Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

ТОВ "ВІ-ТАЛ" звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОМІНУС», третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Прокоф`єва (Гур`янова) Людмила Геннадіївна, в якому просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлової будівлі [ADDRESS] від 04.05.2012 року, яка в цілому складається з будівлі, означеної за планом земельної ділянки літерою "А" - нежитлова будівля, загальної площею 19,8 кв.м І-поле заглиблених паль,1-3 -огорожа, що розташовані на земельній ділянці, площею 4250 кв.м, яка перебуває у фактичному користуванні, посвідченого приватним нотаріусом Одеським нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 1618; визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлової будівлі [ADDRESS] від 10.05.2012 року, яка в цілому складається з будівлі, означеної за планом земельної ділянки літерою "А" - нежитлова будівля, загальної площею 19,8 кв.м І-поле заглиблених паль,1-3 - огорожа, що розташовані на земельній ділянці, площею 4250 кв.м, яка перебуває у фактичному користуванні, посвідченого приватним нотаріусом Одеським нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гуряновою Л.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 1712; визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.04.2014 року, видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 535, спадкова справа № 33/2013, на імя громадянки США [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на нежитлову будівлю [ADDRESS] , яка в цілому складається з будівлі, означеної за планом земельної ділянки літерою "А" - нежитлова будівля, загальною площею 19,8 кв.м, І-поле заглиблених паль, 1-3 - огорожа, що розташована на земельній ділянці, площею 4250 кв.м, яка перебуває у фактичному користуванні в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; усунути перешкоди ТОВ "ВІ-ТАЛ" у користуванні нерухомим майном, шляхом зобов`язання [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) звільнити котлован, який визначений у технічному паспорті від 22.06.2016 року під позначенням ІІІ та огорожу 1-3, які розташовані за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці, площею 27100 кв.м. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 05.10.2017 року на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна у Статутний капітал ТОВ "ВІ-ТАЛ" від компанії "UAB NASTER" було передано нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею. 4485,19 кв.м, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та розташовані на земельній ділянці 27100 кв.м. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером 850016351101, згідно витягу від 06.10.2017 року. Компанія "UAB NASTER" набуло право власності на нежитлові приміщення, загальною площею. 4485,19 кв.м, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , у відповідності до Свідоцтва про право власності від 16.02.2016 року, що виданий у порядку ст. 75 закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". У відповідності до технічного паспорта від 22.06.2016 року, зазначене нерухоме майно складається з: літ "А" -адміністративна будівля, площею 2056,3 кв.м, літ "Б" -готель, площею 1708,6 кв.м, літ "В"- роздягальня, площею 72,2 кв.м, літ "Е" - сарай, площею 119,9 кв.м, літ "Ж" - сарай, площею 54,6 кв.м, літ "З" - сарай, площею 74,9 кв.м, літ "И"- гараж, площею 111,5; № 1-3 огородження; І-мостіння, ІІ-стадіон; ІІІ-котлован. 03.04.2014 року за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на незавершене будівництво - поле заглиблених паль 10% готовності за адресою: [ADDRESS] (що повністю збігається з частиною майна позивача - № 1-3 -огороження, І-мостіння, ІІІ-котлован) - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.04.2014 року після смерті її батька [PERSON] . У свою чергу, [PERSON] придбав вказане спірне майно у ТОВ "Домінус" у складі нерухомого майна - нежитлової будівлі під літ "А", площею 19,8 кв.м на підставі оскаржуваних договорів купівлі-продажу від 04.05.2012 року та 10.05.2012 року. Оскільки ТОВ "Домінус" володів вказаним майном, зокрема на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 09.11.2011 року у справі № 2/1519/7170/11, яке було скасоване рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14.09.2016 року, то на думку представника позивача, [PERSON] незаконно в подальшому успадкувала вказане майно та незаконно володіє їм. Ухвалою суду від 04.12.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків у позові. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 17.12.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 03.03.2021 року. 31.12.2020 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику. 22.01.2021 року судом відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 08.02.2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, у яких, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що спірне майно первісно було придбане ТОВ Домінус у ВАТ Краян, а саме: згідно із договором №2003-07 від 29 грудня 2003 року та актом приймання-передачі від 18.03.2004 року, ВАТ "Краян" передало у власність ТОВ "Домінус" незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна у вигляді плавального басейну, який складався з: котлован, палля, дорожні плити та покриття. При цьому акт приймання-передачі містить відомості про відмову ВАТ "Краян" від права користування земельною ділянкою, площею 3410,00 кв.м, та відсутність претензій з боку ВАТ "Краян" до ТОВ "Домінус". Згідно із геодезичною схемою земельної ділянки по [ADDRESS] , межі земельної ділянки, на якій знаходилося придбане ТОВ "Домінус" незавершене будівництвом майно є узгодженими з ВАТ "Краян" ще 20.02.2007 року. Тобто, наступне будівництво ТОВ "Домінус" будівлі, площею 19,8 кв.м на вказаній земельній ділянці, визнання на неї права власності рішенням Малиновського районного суду м. Одеси та наступне скасування цього рішення суду рішенням Апеляційного суду Одеської області ніяк не впливає на законність володіння та користування [PERSON] майном, яке було первісно придбане у ВАТ "Краян" та право власності на яке на момент розгляду справи є зареєстрованим у відповідності із чинним законодавством у реєстрі речових прав. Так, ТОВ "Домінус" було власником, зокрема, незавершеного будівництвом об`єкта, який, у решті решт, успадкувала [PERSON] і право власності на який зареєстроване у реєстрі речових прав. 03.03.2021 року судом витребувано докази по справі, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 27.04.2021 року. 10.03.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача послався на те, що оскільки акт прийому-передачі між ВАТ ХК «Краян» та ТОВ «Домінус» укладений не був, у зв`язку з чим, в силу вимог ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року), право власності на незавершений будівництвом об`єкт плавального басейну у ТОВ «Домінус» не виникло. Таким чином висновки відповідача щодо правомірності володіння спірним майном є необгрунтованими, так як право власності на поле заглиблених паль та огорожу у ТОВ «Домінус» не виникало та відповідно до [PERSON] за договором купівлі-продажу та до [PERSON] у спадок не переходило, а право власності на нежитлову будівлю було скасовано рішенням апеляційної інстанції. 27.04.2021 року за клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено на 24.05.2021 року. 24.05.2021 року у зв`язку з необхідністю повторного направлення ухвали про витребування доказів, розгляд справи відкладено на 24.06.2021 року. 24.06.2021 року за клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено на 05.07.2021 року. 05.07.2021 року за клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено на 16.07.2021 року. У судовому засіданні 16.07.2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, пояснив, що вважає незаконним відчуження незавершеного будівництва від ТОВ "Домінус" до [PERSON] , оскільки, згідно даних інвентарної справи КП "ОМБТІ", ТОВ "Домінус" не зареєстрував право власності на об`єкт незавершеного будівництва після придбання останнього у ВАТ "Краян" в КП "ОМБТІ". Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що саме такий же позов вже був розглянутий Приморським районним судом м. Одеси (та Апеляційним судом Одеської області) у справі № 522/1526/17. Позивачем по цій справі виступав попередній власник майна за адресою: [ADDRESS] - компанія «UAB NASTER», який надав спірне майно до статутного фонду ТОВ "ВІ-ТАЛ", а відповідачами - [PERSON] , ТОВ "Домінус", третьою особою - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гурянова Л.Г. За результатами розгляду вказаної справи у позові було відмовлено. На думку представника відповідача [PERSON] , на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України у позові ТОВ "ВІ-ТАЛ" суд повинен відмовити. Також представником відповідача [PERSON] було заявлено про сплив строку позовної давності на оскарження вказаних договорів та свідоцтва про право власності. Інші учасники процесу не з`явились, були сповіщені про час, дату та місце розгляду справи належним чином. У матеріалах справи наявна заява від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Прокофєвої (Гурянової) Л.Г. з проханням слухати справу у її відсутність. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, суд, зважаючи на належне сповіщення сторін, згоду присутніх у судовому засіданні осіб, з урахуванням положення ст. 223 ЦПК України, ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника [PERSON] дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, приходить до наступних висновків. Так, відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 05.10.2017 року на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна у Статутний капітал ТОВ "ВІ-ТАЛ" від компанії "UAB NASTER" було передано нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею. 4485,19 кв.м, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] та розташовані на земельній ділянці 27100 кв.м. Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під реєстраційним номером 850016351101, згідно витягу від 06.10.2017 року. При цьому, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.10.2017 року залишено без змін рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 червня 2017 року в справі за позовом закритого акціонерного товариства «UAB Naster» до [PERSON] , товариства з обмеженою відповідальністю «Домінус», за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гурянової Людмили Геннадіївни про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Зазначеними рішеннями суду, встановлено наступні обставини щодо [PERSON] та товариства з обмеженою відповідальністю «Домінус». Так, на підставі Договору №2003-07 від 29 грудня 2003 року купівлі-продажу ТОВ «Домінус» як переможець аукціону з торгів у ВАТ «Холдингова компанія «Краян» набув незавершену будівлю плавального басейну, розташовану на земельній ділянці площею 3410,00 кв.м по [ADDRESS] . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 9 листопада 2011 року в справі №2/1519/7170/11, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, визнано за ТОВ «Домінус» право власності на нежитлову будівлю площею 19,8 кв.м, зазначену в технічному паспорті під літ. «А», розташовану на земельній ділянці площею 4249,61 кв.м, що знаходиться по [ADDRESS] . Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ Домінус» і [PERSON] , діючим від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Савельєвою К.Л. як тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса м. Москви Капітонової Т.С. від 14 травня 2009 року за реєстровим №2с-715, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г. 4 травня 2012 року за реєстровим №1618, [PERSON] набув у власність 1/2 частку нежитлової будівлі [ADDRESS] , що в цілому складається з будівлі літ. «А» - нежитлова будівля загальною площею 19,8 кв.м, 1 - поле заглиблених паль, 1-3 - огорожа, що розташовані на земельній ділянці площею 4250 кв.м, яка перебуває у фактичному користуванні. Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ Домінус» і [PERSON] , діючим від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Савельєвою К.Л. як тимчасово виконуючою обов`язки нотаріуса м. Москви Капітонової Т.С. від 14 травня 2009 року за реєстровим №2с-715, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г. 10 травня 2012 року за реєстровим №1712, [PERSON] набув у власність 1/2 частку нежитлової будівлі [ADDRESS] , що в цілому складається з будівлі літ. «А» - нежитлова будівля загальною площею 19,8 кв.м, 1 - поле заглиблених паль, 1-3 - огорожа, що розташовані на земельній ділянці площею 4250 кв.м, яка перебуває у фактичному користуванні. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гур`яновою Л.Г. 3 квітня 2014 року, зареєстрованим в реєстрі за №535, [PERSON] набула у власність в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] (спадкова справа №33/2013), нежитлову будівлю [ADDRESS] , яка в цілому складається з будівлі літ. «А» - нежитлова будівля загальною площею 19,8 кв. м., 1 - поле заглиблених паль, 1-3 - огорожа, що розташовані на земельній ділянці площею 4250 кв.м, яка перебуває у фактичному користуванні. Згідно довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ЗАТ «UAB Naster» 16 лютого 2016 року на підставі Свідоцтва, серія та номер 174, виданого 16 лютого 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., зареєстровано на праві приватної власності нежитлові приміщення загальною площею 4485,19 кв.м, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 вересня 2016 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 9 листопада 2011 року за апеляційною скаргою ВАТ «Холдингова компанія «Краян» скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено ТОВ «Домінус» у визнанні права власності на нежитлову будівлю. Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з того, що на момент проведення електронних торгів та, відповідно, реєстрації 16 лютого 2016 року права власності ЗАТ «UAB Naster» на майно, розташоване по [ADDRESS] , [PERSON] була власником частини цього майна; що ЗАТ «UAB Naster» не є стороною договорів купівлі-продажу, про недійсність яких заявлено вимоги, та не має права на спадщину після смерті [PERSON] . Апеляційним судом зроблено висновок, що доводи апеляційної скарги висновків суду про відсутність підстав для захисту права ЗАТ «UAB Naster» на майно шляхом визнання недійсними укладених між іншими особами правочинів та свідоцтва про право на спадщину не спростовують. Так, згідно з договором №2003-07 від 29 грудня 2003 року та актом приймання-передачі від 18 березня 2004 року ТОВ «Домінус» придбано у ВАТ «Краян» незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна у вигляді плавального басейну, який складався з котловану, паль, дорожніх плит та покриття; при цьому акт-приймання передачі містить відомості про відмову ВАТ «Краян» від права користування земельною ділянкою площею 3410,0 кв.м та відсутність претензій з боку ВАТ «Краян» до ТОВ «Домінус». Згідно із геодезичною схемою земельної ділянки по [ADDRESS] межі земельної ділянки, на якій знаходилось придбане ТОВ «Домінус» незавершене будівництвом майно, є узгодженими з ВАТ «Краян» 20 лютого 2007 року. Наступне будівництво ТОВ «Домінус» будівлі площею 19,8 кв.м на вказаній земельній ділянці, визнання на неї права власності судовим рішенням, що в подальшому було скасовано, не впливає на набуття ТОВ «Домінус» у ВАТ «Краян» у 2003 році у власність незавершеного будівництвом об`єкту. Самочинність будівництва не є предметом даного судового розгляду, відтак, доводи апелянта в цій частині не перевіряються. З наявних в справі технічних паспортів вбачається, що поле заглиблених паль - 1 та огорожа 1-3, що належні [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, співпадають з котлованом -Ш та огородженням №1-3, що належні ЗАТ «UAB Naster». Згідно з договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу банкрута на аукціоні від 10 лютого 2016 року предметом договору (п.2.2) є майно №3 - нежитлові будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] , що складаються з: літ. «А» - адміністративна будівля площею 2139,1 кв.м, літ. «Б» - готель площею 1946,7 кв.м, літ. «В» - роздягальня площею 123,4 кв.м, літ. «Е», «Ж», «З» - сараї площею 172,05 кв.м, літ. «И» - гараж площею 103,94 кв.м, №1-3 - огородження, І - мощення, П - стадіон, Ш - котлован. На момент проведення електронних торгів, укладення договору купівлі-продажу, видачі свідоцтва про право власності та, відповідно, реєстрації свідоцтва про право власності ЗАТ «UAB Naster» на нерухоме нежитлове майно, що розташоване по [ADDRESS] , [PERSON] була власником частини цього майна у вигляді поля заглиблених паль (котловану) та огорожі (огородження), що вбачається з реєстру речових прав. Оскільки, ЗАТ «UAB Naster» не було стороною договорів купівлі-продажу, про недійсність яких заявлено вимоги, не належить до кола спадкоємців померлого [PERSON] , апеляційним судом було зроблено висновок, що майнове право ЗАТ «UAB Naster» не підлягає захисту визнанням недійсними спірних правочинів та свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи встановлені апеляційний судом обставини по справі, наразі, суд враховує правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року по справі № 758/824/17, за якою апеляційний суд, переглядаючи рішення першої інстанції має не лише обмежитися формальними висновками про надання сторонами суду доказів на підтвердження своїх вимог, а і надати правову оцінку наведеним доводам і наданим сторонами доказів. Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує на те, що «при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлений законом (рішення у справах: «Walchli v. France» від 26 липня 2007 року, «ТОВ «Фріда» проти України» від 8 грудня 2016 року). Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвіссарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року). Отже, в даному випадку, на переконання суду, апеляційним судом здійснено юридичну оцінку усіх фактичних обставин справи та доводів сторін і апеляційний суд, в зв`язку з цим, не обмежився лише формальними висновками про те, що позивачі не подали суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому зазначені обставини справи не потребують доказування, а відповідні висновки суду є прийнятними до даної справи. Позивач ТОВ «ВІ-ТАЛ», звертаючись до суду за захистом свого права власності просить визнати недійсними договори попереднього переходу права власності на спірне майно, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину та усунути перешкоди, шляхом звільнення майна, яке позивач вважає своїм. Крім того, Верховний Суд у постанові по справі № 922/476/20 від 09.12.2020 року зазначив, що під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми в її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Так і право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Також, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 29.05.2019 року по справі № 367/2022/15-ц, звертає увагу на те, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див. пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Отже, окрім встановлених обставин та відповідних висновків, на переконання суду, позивачем, який вважає себе власником спірного майна обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, а тому позов має бути залишений без задоволення. Щодо застосування позовної давності, то відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до суду. Положення ч. 1 ст. 261 ЦК України регламентують, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Зважаючи на відмову у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю позовних вимог, суд вважає, що строк позовної давності у даній справі не підлягає застосуванню.

Outcome: dismissed