Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

У березні 2019 року позивач акціонерне товариство "Кредобанк" (далі - АТ "Кредобанк") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги АТ "Кредобанк" обґрунтовувало тим, що 06 лютого 2017 року між ним та [PERSON] укладено кредитний договір №RF2-40122, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 52850,00 грн на строк з 06 лютого 2017 року до 04 лютого 2022 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 2,1% річних. Як стверджує позивач, відповідач не дотримується умов кредитного договору, своєчасно не сплачує кредит, проценти за користування ним та інші платежі за договором. З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 06 лютого 2017 року №RF2-40122 у сумі 61159,21 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 50804,81 грн, проценти за користування кредитом у сумі 906,02 грн, комісія за управління кредитом у сумі 4098,50 грн, пеня за прострочення позичальником строків виконання своїх зобов`язань за кредитним договором у сумі 5349,88 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 06 лютого 2017 року АТ "Кредобанк" та [PERSON] укладено кредитний договір №RF2-40122, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 52850,00 грн на строк з 06 лютого 2017 року до 04 лютого 2022 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 2,1% річних. Сплата кредиту та процентів за користування ним повинна була здійснюватись шляхом сплати ануїтетних платежів відповідно до графіку платежів, який є невід`ємним додатком до договору (а. с. 7-11). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. АТ "Кредобанк" належно виконало умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 52850,00 грн. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак [PERSON] систематично не виконував взяті на себе за кредитним договором від 06 лютого 2017 року №RF2-40122 зобов`язання щодо своєчасного та у повному обсязі погашення кредиту, процентів за його користування та комісії. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Ч. 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з п. 6.1 кредитного договору від 06 лютого 2017 року №RF2-40122 за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором позичальник сплачує кредитодавцю пеню у розмірі подвійної діючої по кредитному договору процентної ставки, вказаної у п. 2.4 договору, але не менше 2,00 грн за кожен день прострочення. Пеня за прострочення позичальником строків виконання своїх зобов`язань за кредитним договором складає 5349,88 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] прострочив сплату частини кредиту, процентів за користування ним, комісії за управління кредитом, що надає право кредитодавцю вимагати у позичальника дострокового повернення кредиту, процентів за користування ним та інших платежів. Позивач реалізував своє право на дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором від 06 лютого 2017 року №RF2-40122 шляхом звернення до суду з позовом до позичальника, що відповідає нормі ст. 1050 ЦК України. За положеннями з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ "Кредобанк" заборгованість за кредитним договором від 06 лютого 2017 року №RF2-40122 у сумі 61159,21 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 50804,81 грн, проценти за користування кредитом у сумі 906,02 грн, комісію за управління кредитом у сумі 4098,50 грн, пеню за прострочення позичальником строків виконання своїх зобов`язань за кредитним договором у сумі 5349,88 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1921,00 грн.

Outcome: approved