Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

В березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати договір купівлі-продажу від 25.11.2014 між ним та ФОП [PERSON] нікчемним та розірвати його, стягнути на його користь майнову шкоду, а саме 5700 грн., сплачених грошових коштів за покупку дверей, грошову компенсацію за понесену моральну шкоду у розмірі 5000 грн., понесені судові витрати у розмірі 1800 грн. та витрати за отримання витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та ФОП в розмірі 54,40 грн. Також просив зобовязати ФОП [PERSON] повернути дверну фурнітуру, що він купував самостійно, та провести демонтаж фурнітури у його присутності. В обґрунтування позову вказав, що 25.11.2014 він звернувся до ФОП [PERSON] задля покупки вхідних дверей виробництва компанії "Двері України" модифікації "Ніка". Між ними було укладено договір "Про передачу у власність замовника вхідних броньованих дверей "Ника-орех" з фурнітурою "Матура", їх доставку та установку". Відповідно до п. 2 договору вартість товару з установкою складає 8465,00 грн. Згідно до п. 5 [PERSON] гарантує якість товару, починаючи з дня його установки та протягом наступних 5 років. В разі несправності або дефекту товару виконавець зобов'язується безкоштовно виправити ці несправності та дефекти. 25.11.2014 він сплатив ФОП [PERSON] аванс у розмірі 3000 грн. 27.11.2014 [PERSON] повідомив його про те, що у виробника дверей відсутній девіатор "Матура 96086" для врізного замка "Матура 54.797 Д правий", і вони узгодили, що він сам буде купувати врізний дверний замок разом з девіатором та передасть його відповідачу для установки, а вартість дверей буде зменшена. Крім того, вони узгодили, що він додатково придбає марганцеву броне пластину та накладний дверний замок, що буде установлено виробником. 01.12.2014 він придбав вказану фурнітуру, 06.12.2014 він передав придбану фурнітуру ФОП [PERSON] для установки. 26.12.2014 йому привезли двері, монтажник одразу почав їх монтувати. В процесі монтажу він помітив, що привезені двері не відповідають зазначеним стандартам модифікації "Ніка", після чого одразу зупинив монтаж та зателефонував відповідачу, щоб той негайно приїхав. Коли [PERSON] приїхав, він заявив претензії щодо якості доставленої продукції, адже вона сильно відрізнялась від раніше обумовленої, зазначеної в каталозі броньованих дверей для модифікації "Ніка". На що [PERSON] повідомив, що всі недоліки будуть виправлені в найкоротші терміни та попросив його зробити доплату в повному обсязі, але він сплатив лише частину грошей, а саме 2700 грн. На сьогоднішній день ФОП [PERSON] своїх обіцянок не виконав та вказані недоліки не усунув. Для врегулювання ситуації він звертався до відділу з питань захисту прав споживачів виконкому Криворізької міської ради та до Держспоживінспекції у Дніпропетровській області, але на сьогоднішній день питання залишилось не врегульованим, ФОп [PERSON] двері належної якості йому не надав, грошей не повернув, тому він був змушений звернутись до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, та пояснив, що з [PERSON] уклав договір на купівлю дверей. Договір укладали в офісі відповідача. Двері він вибрав по каталогу. Через деякий час йому зателефонував [PERSON] та повідомив, що не вся фурнітура є в наявності і він вирішив всю фурнітуру купити самостійно. Він призупинив поставку дверей до купівлі фурнітури. Коли все купив, передав [PERSON] для установки замків. 26.12.2014 приїхав [PERSON] з монтажником, потім [PERSON]. поїхав. Почали демонтувати старі двері і почали монтаж нових. Коли установлювали нові двері, він побачив дефекти, а саме внутрішня накладка МДФ, вона йшла з кріпленнями. Двері взагалі не відповідали тім, які він вибрав в каталозі. Не якісно було встановлено поріг. Накладний замок було встановлено як врізний, він погано працює. Двері закриваються на один замок. Крім того неякісний утеплювач, так як при виготовлені дверей не було дотримано технологій, утеплювач закручується. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] повні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні та пояснив, що вони з позивачем уклали договір на купівлю дверей. [PERSON] наполягав, щоб фурнітура була з довіатором, але на заводі такого не було, про що він повідомив позивача. [PERSON] сказав, що купить всю фурнітуру сам. "Двері України" з чужою фурнітурою не працюють, про що він також повідомив позивача. Знайшли цех, де вставлять замок, відвезли все туди. Спеціалісти йому зателефонували та сказали, що замок "Герда" вузький, він подзвонив та сказав це [PERSON], на що [PERSON] сказав, щоб ставили його замок в двері. Коли приїхали монтувати двері він запитав у [PERSON], чи це ті двері, які він замовляв. [PERSON] сказав, що ті і погодився на їх монтаж. Він поїхав до себе в офіс, а монтажник почав встановлення дверей. Через час йому зателефонував монтажник та повідомив, що [PERSON] зупинив монтаж дверей. Позивач не дав завершити монтаж дверей. Склад відмовився забирати двері, оскільки їх вже було заанкеровано. