Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати за період з січня 2016 року по лютий 2016 року на загальну суму 5707,58 грн. та 1000,00 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 20.12.1980 року та по даний час працює на підприємстві ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна" на посаді контролера 1 класу воєнізованої охорони. З січня 2016 року до моменту звернення до суду з позовом відповідач не сплачує позивачу заробітну плату, посилаючись на наявність арешту рахунків у банківських установах виконавчою службою, у звязку з чим утворилась заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 5707,58 грн., тому позивач змушена звернутись з позовом до суду. Позивач також вказала, що через відсутність виплати належної їй заробітної плати доводиться докладати додаткових зусиль щодо організації свого життєзабезпечення, вишукування можливості придбання продуктів харчування, ліків та оплату комунальних послуг, що призвело до моральних страждань. Позивач в судове засідання не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві (а.с. 13). Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову, розгляд справи просив проводити за його відсутності. (а.с.14 ). Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступне. Встановлено, що між позивачем як працівником і відповідачем як роботодавцем існують трудові правовідносини, які регулюються законодавством про оплату праці, що ґрунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, Закону України Про оплату праці та інших актів законодавства України. Статтею 43 Конституції України встановлено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст.1 Закону України Про оплату праці заробітна плата - це винагорода обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що з 20.12.1980 року [PERSON] працює на підприємстві ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна", наказом № 65-к від 01.08.2012 року переведена на посаду контролера 1 класу воєнізованої охорони. Вказане також підтверджується копією трудової книжки позивача серії БТ-І № 3876191 (а.с. 5). Відповідно до довідки № 544 від 18.03.2016 року виданої ВАТ "Житомирський завод хімічного волокна", заборгованість з виплати заробітної плати [PERSON] становить 5707 грн. 58 коп., в тому числі: січень 2016 року - 2489,37 грн, лютий 2016 року 3218,21 грн. (а.с. 4). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи, що визнання відповідачем позову, не порушує прав та інтересів інших осіб, то відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд приймає таке визнання як підставу для задоволення позову та стягненню на користь позивача заборгованості з заробітної плати в сумі 5707,58 грн. та 1000 грн. моральної шкоди. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави, що складаються з судового збору розмірі 1378 грн. 00 коп., оскільки позивач в силу закону звільнена від їх сплати. На підставі викладеного,

Outcome: approved