Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

23.12.2014 позивач звернувся до суду з вказаним позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що наказом міністра аграрної політики та продовольства України від 16.12.2014 № 234-п та наказом в.о. голови правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" №845/1-к від 16.12.2014 його було звільнено з посади заступника голови правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" на підставі п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, про що зазначено у листі ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 16.12.2014 №130-1-9/5053, який став підставою для звільнення позивача з посади. Однак, в порушення вимог ст. 149 КЗпП України його не було повідомлено про причини звільнення, не вимагалося від нього жодного письмового пояснення щодо причин невиконання трудових обов'язків. Таким чином, позивач вважає звільнення його з посади незаконним. У зв'язку з чим, позивач просить визнати вказані накази незаконними і такими, що підлягають скасуванню, поновити його на посаді заступника голови ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" та стягнути з останнього на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення до часу поновлення на посаді. Протягом розгляду справи позивач збільшив розмір позовних вимог, подавши відповідну заяву, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 63 961,38 грн. за період з 16.12.2014 по 20.04.2015. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням збільшеного розміру позовних вимог, посилаючись на викладені в позові обставини, просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача Міністерства аграрної політики та продовольства України заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в його задоволенні. Вважала позов необґрунтованим та безпідставним. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача зазначила, що Генеральною прокуратурою України проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 42014000000000838 за підозрою заступника голови ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 191 КК України. В ході досудового розслідування встановлено наявність дебіторської заборгованості та порушення валютного законодавства в частині неповернення валютної виручки. 16.12.2014 позивачу було запропоновано надати письмові пояснення стосовно службової записки в.о. голови правління [PERSON]. №130-1-9/5053 від 16.12.2014 та причин несумлінного виконання позивачем трудових обов'язків, що призвело до розтрати державного майна та спроби заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем з боку [PERSON], проте, позивач відмовився від дачі будь-яких пояснень, про що 16.12.2014 компетентними посадовими особами Правління був складений акт. Будь-яких доказів на спростування відсутності порушень трудової дисципліни позивач не надав. У зв'язку з чим та на підставі вищевказаної службової записки зазначеним вище вказаним наказом позивача було звільнено з посади заступника голови правління, що відповідало вимогам чинного законодавства. У судовому засіданні представник відповідача ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" також заперечував проти задоволення позову, зазначивши, що дії позивача щодо неповернення валютної виручки, призвели до завдання збитків ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України». За даним фактом в.о. голови правління [PERSON] була складена службова записка на ім'я Міністра аграрної політики та продовольства України щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення за одноразове грубе порушення, на підставі якої наказом в.о. голови правління від 16.12.2014 позивача було звільнено з посади. Таким чином вважав доводи позивача необґрунтованими та безпідставними. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідачів, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністра аграрної політики та продовольства України Швайко І.О. №188-п від 04.11.2014 позивача призначено на посаду заступника голови правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України".(а.с.4) Наказом міністра аграрної політики та продовольства України Павленко О.М. №234-п від 16.12.2014 позивача було звільнено з вищевказаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, згідно з п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України. (а.с.6) Як вбачається з вказаного наказу, підставою для звільнення позивача з посади став лист правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 16.12.2014 № 130-1-9/5053 та акт про відмову надання пояснень від 16.12.2014. Крім того, на підставі вказаного наказу, в.о. голови ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" [PERSON] видав наказ №845/1-к від 16.12.2014 про звільнення позивача з займаної посади. (а.с.7) Як встановлено в судовому засіданні вищезазначеним листом, який став підставою для звільнення позивача з посади є службова записка за підписом в.о. голови ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" [PERSON] від 16.12.2014 № 130-1-9/5053 адресована Міністру аграрної політики та продовольства України Павленку О.М. (а.с.23) Згідно вказаної службової записки, в.о. голови ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" [PERSON] повідомляє про наявність багатомільйонної дебіторської заборгованості та порушення валютного законодавства в частині неповернення валютної виручки, а також, що Генеральною прокуратурою України проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 42014000000000838 за підозрою заступника голови ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.5 ст. 191 КК України. У зв'язку з тим, що відповідальність за фінансову діяльність покладено на заступника голови правління [PERSON], просить застосувати до останнього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади згідно п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України. (за одноразове грубе порушення трудових обов'язків) Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 22 "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Відповідно до ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством. Виходячи з вищенаведених норм КЗпП України, у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. В ході судового розгляду встановлено, що вирішальною обставиною для прийняття оскаржуваних наказів стало проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42014000000000838 від 14.08.2014 за підозрою позивача у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази причинно-наслідкового зв'язку між наявною багатомільйонною дебіторською заборгованістю, порушенням валютного законодавства в частині неповернення валютної виручки та позивачем. Разом з тим, факт внесення відомостей до ЄРДР за кримінальним провадженням № 42014000000000838 не може слугувати на користь висновку про допущення позивачем грубого порушення трудових обов'язків, оскільки це суперечить принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України. Частиною 2 ст.147 КЗпП України передбачено, що звільнення - це дисциплінарне стягнення, яке може бути застосоване до працівника за порушення трудової дисципліни. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у строки та в порядку встановленими ст.ст.148-149 КЗпП України. Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідачем не доведено, що при звільненні ним позивача приписи даної норми були виконані. При цьому, суд критично оцінює посилання відповідача, як на підставу своїх заперечень, на акт про відмову від надання письмового пояснення від 16.12.2014, оскільки такий акт не вказує на відсутність волі позивача надати пояснення. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та вимог КЗпП України, оскільки, відповідачем не доведено факт одноразового грубого порушення позивачем трудових обов'язків суд приходить до висновку про відсутність підстав застосування до останнього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення - звільнення, а відтак спірні накази відповідачів підлягають скасуванню як незаконні, а позивач поновленню на посаді, з якої його було звільнено - заступника голови правління ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" з дня звільнення 16.12.2014. Вирішуючи вимоги про стягнення з відповідача ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд приходить до висновку, що вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 № 100, далі Порядок, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. При цьому, відповідно до п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками -почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Оскільки судом встановлено, що позивача було незаконно звільнено 16.12.2014 і у зв'язку з його поновленням на посаді цим рішенням суду, суд вважає наявними підстави згідно ч.2 ст.235 КЗпП України, ч.1 ст.11 ЦПК України для стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу з 17.12.2014 по 20.04.2015, кінцева дата якого визначена позивачем. При цьому, посилання позивача про наявність підстав для стягнення з 16.12.2014 є безпідставними, оскільки цей день є останнім робочим днем позивача, тому підстави для включення 16.12.2014 в час вимушеного прогулу згідно ст.235 КПК України відсутні. Так, згідно довідки відповідача ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" від 24.03.2015 №130-3-12/1509 (а.с.71), за фактично відпрацьовані дні протягом останніх перед звільненням два місяці роботи відповідно нараховано до сплати усього без утримання податків: в листопаді 2014 року за 19 робочих днів - 10 006,86 грн., а в грудні 2014 року за 11 робочих днів - 5 862,95 грн. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення п.8 Порядку, середньоденна заробітна позивача вираховується за формулою (10 006 грн. 86 коп. + 5 862 грн. 95 коп.) / (19 роб.дн. за листопад + 11 роб.дн. за грудень) = 529 грн. 00 коп. на день. При цьому, суд не приймає визначених сторонами розмірів середньоденної заробітної плати: позивачем - у сумі 507 грн. 63 коп. /а.с.72/та відповідачем ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" - окремо за листопад у сумі 526 грн. 68 коп. та за грудень - 488,58 грн. (а.с.71), як таких, що розраховані не у відповідності до положень п.8 Порядку, даних та доводів, які б спростовували такий висновок суду та в обґрунтування правильності розрахунків, сторонами суду не наведено та не надано. Помилковою є і визначена позивачем кількість днів за період з 16.12.2014 по 20.04.2015 у кількості 126 днів, загальна сума середнього заробітку за вказаний період у розмірі 63 961,38 грн. як такі, що не ґрунтуються на наявних в матеріалах справ даних. Виходячи з визначеного судом періоду вимушеного прогулу з 17.12.2014 по 20.04.2015 включно, що становить 85 робочих днів, загальна сума заборгованості по сумі середнього заробітку за час вимушеного прогулу вираховується шляхом множення середньоденної заробітної плати 529 грн. 00 коп. на загальну кількість днів вимушеного прогулу 85 робочих днів, що відповідно дорівнює 44 965 грн. 00 коп. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Оскільки позивач звільнений від оплати судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідачів в дохід Держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог до кожного з відповідачів, а саме з Міністерства аграрної політики та продовольства України у розмірі 121, 80 грн. та з ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" у розмірі 571, 45 грн. Відповідно до п.1, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення позивача на роботі та присудження з Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць, а саме в сумі 11 109, 00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial