Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

10 березня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Одеської загальноосвітньої санаторної школи -інтернату № 6 І-ІІ ступенів про поновлення на роботі, оплати за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди. В своєму позові [PERSON] просить: - Визнати незаконним та скасувати наказ директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів (наразі - Комунального закладу "Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради" ) №26к/тр від 04.03.2020 р. про звільнення [PERSON] за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених трудовим договором; - Скасувати запис в трудовій книжці [PERSON] «Звільнено з займаної посади у зв`язку з систематичним порушенням трудових обов`язків без поважних причин (п.3 ст. 40 КЗпП України)»; - Поновити [PERSON] на роботі на посаді вчителя музики Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів (наразі - Комунального закладу "Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради" ) з 04.03.2020 р.; - Стягнути з Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів (наразі - Комунального закладу "Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради") на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.03.2020 р. по день поновлення на роботі; - Стягнути з Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів (наразі - Комунального закладу "Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради") на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 150 000,00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень. Позивач посилається на те, що вона з 2001 року перебувала у трудових відносинах з Одеською загальноосвітньою санаторною школою-інтернат № 6 І-ІІ ступенів та згідно до наказу № 169 від 01.10.2001 року обіймала посаду вчителя музики. Наказом директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів № 26к/тр від 04.03.2020 р. її було звільнено за п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків. Проте, позивач вважає, що її було звільнено незаконно, з грубим порушенням норм трудового законодавства, про притягнення до дисциплінарної відповідальності її не повідомляли, з жодними наказами її не ознайомлювали, надати письмові пояснення не пропонували, що є підставою для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення її судом на вищевказаній посаді і підставою для виплати середньої заробітної платні за час вимушеного прогулу починаючи з 04 березня 2020 року та стягнення моральної шкоди в розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень. За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Чернявській Л.М. Провадження у справі відкрито 11 березня 2020 року. 13 квітня 2020 року від представника відповідача - адвоката Мороз А.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю, вважаючи його необґрунтованим і безпідставним, оскільки вчитель музики [PERSON] систематично порушувала трудові обов`язки. У грудні 2019 року та січні 2020 року від батьків учнів 6 класу надійшло кілька заяв та скарг на вчителя [PERSON] для перевірки фактів викладених у заявах директором школи було сформовано комісію для проведення службового розслідування. Крім того, у січні 2020 року [PERSON] було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, вчинені при проведенні уроків у 8-а, 8-б, 9-а, 1-а, 1-б класах. Після проведення службового розслідування на підставі акту службового розслідування від 22 січня 2020 року було встановлено, що вчитель не готується до уроків, не володіє методикою викладання предмету, не дотримується інструкцій та критеріїв оцінювання та рекомендовано відсторонити вчителя [PERSON] від викладання та застосувати адміністративне стягнення у відповідності до п. 3 ст. 40 КЗпП України. Відповідач у своєму відзиві вказує, що за текстом позовної заяви, позивачем зазначено недостовірну інформацію, зокрема: - про порушення трудової дисципліни [PERSON] було відомо, оскільки після проведення відкритих уроків їй було надано можливість надати свої пояснення з приводу виявлених порушень; - надати пояснення щодо відсутності календарного та поурочного планування учитель [PERSON] проігнорувала та відмовилась, про що складено Акт від 21 січня 2020 року. - про наявність наказу про застосування дисциплінарного стягнення № 9 к/тр від 21 січня 2020 року [PERSON] було відомо, оскільки на наказі наявний її власноручний підпис; - [PERSON] було запропоновано надати пояснення щодо фактів викладених у заявах та скаргах батьків про що складено відповідний акт, однак 23.01.2020 р. Позивачка відмовилась надавати письмові пояснення; - про дату проведення засідання комісії з проведення розслідування колективної заяви та скарги батьків учнів 6 класу [PERSON] було відомо, що підтверджується її підписом; - 03.03.2020 р. [PERSON] відмовилась від підпису акту службового розслідування «Про перевірку колективної заяви батьків 6 класу», що підтверджується відповідним актом та суперечить наведеному нею твердженню, що для ознайомлення їй акт не надавали; - жодних додаткових занять з учнями, які виходять за рамки її навантаження як вчителя-предметника [PERSON] не проводить. Пісні, які з її слів, вона готує з дітьми індивідуально підготовлені під час навчальних уроків, а не в додатковий час. Хорового колективу під керівництвом [PERSON] в школі не існує та є домислом вчителя. Представник відповідача зазначив, що позивачем до позовної заяви не додано жодного належного доказу, який би підтверджував, що звільнення з посади вчителя музики було здійснено не законно, що порушень трудової дисципліни нею не вчинялось, а акт службового розслідування та накази директора до її відома не доводились, документально не підтверджено та не конкретизовано, в чому саме полягає спричинення моральної шкоди, не наведено розрахунку розміру її відшкодування, а також не надано належних доказів, що підтверджують будь-які витрати спричинені моральними стражданнями. 12 серпня 2020 року від представника відповідача комунального закладу «Одеська загальноосвітня санаторна школа - інтернат № 6 І-ІІ ступенів» адвоката Мороза А.А. надійшло до суду клопотання про виклик свідків [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] (за місцем працевлаштування КЗ «Одеська загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів», 65020, м. Одеса, вул. Ясіновського, 3 а), яке було задоволено ухвалою суду від 23 жовтня 2020 року. 20 жовтня 2020 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву, в яких ще раз вказав, що твердження позивача щодо необізнаності винесення їй догани, відсторонення від посади та її звільнення є хибними та такими, що суперечать дійсності. 08 вересня 2020 р. відбулася зміна найменування юридичної особи, так Одеська загальноосвітня санаторна школа-інтернат № 6 І-ІІ ступенів була перейменована на Комунальний заклад "Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради", про що суду надано відповідний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В судовому засіданні 23 жовтня 2020 року представник позивача адвокат Пєров А.П. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. 30 жовтня 2020 року позивачка [PERSON] також позовні вимоги підтримала, надала пояснення що відтворюють зміст позовної заяви та просил позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість позову та на обставини, які викладені у відзиві на позов. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є працівником КЗ "Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради" та пояснила, що з [PERSON] вони знаходяться у робочих відносинах. [PERSON] охарактеризувала позивачку як людину самовпевнену та нав`язливу, також повідомила, що [PERSON] дозволяє собі висловлювати в адресу інших вчителів некоректні зауваження та образи. На учнів школи та зокрема на учнів 6 класу не скаржилась, зауважень від [PERSON] в класних журналах не містилось. Під час проведення відкритого уроку [PERSON] структури ведення уроку не дотримувалась, тема уроку не відповідала викладеному матеріалу, заохотити дітей на уроці не могла, виклад матеріалу здійснювала уривчасто, без дотримання будь-якого плану, імена та прізвища дітей не знає. [PERSON] повідомила, що вона була членом комісії службового розслідування, яку проводили за заявами та скаргами батьків учнів 6 класу та особисто разом з іншими членами комісії пропонували позивачці надати пояснення з приводу скарг батьків та відсутності класних журналів, а також особисто ставила підписи на актах відмови надавати пояснення [PERSON] . Також [PERSON] повідомила, що вона була присутня під час засідання профспілкового комітету, яке відбулось 03 березня 2020 року та на якому надавалась згода на звільнення позивача, на даному засідання також була присутня [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка працює практичним психологом пояснила, що з [PERSON] перебуває у робочих відносинах, спілкується з нею як колега, жодних конфліктних ситуацій між ними не виникало. У період службового розслідування [PERSON] проводила анонімне анкетування учнів 6 класу, з якого стало відомо, що діти відносяться до предмету музичного мистецтва та вчителя [PERSON] нейтрально та негативно. З проханням провести бесіди з учнями 6 класу [PERSON] до психолога не зверталась, на дітей не скаржилась. [PERSON] була членом комісії службового розслідування по перевірці колективної заяви батьків 6 класу та скарг, а тому відповідно була присутня під час засідання профспілкового комітету 03 березня 2020 року на якому [PERSON] поводила себе зверхньо та грубо. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є вчителем іноземних мов та класним керівником учнів 6 класу пояснила, що батьки учнів звернулися із заявою та скаргою на позивача. Жодних скарг від [PERSON] на поведінку учнів 6 класу до неї, як до класного керівника не надходило, жодних зауважень в щоденники вчитель [PERSON] дітям не робила. Під час проведення відкритого уроку позивач не дотримувалась структури ведення уроку, з дітьми не контактувала, змінювала тему уроку. Позивач не розуміється на критеріях оцінювання учнів, виставляє оцінки навіть тим учням, що відсутні на уроці, до дітей звертається «дівчинка» або «хлопчик» оскільки не знає імена дітей. [PERSON] була членом комісії службового розслідування по перевірці колективної заяви батьків 6 класу, скарг батьків та відповідно була присутня під час засідання профспілкового комітету 03 березня 2020 року на якому [PERSON] була присутня та спілкувалася з членами комісії у зневажливій формі. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] працює завучем, пояснила, що будучи головою комісії з службового розслідування, особисто пропонувала [PERSON] надати пояснення з приводу заяв та скарг батьків учнів 6 класу, знайомила позивача з повідомленням про проведення засідання комісії службового розслідування колективної заяви та скарг батьків учнів 6 класу. Особисто підписувала акт відмови [PERSON] щодо відмови від підписання акту службового розслідування від 03 березня 2020 року. Була присутня на засіданні профсоюзного комітету 03 березня 2020 року під час якого [PERSON] постійно перебивала не давала змогу проводити засідання, на питання членів комісії відповідала грубо, не надаючи відповіді по суті питань. Суд, заслухавши надані пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 01.10.2001 року працювала у Комунальному закладі «Одеський загальноосвітній санаторній школі-інтернат № 6 І-ІІ ступенів» на посаді вчителя музики. 26 грудня 2019 року на адресу директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів надійшла колективна заява від батьків 6 класу (вх.№220) на дії вчителя музики [PERSON] . В заяві повідомлялось про відсутність контакту вчителя з учнями та батьками, про невідповідність оцінок по виконаним роботам учнів, про низький рівень навчання учнів, відсутність у них знань, зазначались факти заниження оцінок по конкретним учням, вчитель виставляє оцінки за поведінку, а не за знання предмету. Звернено увагу на те, що незадовільні оцінки за урок отримують діти, які відсутні на цьому уроці. Оцінки, поставлені учням в журналі, не відповідають дійсності та встановити їх «походження» не представляється можливим. Вчитель не може знайти порозуміння з учнями, часто принижує честь та гідність учнів, негативно впливає на загальний психоемоційний стан дітей, що призводить до небажання дітей відвідувати уроки музики. Того ж дня, директором Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів (наразі Комунальний заклад "Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради") видано наказ № 20 к/тм від 26 грудня 2019 року про перевірку колективної заяви батьків 6 класу, яким наказано провести службове розслідування. 27 грудня 2019 року на адресу директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів надійшла заява [PERSON] , матері учня 6 класу, в якій вказано на неправомірні дії вчителя музики [PERSON] відносно її сина [PERSON] . 27 грудня 2019 року після подання заяв від батьків 6 класу [PERSON] було запропоновано надати пояснення щодо фактів викладених у заявах про що складено відповідний акт. 15 січня 2020 року на адресу директора Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів надійшла скарга [PERSON] на дії вчителя музики [PERSON] відносно її доньки [PERSON] . 15 січня 2020 року вищевказані заяву [PERSON] та скаргу [PERSON] було зареєстровано та видано наказ № 4к/тм «Про розгляд скарги [PERSON] та заяви [PERSON] на дії вчителя музики [PERSON] », яким наказано комісії з перевірки колективної заяви батьків 6 класу (голова [PERSON] ) взяти до розгляду вищезазначені скаргу [PERSON] та заяву [PERSON] розглянути всі скарги і заяви у сукупності. За результатами перевірки надати довідку директору до 23 січня 2020 року. Під час здійснення відвідування уроків членами комісії з службового розслідування було виявлено, що [PERSON] не дотримувалась обов`язкової структури уроку, перевірка відсутніх учнів на уроці не проводилась, оголошена на початку уроку тема була змінена через 10 хвилин, вчитель не володіє теоретичним матеріалом тому читає його з підручника, обов`язкова фізична хвилинка не проводилась, що є порушенням ортопедичного режиму який є невід`ємною складовою в санаторній школі-інтернаті, урок закінчився на 12 хвилин пізніше, через незнання прізвищ та імен учнів класу, оцінки отримали 3 учнів, не дотримується поурочного плану, не знає рівнів оцінювання навчальних досягнень учнів, не знає учнів в обличчя і їх прізвищ, не володіє державною мовою на достатньому рівні, домашні завдання [PERSON] надавала без конкретики, без пояснень учням, тощо. 21 січня 2020 року директором Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів винесено наказ № 9 к/тр «Про застосування дисциплінарного стягнення до [PERSON] », яким [PERSON] оголошено догану за порушення трудової дисципліни, вчинені при проведенні уроків у 8-а, 8-б, 9-а, 1-а, 1-б класах. Про ознайомлення [PERSON] з даним наказом свідчить її власноручний підпис. 22 січня 2020 року створеною комісією, відповідно до наказу від 26.12.2019 № 20 к/тм «Про перевірку колективної заяви батьків 6 класу» надано акт службового розслідування. Також, 22 січня 2020 року [PERSON] було надано лист-повідомлення № 11 про проведення засідання комісії з проведення розслідування колективної заяви та скарги батьків учнів 6 класу, яке відбудеться 24.01.2020 р., про факт ознайомлення [PERSON] з даним повідомленням свідчить її підпис. Надавати пояснення щодо фактів викладених у заявах [PERSON] відмовилась, також відмовилась надати будь-які письмові пояснення, що підтверджується актом «Про відмову учителя музики [PERSON] надати письмове пояснення за заявами та скаргами батьків 6 класу» від 23 січня 2020 року. На засідання комісії з проведення розслідування колективної заяви та скарги батьків учнів 6 класу, яке проводилось 24 січня 2020 року [PERSON] не з`явилась, хоч і була обізнана про дату та місце проведення такого засідання, що підтверджується актом «Про відсутність вчителя музики [PERSON] на засідання комісії з проведення розслідування колективної заяви та скарги батьків учнів 6 класу» від 24.01.2020 р. Жодних заяв щодо перенесення розгляду засідання від [PERSON] не надходило, засобами телефонного зв`язку позивач не повідомила про причини неявки. За результатами службового розслідування було встановлено, що [PERSON] працюючи в Одеській загальноосвітній санаторній школі-інтернат № 6 І-ІІ ступенів на посаді вчителя музики з 02.10.2001 р. протягом роботи на посаді отримала три догани - у 2012 році за порушення вимог до ведення шкільної документації (наказ №109к від 03.09.2012 р.), у 2015 році за порушення вимог до організації та проведення сучасного уроку (наказ №16 від 06.03.2015 р.), у січні 2020 року за порушення правил трудової дисципліни та Посадових обов`язків (наказ №9 к/тр від 21.01.2020р.) та загалом зарекомендувала себе як вчитель самовпевнений, який не бажає прислуховуватись до порад та зауважень як адміністрації, так і колег по роботі. Комісією з проведення службового розслідування було встановлено, що за підсумками перевірки класних журналів, виявлено, що в учнів 6 класу переважають оцінки «2» або «12», що вказує на незнання вчителем [PERSON] . Критеріїв оцінювання навчальних досягнень учнів з музичного мистецтва або упереджене ставлення вчителя до учнів цього класу, згідно анонімного анкетування учнів 6 класу стосовно комфортного перебування на уроці музичного мистецтва, учні 6 класу відмічають, що їм нецікаво відвідувати уроки музичного мистецтва через те, що вони нічого не роблять на ньому (крім слухання гучної музики); 50% учнів відповіли, що вчитель не знає їх імен та часто запізнюється на уроки; також відмітили, що [PERSON] вживає в спілкуванні з учнями образливі слова «дурочка», «ненормальні», «тупі», «неадекватні». Для більшості учнів відвідування уроків музичного мистецтва [PERSON] є «примусовим» та «обов`язковим», вони відчувають дискомфорт на уроках. Виявлено, що вчитель не дотримується обов`язкової структури уроку, перевірка відсутніх не проводиться, оголошена на початку уроку тема через 10 хвилин змінюється вчителем, вчитель не володіє теоретичним матеріалом, тому читає його з підручника, фізична хвилинка не проводиться, що є порушенням ортопедичного режиму, який є невід`ємною складовою уроку в санаторній школі-інтернаті, вчитель недотримується норм моралі і професійної етики в своїй педагогічні діяльності, уроки закінчуються раніше/пізніше, що є неприпустимим порушенням режиму школи за Статутом школи-інтернату №6. Вчитель [PERSON] не дотримується рекомендованої структури уроків музичного мистецтва, не знає фактичного матеріалу, що викладається на уроці, та не дотримується поурочного плану, який не співпадає з календарним плануванням, не знає змісту рівнів оцінювання навчальних досягнень учнів та не знає більшість учнів в обличчя і їх прізвищ, що не дає їй можливість реально оцінити знання учнів; не володіє державною мовою на достатньому рівні. Все перелічене є порушенням Методичних рекомендацій щодо викладання предметів художньо-естетичного циклу, Критеріїв оцінювання навчальних досягнень учнів з предмету «Музичне мистецтво», Посадової інструкції вчителя музичного мистецтва (п.2.1, п.5.10), Закону МОН України «Про освіту» (ст.7, п.1), Посадової інструкції, Правил внутрішньошкільного розпорядку, прав дитини згідно Конвенції ООН про права дитини (ст. 19, 28). За підсумками роботи комісії з проведення службового розслідування «Про перевірку колективної заяви батьків учнів 6 класу» директору Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів рекомендовано відсторонити учителя [PERSON] від викладання до вирішення питання подальшої роботи, застосувати до учителя [PERSON] адміністративне стягнення у відповідності до ст. 40 п.3 КЗпП України. 24 січня 2020 року на адресу Голови профспілки Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів надано подання № 13 про надання згоди на звільнення [PERSON] з посади вчителя музики за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Судом встановлено що 03 березня 2020 року [PERSON] вийшла на роботу після перебування на лікарняному. Того ж дня, їй було повідомлено що її відсторонено від виконання трудових обов`язків, ознайомлено із актом службового розслідування та запропоновано надати пояснення та отримати даний акт під підпис. [PERSON] від підписання акту та отримання його під підпис відмовилась, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом від 03 березня 2020 року. У судовому засіданні свідок [PERSON] яка є головою профспілкового комітету повідомила, що 03 березня 2020 року [PERSON] під підпис було повідомлено про проведення засідання профспілкового комітету. Про проведення даного засідання [PERSON] не заперечувала, жодних заяв про відкладення розгляду засідання для надання пояснень, заяв, чи додаткових документів [PERSON] не надавала та була присутня під час проведення вказаного засідання. 04.03.2020 р. Повідомленням № 6 профспілкового комітету Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів (наразі Комунальний заклад "Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради") надано згоду на звільнення [PERSON] вчителя музики та мистецтвознавства. Наказом № 26к/тр «Про звільнення [PERSON] » від 04 березня 2020 року [PERSON] звільнено з посади вчителя музики Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на неї трудовим договором, п. 3 ст. 40 КЗпП України. З даним наказом позивача було ознайомлено під підпис 04 березня 2020 року. В позовній заяві позивачка повідомляє, що копію акту службового розслідування для ознайомлення їй ніхто не надавав, однак даний факт спростовується актом від 03 березня 2020 року відповідно до якого [PERSON] відмовилась від підпису акту службового розслідування «Про перевірку колективної заяви батьків 6 класу», тобто маючи реальну можливість ознайомитись та отримати акт службового розслідування, позивачка таку можливість проігнорувала. Заяв від [PERSON] щодо перенесення засідання профспілкового комітету 04 березня 2020 року не надходило. Водночас, суд не може погодитись з твердженням представника позивача про відсутність укладеного трудового договору між [PERSON] та відповідачем виходячи з наступного. Трудовий договір, згідно зі статтею 23 КЗпП може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Підставою для видання наказу буде трудовий договір, укладений у письмовій формі, або заява працівника про прийняття на роботу з відповідною резолюцією керівника організації. Як слідує з досліджених в судовому засіданні документів, між позивачем та відповідачем укладався безстроковий трудовий договір. Підставою для прийняття наказу № 169 від 01.10.2001 р. про прийняття [PERSON] на роботу була заява самої [PERSON] та наказ управління освіти № 561 від 01.10.2001 р. З вказаним наказом № 169 від 01.10.2001 р. про прийняття на роботу позивач була ознайомлена, про що свідчить її особистий підпис в наказі. Суд зазначає, що безстроковий договір в переважній більшості випадків укладається по місцю постійної роботи працівника де, згідно чинного законодавства знаходилась трудова книжка [PERSON] за місцем її основної роботи, тобто в Одеській загальноосвітній санаторній школі-інтернат № 6 І-ІІ ступенів (наразі - Комунальний заклад "Одеський обласний ліцей № 6 Одеської обласної ради"). Додатково після допиту свідків судом встановлено, що вчитель дозволяла некоректно поводити себе з дітьми. Відповідно до п. 1 ст. 54 Закон України «Про освіту» № 1060-XII від 23.05.1991 р. педагогічною діяльністю можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту, професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов`язки. Положеннями п. 78 Постанови «Положеннями про загальноосвітній навчальний заклад» № 778 від 27.08.2010 р. встановлено, що педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту, належний рівень професійної підготовки, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров`я якої дає змогу виконувати професійні обов`язки в навчальних закладах системи загальної середньої освіти. Працівник, який виконує виховні функції, повинен постійно слідкувати за собою, відчувати, що його поведінка перебуває під неослабним контролем тих, кого він виховує. Згідно п. 1 ст. 51 Закону України «Про освіту» № 1060-XII від 23.05.1991 р. учні мають гарантоване державою право на захист від психічного і фізичного насильства, від дій педагогічних працівників, які порушують права або принижують їх честь і гідність. З положень ст. 56 даного Закону вбачається, що педагогічні працівники зобов`язані додержуватися педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини. Відповідно до п. 86 Постанови «Положеннями про загальноосвітній навчальний заклад» № 778 від 27.08.2010 р. (в редакції, що діяла на момент виникнення трудових правовідносин), педагогічні працівники закладу зобов`язані дотримуватися педагогічної етики, моралі, поважати особисту гідність учнів та їх батьків. Статтею 56 Закону України «Про освіту» № 1060-XII від 23.05.1991 р. визначені обов`язки педагогічних працівників, відповідно до яких педагогічний працівник зобов`язаний настановленням і особистим прикладом утверджувати повагу до принципів загальнолюдської моралі: правди, справедливості, відданості, патріотизму, гуманізму, доброти, стриманості, працелюбства, поміркованості, інших доброчинностей; додержувати педагогічної етики, моралі, поважати гідність дитини, учня, студента; захищати дітей, молодь від будь-яких форм фізичного або психічного насильства тощо. Матеріалами справи та поясненнями свідків не підтверджено доводів зазначених в позовній заяві [PERSON] , жодних належних та допустимих доказів того, що відповідач діяв в порушення вказаної норми й створював перешкоди у виконанні позивачем своїх посадових обов`язків та змушував звільнитись з займаної посади, переслідував, позивачем суду не надано, а судом не встановлено. За змістом позовної заяви, [PERSON] вважає, що їй було завдано моральну шкоду при звільненні з посади вчителя музики Одеської загальноосвітньої санаторної школи-інтернат № 6 І-ІІ ступенів, яку вона оцінює в 150 000.00 грн. Моральні страждання позивача виразилися у порушенні нормальних життєвих зв`язків, неможливості продовження активного побутового та громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, депресивному стані, безсонні та ін. Частиною 2 статті 1167 Цивільного кодексу України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями, вини останнього в її заподіянні. Суд зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральної шкоди чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. [PERSON] у свої позовній заяві взагалі не наводить та не надає доказів щодо наявності підтвердження вимог стягнення моральної шкоди. Пунктом 23 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що по справах про звільнення за п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Під систематичним невиконанням трудових обов`язків слід розуміти неодноразове здійснення працівником цих вчинків. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; мають враховуватися тільки дисциплінарні та громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Вивчивши матеріали справи судом встановлено, що відповідач довів систематичне невиконання позивачем обов`язків, покладених на нього трудовим договором, та в порядку статті 43 КЗпП України виборним органом профспілкової організації надано згоду на звільнення, що свідчить про законність дій відповідача у спірних правовідносинах. Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду України від 17 квітня 2019 року по справі № 766/8638/16-ц встановлено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Як встановлено наявними в матеріалах справи доказами 21 січня 2020 року [PERSON] оголошено догану № 9к/тр за порушення трудової дисципліни при проведенні уроків у 8-а, 8-б, 9-а, 1-а, 1-б класах. Позивач після оголошення догани вчинила новий дисциплінарний проступок, що зафіксовано в акті службового розслідування від 22 січня 2020 року та полягав у порушенні окремих пунктів посадової інструкції, інструкції з ведення ділової документації, критеріїв оцінювання учнів на уроках музичного мистецтва, положень статуту закладу, колективного договору, ЗУ "Про освіту", тощо. Враховуючи порушення трудової дисципліни, які були допущені позивачем, а також застосування за попередній проступок догани, Наказом № 26к/тр від 04 березня 2020 року позивача було звільнено з посади на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Оскільки на позивача посадовою інструкцією покладені певні обов`язки, їх порушення підтверджується доказами по справі, то відповідач, враховуючи наявне дисциплінарне стягнення у вигляді догани №9 к/тр від 21 січня 2020 року мав підстави для звільнення та розірвання трудового договору за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Тобто, звільнення [PERSON] з посади вчителя музики за п.3 ст. 40 КЗпП України проведено з дотриманням норм чинного законодавства України. Разом з цим, суд зауважує, що вимоги про стягнення моральної шкоди та стягнення судових витрат є похідними вимогами і підлягають задоволенню лише у разі задоволення основних вимог, в даному випадку, які стосуються звільнення й поновлення на роботі. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Зі змісту вказаної статті випливає, що поновлення на роботі [PERSON] могло б бути у разі звільнення без законної підстави, але підставою для звільнення [PERSON] , як встановлено судом, стало систематичне невиконання трудових обов`язків, що підтверджується доказами по справі. Відтак, вимога про поновлення [PERSON] на посаді вчителя музики є необґрунтованою. Згідно з пунктом 18 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Поряд з цим, відповідач, в обґрунтування своїх доводів надав суду копії доповідної записки на ім`я директора від 28 жовтня 2020 року щодо виплати [PERSON] грошових коштів, в тому числі за невикористану відпустку, лікарняними листами та зведеної відомості про перерахуванні [PERSON] заробітної плати та інших витрат від 06 березня 2020 року, що підтверджують перерахування грошових коштів у загальному розмірі 7 965 грн. 69 коп., а тому твердження позивача про несплату їй заробітної плати при звільненні також є хибними, та не підтверджуються фактичними обставинами справи та належними доказами, що додатково свідчить на користь тверджень відповідача. Проаналізувавши положення законодавства та доводи, якими обґрунтовується позиція сторін, враховуючи наявність суттєвих суперечностей між поясненнями сторін, щодо причин звільнення та відсутності належних доказів для встановлення істини, а також зважаючи на не подання позивачем належних доказів на підтвердження власної позиції, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивача. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed