Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. 19.12.2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. 2. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS]. На даний час відповідач по справі зареєстрована в даному житловому будинку, проте не проживає в ньому з 2005 року. 3. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 4. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, надала згоду на ухвалення судом заочного рішення /а.с.24/. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Оскільки відповідач, з огляду на положення ст.128 ЦПК України, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з'явився без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, узв'язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 6. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 7. Позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 1488 від 23 травня2016 року. 8. Відповідач по справі зареєстрований за вище вказаною адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Линовицької селищної ради №2609 від 12.12.2018 року. 9. Згідно довідки виконавчого комітету Линовицької селищної ради №2609 від 12.12.2018 року відповідач по справі з 2005 року не проживає в належному позивачу житловому будинку. V. Оцінка суду. А. Загальні принципи. 11. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 12. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1. Чи здійснювалось втручання «згідно з законом»?. 13. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, в даному випадку втручання у право відповідача здійснюється згідно з законом. 2. Чи відповідало втручання цілям передбаченим в п.2 ст.8 Конвенції? 14. Позивач, обґрунтовуючи позовну заяву, вказав, що вимоги мотивовані усуненням перешкод у реалізації ним права користування та розпоряджання належного йому нерухомим майном, тобто - метою втручання останнього є захист інтересів власника, що підпадає під виняток передбачений п.2 ст.8 Конвенції. 3. Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним)?. 15. Аналізуючи баланс інтересів між власником майна та відповідачем по справі, суд враховує, що позивачеві належить спірний житловий будинок на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у квартирі, що є об'єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об'єктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 16. Відповідач по справі є сином позивача, його вселення до будинку мало місце як члена сім'ї. Відповідач, згідно наданих в розпорядження суду доказів, не проживає за даною адресою близько 13 років, а відтак позбавлення його права користування спірним будинком не становитиме надмірного тягаря. Будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось. 17.Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірному домоволодінні. Згідно наданих в розпорядження суду доказів, [PERSON] не проживає в належному позивачеві будинку з 2005 року. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням. Разом з тим, відповідачем, всупереч процесуального обов'язку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо його фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано. 18. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачеві житловому будинку, об'єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання за [PERSON] втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла - позивача по справі. Згідно із статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 704 грн 80 к. /а.с.1/, але, в своїй позовній заяві вказав, що не бажає стягувати його на свою користь з відповідача

Outcome: approved