Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк», про визнання третейської угоди недійсною в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого просить суд: визнати недійсною третейську угоду, викладену у вигляді третейського застереження у ст. 11 кредитного договору № 490056594 від 01.02.2008 року, укладеного між ЗАТ «Альфа - Банк», в особі Докової Крестини Федорівни , яка діяла на підставі довіреності №247/07 від 16.04.2007 року та позичальником [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.02.2008 року між ним та ЗАТ «Альфа Банк» в особі Докової Крестини Федорівни, що діяла на підставі довіреності № 247/07 16.04.2007 року був укладений кредитний договір №490056594. Так, у договорі зазначалось, що банк надає кредит на купівлю транспортного засобу CHEVROLET AVEO SF69Y, 2008 р.в. та приймає його у заставу у якості забезпечення виконання зобов`язань. Таким чином, кредит за договором надавався йому на споживчі потреби. Відповідно до п.11 Договору, судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв`язку з цим Договором, в т.ч. розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається даним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони надають свою згоду на таких порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між сторонами в зв`язку з Договором. Сторони домовились, що якщо одна із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання та виклику сторін. Йому випадково стало відомо, що у провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження про стягнення з нього - [PERSON] на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості за договором кредиту у сумі 39 920,33 грн. та судових витрат по сплаті третейського збору у сумі 400 грн. 21.05.2018 року він звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, де отримав постанову Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про відкриття виконавчого провадження № 52077922 від 02.09.2016 року за виконавчим листом № 751/1570/14, виданим Новозаводським районним судом м. Чернігова від 06.05.2014 року на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз» про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за договором кредиту у сумі 39920, 33 грн. та судових витрат по сплаті третейського збору в сумі 400 грн. У п.11 Договору міститься третейська угода (застереження), згідно якому судовий захист прав та інтересів підлягає остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз», але регламент третейського суду, як невід`ємна частина третейської угоди не додана до Договору. За вказаних обставин, вважає, що положення у п.11 Договору є несправедливим. Крім того, зазначення у договорі конкретного третейського суду позбавило право його на вибір третейського суду, що є порушенням положень ст. 14 ЗУ «Про третейські суди», якою передбачено, що сторони мають право вільно призначати та обирати третейський суд та третейських суддів. Таким чином, третейське застереження, зазначене у договорі, порушує його права, оскільки позбавляє права на судовий захист, право вибору суду щодо підсудності справи, право на звільнення від сплати державного мита, передбаченого ст..22 ЗУ «Про захист прав споживачів» тощо. Також, зазначив, що третейській суди в порядку, передбаченому цим Законом «Про третейській суди», можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Тому, незалежно від предмета та підстав позову та незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту не поширюється дія Закону України «Про споживчий кредит». На підставі вищевикладеного, він і звернувся до суду за захистом своїх прав. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, та просить їх задовольнити з підстав, наведених в позові, розглянувши справу у його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте мотиви свого заперечення виклав у письмовому відзиві від 17.08.2018 року, відповідно до якого вказує, що [PERSON] , як позичальник ПАТ «Альфа-Банк» був зобов`язаний дізнаватись про наслідки невиконання ним умов кредитного договору, а позицію позивача, що йому стало випадково відомо про винесення рішення Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» можливо розцінювати як таку, що спрямована на уникнення відповідальності за кредитними зобов`язаннями. Підписуючи кредитний договір № 490056594 від 01.02.2008 року [PERSON] погодився з порядком вирішення спорів у судовому порядку. Крім того, при укладенні кредитного договору сторони погодили його умови, [PERSON] засвідчив, що надана його банком інформація є повною, доступною і достовірною, що підтвердив своїм підписом та виконанням умов договору, а отже не вважав його умови несправедливими, оскільки позичальник тривалий час виконував свої зобов`язання. Окрім того, відповідач у відзиві наполягав на пропущенні строку позовної давності позивачем, оскільки кредитний договір № 490056594 укладений 01.02.2008 року, тобто з цієї дати, вважає представник АТ «Альфа-Банк», протягом трьох років [PERSON] мав право звернутись до суду з позовом про визнання третейської угоди недійсною в порядку ЗУ « Про захист прав споживачів». За таких обставин, відповідач вважає, що до позовної заяви позивача необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви про визнання третейської угоди недійсною в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки [PERSON] не просить суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку. Суд розглядає справу за відсутність учасників справи. відповідно до наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно перевіривши надані докази, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно 01.02.2008 року між закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», в особі Докової Крестини Федорівни , яка діяла на підставі довіреності № 247/07 від 16.04.2007 року, з однієї сторони, і [PERSON] , з другої сторони був укладений кредитний договір № 490056594. Так, у відповідності до п.2 Договору, Банк надає позичальнику кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором предмет застави, а позичальник приймає кредит та передає Банку в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави та наступних умовах : 2.1. Сума кредиту - 12 741,92 доларів США 2.2. Номінальна процентна ставка -13,5 % 2.3. Дата остаточного повернення - 01.02.2015 року 2.4. Цільове призначення: придбання транспортного засобу згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» № 514408-567 від 28.01.2008 року - CHEVROLET AVEO SF69Y, 2008 р.в, колір - червоний, державний номер - [NUMBER] ; оплати страхової суми ЗАТ «Українська страхова компанія «Веста» за перший рік страхування транспортного засобу - 3846,70 грн. У п.3 договору Сторони обумовили, що позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені даним Договором повертати Кредит, виплачувати Банку проценти за користування кредитом, сплачувати комісії за дії банка, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобов`язань за Договором, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі та виконувати інші обов`язки, що передбачені договором. Повернення кредиту (його частини) та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником в порядку та на умовах, що визначені у додатку №1 Договору. Згідно п.11 Договору, судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв`язку з цим Договором, в т.ч. розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків та недійсність (неукладеність) договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору Сторони надають свою згоду на таких порядок призначення третейського суду для кожного спору, що може виникнути між сторонами в зв`язку з Договором. Сторони домовились, що якщо одна із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання та виклику сторін. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору № 490056594 від 01.02.2008 року, та зверненням ПАТ «Альфа банк» із відповідним позовом про стягнення заборгованості, 19.11.2013 року Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» було винесено рішення, відповідно до якого позов задоволено в повному обсязі; стягнуто з відповідача, яким є гр. [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», заборгованість за кредитним договором № 490056594 від 01.02.2008 року, а саме: за кредитом - 36 993,36 грн.; по відсотках - 759,18 грн.; пеня - 2167,79 грн. Стягнуто з відповідача, яким є гр. [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», судові витрати, а саме - витрати по сплаті третейського збору в сумі 400 грн. На підставі ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 21.03.2014 року по справі № 751/1570/14, видано Публічному акціонерному товариству «Альфа-банк» виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», винесеного у складі судді Москаленко Н.Ю. від 19.11.2013 року по цивільній справі № 1897-9/387/13 третейського суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за договором кредиту у сумі 39 920,33 грн. та судових витрат, а саме - витрат по сплаті третейського збору в сумі 400 грн. Позивач вказує, що йому випадково стало відомо про винесене рішення, та листом № 25-1\\18 від 30.05.2018 року на заяву [PERSON] від 17.05.2018 року, йому було направлено належним чином завірену копію рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 19.11.2013 року по справі № 1897-9/387/13 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також, 21.05.2018 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області із заявою, у зв`язку із чим йому було видано постанову Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 751/1570/14 виданим Новозаводським районним судом м. Чернігова від 06.05.2014 року на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Позивач вказує, що визначене у п.11 Договору положення є третейською угодою (застереженням), умови якої є несправедливими. До того, винесенням рішенням саме визначеним Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» порушуються його права на судовий захист, яким передбачено право вільно обирати третейський суд та третейських суддів Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник АТ «Альфа-Банк» надав до суду письмовий відзив від 17.08.2018 року, у якому як на одну з підстав відмови у позові вказує пропущення позивачем строку позовної давності. Проте, суд в частині пропуску строку позовної давності не погоджується з ствердженнями відповідача. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У сенсі розуміння п. 28 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9, перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК ( 435-15 ) - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, враховуючи те, що звернення АТ «Альфа-Банк» до третейського суду, обумовлене сторонами кредитного договору у третейській угоді (застереженні), що наведено у положенні п.11 Договору, є лише правом кредитодавця у разі виникнення спорів при виконанні або припиненні договору, а не його обов`язком, то особа позичальника не міг достовірно знати про ймовірне звернення банку за судовим захистом, а лише знав про можливість реалізації такого права протилежною стороною правочину, у зв`язку з чим строк позовної давності слід обчислювати з моменту, коли він дізнався про винесене рішення, оскільки умовами третейської угоди було визначено, що у разі розгляду їх спору у Третейському суді слухання буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів , без проведення усного слухання і виклику сторін. Наведене вище свідчить про відсутність підстав для застосування до даних правовідносин строку позовної давності, оскільки матеріалами справи встановлено, що копію рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 19.11.2013 року по справі № 1897-9/387/13 [PERSON] отримав на підставі листа № 25-1/18 від 30.05.2018 року. По суті позовних вимог, суд приходить до наступних висновків. Порядок утворення та діяльності третейських судів в Україні та вимоги щодо третейського розгляду з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб визначеній Законом України "Про третейські суди"(далі - Закон), згідно статті 1 якого до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом; якщо чинним міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлений інший порядок організації, діяльності та вирішення спорів третейським судом, ніж той, що встановлено цим Законом, то застосовуються норми міжнародного договору; дія цього Закону не поширюється на міжнародний комерційний арбітраж. У Законі наведені нижче терміни вживаються у такому значенні: третейський суд - недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому цим Законом, для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин; третейський суддя - фізична особа, призначена чи обрана сторонами у погодженому сторонами порядку або призначена чи обрана відповідно до цього Закону для вирішення спорів у третейському суді; третейський розгляд - процес вирішення спору і прийняття рішення третейським судом; третейська угода - угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом; регламент постійно діючого третейського суду (далі - регламент третейського суду) - документ, яким визначаються порядок та правила вирішення спорів у третейському суді, правила звернення до третейського суду, порядок формування складу третейського суду, інші питання, пов`язані з вирішенням спорів третейським судом; сторони третейського розгляду (далі - сторони) - позивач та відповідач. Позивачами є фізичні та юридичні особи, що пред`явили позов про захист своїх порушених чи оспорюваних прав або охоронюваних законом інтересів. Відповідачами є фізичні та юридичні особи, яким пред`явлено позовні вимоги (абз. 1-7 ст. 2 Закону). Юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав (ст. 5 Закону). Третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб; справ, пов`язаних з державною таємницею; справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; справ у спорах, що виникають з трудових відносин; справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов`язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб`єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки) (ст. 6 Закону). Третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом (ст. 12 Закону). Системний аналіз наведених положень законодавства дозволяє дійти наступних висновків: 1) третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі; 2) при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд його регламент розглядається як невід`ємна частина третейської угоди, при цьому законом не передбачено, що регламент має бути безпосередньо доданим до договору в письмовому вигляді; натомість, достатньо того, що сторони третейської угоди ознайомлені з таким регламентом та погоджуються на його застосування при вирішенні між ними спорів; 3) у випадку, якщо третейська угода викладена сторонами у вигляді третейського застереження в договорі, відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди, зазначені в основному договорі, розповсюджуються й на третейську угоду; 4) Законом не вимагається зазначення у третейській угоді місцезнаходження та інших відомостей щодо третейського суду, обраного сторонами для вирішення між ними певних спорів, а достатньо лише зазначення назви такого третейського суду, за допомогою якої і здійснюється його ідентифікація; 5) наведений у статті 12 Закону перелік підстав для визнання третейської угоди недійсною є вичерпним. Наведеним вище спростовуються ствердження позивача, що у порушення ч.2 ст. 12 ЗУ «Про третейській суди» регламент третейського суду, як невід`ємна частина третейської угоди не додана до Договору, оскільки в контексті розуміння вимог чинного законодавства достатньо того, що сторони третейської угоди ознайомлені з таким регламентом та погоджуються на його застосування при вирішенні між ними спорів, про що і було зазначено в п.11 кредитного договору № 490056594 від 01.02.2008 року. На час укладання договору (03.06.2008 року) ЗУ "Про третейські суди" не містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). ЗУ "Про внесення змін до ст. 6 ЗУ "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6ЗУ "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Так, в силу п. 14 ст.6ЗУ "Про третейські суди" та розділу II Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про внесення змін до статті 6 ЗУ "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам", яким передбачено, що після набрання чинності цим законом третейські суди припиняють розгляд справ у справах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитні спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься вмотивована ухвала, спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, зокрема і під час виконання цього договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 16 Закону "Про третейські суди", незважаючи на наявність третейського застереження в договорі" не може бути предметом третейського розгляду. Разом з тим, Правовідносини щодо захисту прав споживачів визначаються за п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист споживачів», ст. ст. 15,16 ЦКУ, ст. 3 ЦПК, відповідно до яких захист прав особи, у тому числі споживача здійснюється за відповідним зверненням до суду. Відповідно до ст.16 ЦК України , ч. 5 ст. 110 ЦПК України, ч.1 ст.122 ЦПК України, які діяли на момент виникнення правовідносин, ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», п.6 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 до справ про захист прав споживачів відносяться справи де споживач є позивачем, який просить захистити його права споживача. При цьому, якщо споживач незалежно від його «форми участі у справі» (відповідача або позивача) не звертався за захистом прав споживача до третейського суду, то відповідно не виникло і правовідносин щодо захисту прав споживачів та справа за його участю не є справою щодо захисту прав споживачів. Таким чином, обумовлений сторонами у третейській угоді (застереженні) Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» мав усі законні підстави для розгляду справи вказаної категорії, а саме про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490056594 від 01.02.2008 року, про що і було винесено відповідне рішення № 1897-9/387/13 від 19.11.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Частиною першою ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до статті 21 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду та (або) сумніви щодо її недійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та винуватості. Рішення третейського суду може бути оскаржено в порядку, передбаченому цим Кодексом. Частиною 1 ст. 5 ЗУ "Про третейські суди" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. За змістом частин 1, 4 ст. 12 ЗУ "Про третейські суди", третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті, або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Рішенням Конституційного Суду України від 10.01.2008 року в справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзацу сьомого, одинадцятого ст. ст. 2, 3, п. 9 ст. 4 та розділу VIII"Третейське самоврядування"ЗУ "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (ст. 17 ЦПК України. ст. І2 ГПК України, ст. 6 ЗУ "Про третейські суди"), оскільки гарантуючи право на судовий захист з боку держави. Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом способами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22 , ст. 64Конституції України ). Крім того, згідно з роз`ясненнями, викладеними з абз. 5 ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом. Таким чином, третейська угода (застереження) про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Отже, третейське застереження, яке міститься у п. 11 кредитного договору узгоджується з вимогами законодавства, чинного на час укладення вказаного договору. Позивачем не доведено наявність несправедливих умов третейського застереження, яке встановлює істотний дисбаланс прав на користь відповідача, оскільки дана третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду, в розумінні ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", не суперечить принципу добросовісності, є одним із способів реалізації права відповідача на захист своїх прав. На підставі викладеного, доводи позивача щодо обмеження його прав на судовий захист своїх інтересів, в результаті передбаченого в кредитному договорі третейського застереження, є безпідставним, а тому у задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» про визнання третейської угоди недійсною в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» слід відмовити.

Outcome: dismissed