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що і [PERSON], і [PERSON] він знає. Він здійснював монтаж дверей у [PERSON] Привіз двері, розкрили упаковку, позивач оглянув їх, залишився задоволеним та погодився на їх монтаж. Він почав монтувати двері, але не зміг закінчити роботу, так як позивач в той час, коли двері вже були установлені, але не задуті монтажною піною, сказав, що йому двері не підходять, вони хитаються. Нижній замок працював, а верхній, в зв'язку з тим, що монтаж не закінчився, не закривався. Замок не співпадав, бо двері були не задуті. Якщо б він закінчив монтаж, то все було б добре. Двері були в гарному стані, ніяких подряпин, чи чогось іншого не було. До монтажу у позивача щодо дверей, ніяких нарікань не було. З яких причин позивач відмовився закінчити монтаж дверей, йому не відомо. Він пояснив [PERSON], що після задування дверей монтажною піною, двері повністю «ляжуть» та замки будуть закриватися, однак [PERSON] не став його слухати та зупинив монтаж дверей. Допитавши сторони, свідка, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляну на наступне. Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 25 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір, згідно якого [PERSON] зобов'язується здійснити доставку на об'єкт замовника та установку, передати у власність [PERSON] виріб із: двері вхідні, броньовані (Ніка-горіх, 860х2050), фурнітура Матура, а замовник зобов'язується прийняти товар, роботи з його установки й оплатити їх по умовам дійсного договору. При цьому сторонами було визначено, що вартість товару з установкою дорівнює - 8465,00 гривень, 3000,00 гривень споживач - [PERSON] має оплатити авансом, решту після монтажу товару ( п.2 договору ). 25 листопада 2014 року [PERSON] сплатив кошти у сумі 3000,00 гривень, в якості авансу за двері вхідні, броньовані. Через відсутність у виробника ТМ «Двері України» дверей за погодженими параметрами 860х2050мм та необхідної фурнітури, сторони узгодили що, Замовник (Позивач [PERSON]В.) купить за свій рахунок всю необхідну фурнітуру та передасть її Виконавцю. Відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно\~ст.627 ЦК України, відповідно до\~статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 4\~ст. 59 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст.ст.\~27,28,29,30 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 204 ЦК України, установлює презумпцію правомірності правочину, а саме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Положенням, ч. 2 ст. 215, ч.1 ст. 216 ЦК України визначено що, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Більш того, Позивач не звертався до Відповідача із вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, що передбачено ч. 5 ст. 216 ЦК України. Позивач лише зазначає в позові, що звертався із претензіями щодо якості товару, але жодних підтверджуючих доказів про належне звернення до Відповідача не надає. В п. 4 Постанови пленуму ВСУ від 06.11.09р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано що, Судам відповідно до статті 215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Крім того, в п. 5 Постанови наголошено, що наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. \~ЗУ «Про захист прав споживачів»\~регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Серед іншого вказаний закон встановлює, що: ст.. 6 «Продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Згідно ч. 3 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів", у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. В судовому засіданні встановлено, не заперечувалось сторонами по справі та підтверджено показаннями свідка, що 26 грудня 2014 року замовлені позивачем броньовані двері з врізним замком Моттура та накладним замком Герда, придбаними позивачем, були доставлені для монтажу за адресою: [ADDRESS]. Монтаж здійснював [PERSON] Перед монтажем двері були розпаковані та оглянуті [PERSON], який дав згоду на їх монтаж. Зауважень з боку власника щодо якості дверей та замків не було, тому монтаж було розпочато. Вже після того, як двері були встановлені та закриті еркерами, позивач [PERSON] без пояснення мотивів, заборонив продовжувати монтаж дверей та пояснив, що двері йому не подобаються. Тобто відповідачем було виконано усі взяті на себе зобов'язання за договором, укладеним між ним та позивачем 25 листопада 2014 року, а тому позов [PERSON] про відшкодування шкоди задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed