Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

24.05.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання звільнення з роботи незаконним та поновлення на роботі; покладення на відповідача зобов`язання укласти трудовий договір та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що в період з 03.07.1995 по 28.04.2017 вона працювала в ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-західна залізниця" на різних посадах. 28.04.2017 згідно наказу № 364/0с від 28.04.2017 була звільнена з посади інженера І категорії з безпеки руху поїздів та автотранспорту Коростенської дільниці регіональної філії "Південно-західна залізниця" на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників, про що зроблено запис в трудовій книжці. Вважає, що її звільнення відбулося з порушенням вимог Закону, а саме, без пропозиції інших посад, які були вільні в період її звільнення, а попередження про наступне звільнення згідно п.1 ст. 40 КЗпП України отримала менш ніж за 2 місяці до звільнення, а також з порушенням порядку надання згоди на звільнення профспілковим комітетом. В судовому засіданні позитвач [PERSON] позовні вимоги підтримала, які просила задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON], який діє згідно довіреності від 20.01.2017, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. При цьому зазначив, що при звільненні [PERSON] дотримано всі вимоги трудового законодавства; також зазначив, що за правильне слід було звільнити [PERSON] - 08.05.2017. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]В,, [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні не підтвердили факту вручення позивачеві [PERSON] 27.02.2017 повідомлення про скорочення переписом вакантних посад. Зокрема, свідок [PERSON] в судовому засіданні, пояснив, що із зазначеним повідомленням позивач не була ознайомлена, а ні 27.02.2017, а ні 28.02.2017. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що з 03.07.1995 по 28.04.2017 [PERSON] працювала в ПАТ «Українська залізниця» (копія трудової книжки БТ-ІІ № 7640453, а.с.11-12). Згідно протоколу засідання правління ПАТ «Українська залізниця» № Ц- 57/4 від 17-18.01.2017 вирішено ліквідувати з 01.05.2017 структурний підрозділ апарат безпеки руху поїздів і автотранспорту апарат регіональної філії «Південно-Західна залізниця». При цьому, правлінням ПАТ «Українська залізниця» вирішено створити новий структурний департамент безпеки руху зі встановленням нової чисельності штатних одиниць (а.с.9) 28.04.2017 наказом ПАТ «Українська залізниця» регіональної філії «Південно-західна залізниця» за № 364/0С [PERSON] звільнено з посади інженера І-категорії з безпеки руху поїздів та автотранспорту Коростенської дільниці регіональної філії «Південно-західна залізниця», у зв`язку зі скороченням штату, чим підтверджується факт змін в організації виробництва і праці). 27.02.2017 позивачеві [PERSON] не вручено повідомлення про скорочення посади інженера І-категорії з безпеки руху поїздів та автотранспорту Коростенської дільниці регіональної філії «Південно-західна залізниця» та не інші вакантні посади (а.с.4). 07.03.2017 позивачеві [PERSON] повідомлено про скорочення посади інженера І-категорії з безпеки руху поїздів та автотранспорту Коростенської дільниці регіональної філії «Південно-західна залізниця», а також запропоновано вакантні посади, а саме, інженера з охорони праці 2 категорії БМЕУ Коростень; інженер 1 категорії проектно-кошторисного відділу БМЕУ Коростень; інженер з охорони праці ТЧ Коростень (а.с.5). 03.04.2017 профспілковим комітетом первинної профспілкової організації Коростенської дирекції залізничних перевезень надано згоду на звільнення за скороченням [PERSON] у випадку відмови від запропонованих посад (а.с.6). 28.04.2017 згідно наказу № 364/0с від 28.04.2017 була звільнена з посади інженера І - категорії з безпеки руху поїздів та автотранспорту Коростенської дільниці регіональної філії "Південно-західна залізниця" на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників (а.с.15). Тобто, менш ніж за два місяці після її попередження 07.03.2017 про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці із запропонованими вакантними посадами. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України). Згідно правової позиції, яка висловлена в постанові Верховного Суду України від 27 червня 2012 року №6-65цс12, при зміні внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи, звільнення згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України проводиться лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами, при умові дотримання власником вимог ч.2 ст.40, ст.ст.42 ,43, 49-2 КЗпП України. Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Частинами 1,3 ст.49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.32 постанови від 06.11.1992 року № 9 з наступними змінами і доповненнями Про практику розгляду судами трудових спорів, у випадках стягнення па користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 року № 348). Позиція представника відповідача в судовому засіданні про те, що [PERSON] було надано список із запропонованими вакантними посадами при першому її повідомленні про вивільнення спростовується вимогами чинного КЗпП України, відповідно до яких одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу. Суд вважає, що при звільненні позивача [PERSON] з посади інженера І-категорії з безпеки руху поїздів та автотранспорту Коростенської дільниці регіональної філії «Південно-західна залізниця» у зв'язку із скороченням штату відповідачем не було дотримано вимог ч.2 ст. 40 КзпП України, яка передбачає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Докази, які б свідчили про те, що [PERSON] відмовилася від переведення на іншу роботу відсутні. Оскільки звільнення позивача [PERSON] відбулося з порушенням норм КЗпП України, суд вважає, що позивача слід поновити на роботі на посаді інженера І-категорії з безпеки руху поїздів та автотранспорту Коростенської дільниці регіональної філії «Південно-західна залізниця». Щодо стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає, що дана вимога підлягає задоволенню та становить: 7820 грн (середньомісячна заробітна плата) : 30 днів = 260 грн (середньоденна заробітна плата) х 106 днів вимушеного прогулу = 27 632 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі наведенного,

Outcome: approved