Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі- 5597,70 грн. та компенсації за невикористану відпустку у сумі- 1424, 72 грн. В обґрунтуванні позовних вимог покликається на те, що з 26 липня 2010 року працював у ТзОВ "Львівські автобусні заводи" на посаді чергового оперативного. Наказом №67/вк від 01.07.2013 року з ТзОВ "Львівські автобусні заводи" був звільнений 01.07.2013 року за угодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Позивач зазначає, що при звільненні були порушені його трудові права через недодержання відповідачем вимог трудового законодавства щодо проведення розрахунку з працівником. В день звільнення і до цього часу відповідач не провів розрахунку з позивачем і не виплатив всіх сум, а саме: квітень 2013 року у сумі- 4028,54 грн., червень 2013 року у сумі- 1569,16 грн., а також грошову компенсацію за невикористану відпустку у сумі- 1424,72 грн. (22/ календарних дня відпустки х 64,76 грн./ середньоденна заробітна плата), що належать йому від підприємства, у встановлений законом строк, просить позов задоволити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні 28.03.2014 року проти позову заперечила. Вважає позовні вимоги безпідставними. Просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 26.07.2010 року працював у ТзОВ "Львівські автобусні заводи" на посаді чергового оперативного /а.с.8/. 01.07.2013 року позивач був звільнений з ТзОВ "Львівські автобусні заводи" за ст.36 п.1 - за згодою сторін /а.с.7/. Дана обставина підтверджується копією Трудової книжки [PERSON] з відповідними записом № 10 про прийняття на роботу в ТзОВ "Львівські автобусні заводи" та записом №15 про звільнення з роботи від 01.07.2013 на підставі Наказу №67/вк від 01.07.2013 /а.с.3-4/. Крім того, з Наказу №67/вк про припинення трудового договору [PERSON] з 01.07.2013 року вбачається, що позивачу не виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку за 22 календарні дні /а.с.7/. Стаття 43 Конституції України проголошує, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про працю працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, відповідачем не надано жодних доказів, що ним було виконано вимогу ст. 116 КЗпП України про письмове повідомлення працівника перед виплатою належних позивачеві сум при звільненні. З наведеного, слідує, що виплата належних працівникові сум не здійснювалась. Наведений факт є юридично значимим для даної справи, оскільки законодавцем покладається на роботодавця обов'язок підтвердження виплати сум належних при звільненні працівника внаслідок особливостей конкретних правовідносин та складністю доведення працівником факту невиплати заробітньої плати. Враховуючи вищевикладене суд, вважає, що вимога позивача щодо стягнення 5597,70 грн. невиплаченої заробітної плати та компенсації щодо стягнення за невикористану відпустку 1424, 72 грн. є підставними, так як заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку не були виплачені позивачу. Тому, враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Outcome: approved