зв'язку з порушенням роботодавцем норм трудового законодавства України щодо порядку виплати заробітної плати, позивач 12 березня 2015 року звільнився з займаної посади. 20 липня 2015 року Новоукраїнським районним судом було видано судовий наказ №396/901/16-ц про стягнення з ПАТ "Капустянський граніт" на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 4451,02 грн., який було передано на виконання до ВДВС Новоукраїнського РУЮ. На даний час вказаний судовий наказ виконано в повному обсязі, що підтверджується постановою про закриття виконавчого провадження від 20 травня 2016 року. Позивач звертався із письмовою вимогою до відповідача про проведення остаточного розрахунку по заборгованій заробітній платі, а також просив надати довідку про розмір заробітної плати, із зазначенням в ній розміру середньоденного заробітку. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" пунктом 20 передбачено, що, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правової позиції ВСУ, висловленої у постанові ВСУ від 27.04.2016 р. у справі №6-113цс16, при звільненні працівника, виплата усіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. У випадку невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, вказані в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається, відповідно до ст.27 ЗУ "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі -Порядок). З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно приписів ст.ст. 116,117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, у відповідності до встановлених правил та вимог, відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку з 13 березня 2015 року по 20 травня 2016 року, а саме за: березень 2015 року - 12 робочих днів; квітень 2015 року - 22 робочих днів; травень 2015 року - 18 робочих днів; червень 2015 року - 22 робочих днів; липень 2015 року - 23 робочих днів; серпень 2015 року - 20 робочих днів; вересень 2015 року - 22 робочих днів; жовтень 2015 року - 22 робочих днів; листопад 2015 року - 21 робочих днів; грудень 2015 року - 23 робочих днів; січень 2016 року - 19 робочих днів; лютий 2016 року - 21 робочих днів; березень 2016 року - 22 робочих днів; квітень 2016 року - 21 робочих днів; травень 2016 року - 12 робочих днів; Загалом 300 робочих днів. Згідно довідки №160 від 22 липня 2015 року розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становив 86 грн. 03 коп. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 13.03.2015 року по 20.05.216 року в розмірі 25809,00 грн (86,03 грн. х 300 робочих днів = 25809,00 грн.). Отже, позовні вимоги позивача, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати підлягають задоволенню в повному обсязі, в межах позовних вимог. Позивач не збільшував позовні вимоги на час розгляду справи. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 551,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved