Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування. Позивачка у судове засідання не з'явилася, відповідно до письмової заяви просила суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд встановити факт прийняття спадщини [PERSON], [INFO] після смерті [PERSON], померлого [INFO]; визнати за нею право власності після смерті чоловіка гр.[PERSON], померлого [INFO], на земельну ділянку площею 0,055 га, що розташована на території с/т "Політ" Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення - для ведення садівництва. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, відповідно до письмових нотаріально посвідчених заяв просили суд слухати справу за їх відсутності, від спадщини після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], відмовляються. Не заперечують проти встановлення факту прийняття спадщини [PERSON], [INFO] після смерті [PERSON], померлого [INFO] та визнання за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності після смерті чоловіка гр.[PERSON], померлого [INFO], на земельну ділянку площею 0,055 га, що розташована на території с/т "Політ" Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення - для ведення садівництва. Представник 3-ї особи у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви представник нотаріальної контори просив суд слухати справу за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. [INFO] помер [PERSON], що приходився позивачці чоловіком та батьком для відповідачів, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 26 лютого 1998 року, яке видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Кіровської районної ради міста Дніпропетровська серія [NUMBER]. Факт укладання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу від 02.04.19977року, серія [NUMBER]. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,055 га, що розташована на території с/т "Політ" Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, цільове призначення - для ведення садівництва, що належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.8). При зверненні до нотаріуса щодо оформлення спадщини після смерті чоловіка [PERSON] за законом, Постановою від 05.11.2014 року, що була винесена державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,055 га, що розташована в Дніпропетровській області, Дніпропетровському районі, на території с/т "Політ" Новоолександрівської сільської ради, після смерті її чоловіка гр.[PERSON], померлого [INFO]. Обґрунтована постанова тим, що державний акт про право власності на земельну ділянку виданий після смерті гр.[PERSON], а тому останній формально не набув право власності на землю, так як відповідно до ст.22 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час відкриття спадщини), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Також нотаріус посилається на норми ст.182 Цивільного кодексу України, згідно яких право власності на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації. В матеріалах справи наявна інформаційна довідка зі спадкового реєстру від 01.04.2015 року з якої вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO] не заводилася. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного Кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 р. спадщина вважається прийнятою за умови, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно довідки КП «Житлова-комунальна контора» ДОР станом на [INFO] тобто на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою [ADDRESS]. Разом з ним за вказаною адресою зареєстровані та проживали наступні особи: [PERSON](дружина), [PERSON] (донька) та [PERSON] (донька). Тобто, відповідно до норм ст.ст. 548, 549 Цивільного Кодексу УРСР 1963 p., спадкоємці, які проживали разом зі спадкодавцем на день відкриття спадщини, визнаються такими, що прийняли спадщину з моменту її відкриття. Згідно норм ст.527 Цивільного кодексу УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Нормами ст.529 Цивільного кодексу УРСР визначено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначенні положення також закріпленні і в Цивільному кодексі України від 16.01.2003 року, так відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змістом даної статті до складу спадкової маси входять сукупність прав та обов'язків, носієм яких був спадкодавець і які переходять до його спадкоємців після відкриття спадщини. Чоловік позивачки скористався своїм правом на набуття права власності на земельну ділянку та здійснив всі дії необхідні для оформлення земельної ділянки у власність, а саме: отримав рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки; виготовив технічну документацію на землю; погодив межі із суміжними землевласниками. Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із постановою № 7 Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування»відповідно до статті 1225 ЦКправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ст.328 ЦК України). За нормами ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Нормами ч.4 ст.25 Цивільного Кодексу України визначено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Згідно до ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам. Відповідно до ч.1 ст.19 вказаного Закону державна реєстрація прав проводиться лише на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та коммунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили,- інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. З урахуванням викладених обставин вбачається що Спадкоємцями померлого [PERSON] є його дружина - [PERSON] та діти -[PERSON] та [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]), які відповідно до ст.549 Цивільного кодексу 1963 року прийняли спадщину шляхом фактичного управління та володіння спадковим майном, про що свідчить той факт, що на момент смерті [PERSON] вони були зареєстровані та проживали за однією адресою - [ADDRESS]. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі викладеного, позовні вимоги позивачки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved