Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до Обласного комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Рівне" про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні та моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог вказував, що 04 грудня 1978 року працював в Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Рівне» на різних посадах, протягом останнього часу - старшим інспектором підрозділу контролю на безпеку та супроводу. В останні місяці у Відповідача накопичилася заборгованість по заробітній платі. Ці обставини спонукали йогоприйняти рішення про припинення трудових відносин з Відповідачем. 10 червня 2015 року подав роботодавцю заяву, в якій просив звільнити його з роботи за власним бажанням за ст. 38 ч. З КЗпП України - за невиконання роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору 10.06.2015 року. Отримав трудову книжку і копію наказу про звільнення. При цьому, в порушення вимог ст. ст. 47 та 116 Кодексу законів про працю (КЗпП) України, розрахунок проведений так і не був. Згідно розрахункового листка за червень 2015 року (копії -Додаток № 5) борг за підприємством на кінець червня становив 25 117,85 грн. Коли отримав наказ № 39-к про припинення трудового договору і ознайомився з ним, то виявилося, що його звільнили з 10.06.2015 року за власним бажанням згідно ст. 38 ч. 1 КЗпП України. Таким чином, роботодавець незаконно змінив правові підстави звільнення. Це змусило звернутися до Рівненського міського суду з позовною заявою до ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне» про зміну формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги. Рішенням Рівненського міського суду від 28 вересня 2015 року у справі № 569/9749/15-ц позов до ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне» задоволено повністю. Змінено формулювання причини звільнення з роботи з Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» зі «звільнений за власним бажанням ст. 38 ч. 1 КЗпП України» на «звільнений у зв'язку з невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору за ст. 38 ч. З КЗпП України». Стягнуто з Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» на його користь вихідну допомогу за порушення законодавства про працю, колективного і трудового договору у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 14 087 грн. 97 коп. Вказане рішення суду набрало законної сили 20 жовтня 2015 року. Після цього Відповідачем видано відповідний наказ та змінено формулювання причини звільнення в трудовій книжці. Повний розрахунок із виплати вихідної допомоги в сумі 10 852,35 грн. Відповідачем було проведено лише 07 грудня 2015 року, що документально підтверджується випискою з рахунків в національній валюті від 17 грудня 2015 р. Отже, середньоденна заробітна плата складає: 4465,80 грн. (квітень 2015 р.) + 4926,05 грн. (травень 2015 р.): 39 робочих днів за два місяці (21 робочий день у квітні 2015 р. та 18 робочих днів у травні 2015 р.) = 240 грн. 82 коп. (п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати). Період невиплати належної заробітної плати з 10.06.2015 р. (день звільнення з роботи по 07.12.2015 р. (день фактичного розрахунку): Червень 2015 р. - 14 робочих днів Липень 2015 р. - 19 робочих днів Серпень 2015 р. - 20 робочих днів; Вересень 2015 р. - 22 робочих дні; Жовтень 2015 р. - 21 робочих днів; Листопад 2015 р. - 21 робочих днів; Грудень 2015 р. - 4 робочих дні. ([PERSON] праці та соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» від 09.09.2014 р. № 10196/0/14-14/13). Таким чином загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 29 139 грн. 22 коп. (240 грн. 82 коп. * 121 робочих днів = 29 139,22 грн.). Оскільки Відповідач протягом півроку не виплачував вихідної допомоги за порушення законодавства про працю, колективного і трудового договору, а мав це зробити відразу в день звільнення з роботи, то його діями йому було заподіяно моральних страждань. Були порушені його нормальні життєві зв'язки, відчував душевний неспокій і переживання. Був змушений звертатися до суду за захистом свого порушеного права, і тільки в судовому порядку Відповідача змусили розрахуватися. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінює в 1 000 (одну тисячу) грн. Оскільки, заборгованість із виплати вихідної допомоги Відповідачем була погашена 07 грудня 2015 року, то позовна давність як в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, так і в частині вимоги про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди, ним не пропущена. Просить суд стягнути з Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» на його користь середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в сумі 29 139,22 грн. та стягнути з Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» на мою користь 1 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Просив в задоволенні позову [PERSON] до Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Рівне» стягнення середнього за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні та моральної шкоди відмовити. Заслухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку,що позов підлягає до задоволення частково. Так, наказом № 39-к від 10 червня 2015 року [PERSON] звільнено з посади старшого інспектора підрозділу контролю на безпеку та супроводу Обласного комунального підприємства "Міжнародний акропорт Рівне" за ч.1\~ст.38 КЗпП України. Рішенням Рівненського міського суду від 28 вересня 2015 року змінено формулювання причини звільнення з ч.1\~ст.38 КЗпП України\~"за власним бажанням" на ч.3\~ст.38 КЗпП України\~"у зв"язку з невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору" та стягнуто тримісячний середній заробіток в сумі 14087 грн. 97 коп. Як вказали сторони, повний розрахунок із виплати вихідної допомоги в сумі 10 852 грн. 35 коп. був проведений 07 грудня 2015 року. Відповідно до ч.1\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст.116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 117 КЗпП України\~передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~ст. 117 КЗпП України\~відповідальність. Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-144цс13 на засіданні Судової палати у цивільних справах 29 січня 2014 року, предметом якої був спір про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені\~статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до положень\~Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"\~компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (ст. ст. 2, 7 Закону). Твердження представника відповідача про неможливість виплати заробітної плати при звільненні працівника у зв"язку з відсутністю коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Окрім того,суд погоджується із розміром середнього заробітку за час затримки вихідної допомоги при звільненні,обчисленого згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до абз. 3 п. 2\~Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100\~Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку, нарахування\~\~виплат, що\~\~обчислюються\~\~із\~\~середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, виходячи із наведеного,період невиплати заробітної плати за період з 10 червня 2015 року по 07 грудня 2015 року складає 121 день, що вбачається із наданого суду розрахунку і загальний ромір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 29139 грн. 22 коп. Відповідно до ч.7\~ст.43 Конституції України\~право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно\~ст.10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Протилежного доказам,наданим позивачем,відповідач суду не надав. Таким чином, суд вважає вимоги [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України в\~ч.2 п.3 постанови N4 від 31.03.95 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною\~шкодою\~слід\~розуміти\~втрати немайнового характеру\~внаслідокморальних\~чи фізичних страждань,\~або інших негативних\~явищ,\~заподіяних\~фізичній\~чи\~юридичній\~особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до\~чинного\~законодавства\~моральна\~шкода\~може полягати, зокрема: у\~приниженні\~честі,\~ гідності, \~престижу або ділової репутації,\~моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням\~ здоров'я, \~у\~порушенні\~права\~власності\~(в\~тому\~числі\~інтелектуальної),\~ прав, наданих споживачам, інших цивільних прав,\~ у\~зв'язку\~з\~незаконним\~ перебуванням\~ під слідством і судом,\~у порушенні\~нормальних життєвих\~ зв'язків\~через\~неможливість продовження\~активного\~громадського життя,\~ порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Факт заподіяння позивачу моральної шкоди не знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягають. На підставі викладеного, ст.ст.\~47,116,117 КЗпП України,

Outcome: partial