Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

До Дзержинського районного суду м. Харків звернулася [PERSON] з позовом з уточненнями до [PERSON], третя особа - [PERSON], Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Харківській області, про припинення дії, яка порушує право. Просила суд припинити дію, що порушує право [PERSON] на державну реєстрацію права власності на майно визнаного рішенням Дзержинського районного суду від 10.06.2014 року, що набрало чинності, шляхом припинення дії ухвали № 2-6964/11 Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.11.2011 року про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON] в частині накладення обтяжень - накладення арешту та заборони відчуження на трикімнатну квартиру [ADDRESS], зареєстровану на ім'я [PERSON] та визнати за нею право на реєстрацію права власності на майно визнаного рішенням Дзержинського районного суду від 10.06.2014 року, що набрало чинності, звільнивши трикімнатну квартиру [ADDRESS], зареєстровану на ім'я [PERSON] з під арешту та скасування заборони на її відчуження. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримала просила суд її задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач до суду не з'явився, повідомлений належним чином, подав заяву до суду, в якій зазначив, що проти позову не заперечує, просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи [PERSON] проти позову заперечувала, зазначала, що ухвала суду № 2-6964/11 Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.11.2011 року є чинною, та опиралась на те, що оскільки рішення суду у справі № 2-6964/11 про стягнення боргу з [PERSON] не виконане, тому просила суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до приписів ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що в рамках розгляду цивільної справи № 2-6964/11 про стягнення суми боргу з [PERSON] на користь [PERSON] було винесено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено обтяження (арешт та заборона відчуження) на все його майно, в тому числі на трикімнатну квартиру [ADDRESS], яка була придбана в період шлюбу але зареєстрована на колишнього чоловіка - відповідача [PERSON] Позивачка зазначила, що вказана квартира за виниклими у відповідача перед [PERSON] зобов'язаннями не є залоговою або іпотечною та на момент винесення ухвали була власністю подружжя і з моменту її придбання позивачка нею володіла і користувалась. Після розлучення рішенням Дзержинського районного суду м. Харків від 10.06.2014 року за [PERSON] визнано право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначене рішення набрало чинності. Відповідно до приписів статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З 01 січня 2013 року набрали чинності нові правила оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, встановлені новою редакцією Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно". Цими нормативно-правовими актами повноваження щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна передано від органів місцевого самоврядування державним реєстраторам Державної реєстраційної служби України. Відповідно до ч. 1.п.1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування право власності на нерухоме майно. Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено випадки, у яких видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності. Зокрема, свідоцтва про право власності на нерухоме майно видаються в випадках, встановлених законом. Так, ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає підстави для державної реєстрації права власності, де п. 5 однією з підстав є рішення судів, що набрали законної сили. Разом з тим згідно п. 5 ч.1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна. Таке обтяження було накладено вище вказаною ухвалою суду про забезпечення позову за зобов'язанням юридичної особи, тобто на майно неналежного відповідача по справі ще 11.11.11. Позивачкою при реєстрації права власності на вище вказану квартиру на підставі рішення суду про поділ майна подружжя, було виявлено наявність арешту та заборони відчуження майна [PERSON] на підставі вище вказаної ухвали суду, що є перепоною у реалізації її прав на державну реєстрацію права власності на квартиру, яке визнано за нею судом. Відповідно до статті 3 ЦК України однією з загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до приписів ч.1, п. 3. ч. 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право. Суд дійшов висновку, що обтяження, встановлені ухвалою № 2-6964/11 Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.11.11 року про забезпечення позову [PERSON] до [PERSON], порушують права позивачки як власника вказаної квартири на розпорядження та володіння своїм майном. Зазначене обтяження унеможливлює подальше виконання рішення суду та порушує право власності на вказану квартиру позивача. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] має інше майно - автомобіль, частка у статутному фонді товариства, тощо, які своєю вартістю певною мірою покривають суму зобов'язань перед [PERSON], тому в цій частині її право не порушується, з цих підстав суд не бере до уваги доводи представника третьої особи, оскільки предметом позову не є скасування ухвали суду від 11.11.2011 року. За таких обставин звернення позивача до суду з позовом є підставними і такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved