Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

04.04.2016 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 01.02.2014 р.; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення нею повноліття. Вимоги позову обґрунтовані тим, що з 01.02.2014 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку: [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що спільне життя не склалось, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, крім того відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Примирення та збереження сім'ї неможливе. Дитина проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні. З березня 2015 року відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 01.02.2014 року було укладено шлюб (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Спорів щодо поділу спільного майна та визначення місця проживання дитини на час розгляду справи у сторін немає. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не можливе, відповідач згодний з цим в повному обсязі. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції "Про захист прав дитини", суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір'ю (а.с. 13), відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання доньки в добровільному порядку, проте не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання доньки в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Виходячи з вищевикладеного, з урахуванням положень ст. 182 СК України, суд враховуючи як матеріальне становище позивача, яка утримує та проживає з дитиною, так і матеріальне становище відповідача, який має стабільний дохід, а також те, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, суд дійшов висновку, що за обставин, що склалися, з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], підлягають стягненню аліменти у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Враховуючи, що позивач просить стягнути аліменти в розмірі ? частки усіх видів його заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян щомісячно, що не передбачено чинним законодавством, позов [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню частково Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір за вимогою щодо розірвання шлюбу в сумі 551,20 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 551,20 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 гривні 20 копійок, від сплати якого за вимогою позову про стягнення аліментів позивач була звільнена. На підставі викладеного, ст. 3, 7, 104, 105, 110, 112, 114-115, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: partial