Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

У червні 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ "ОПТТОРГ-15" про стягнення компенсації за час затримки розрахунку, в якій позивач вказує, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.02.2018 року з ТОВ "ОПТТОРГ-15" стягнуто на її користь 28694,30 грн., з яких: 3964,30 грн. - компенсація за невиплачену заробітну плату , а 25000 грн. - компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати. Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 16.04.2018 року вищевказане рішення суду залишено без змін, проте відповідач відмовився в добровільному порядку виконати рішення суду, вона була вимушена звернутися до Державної виконавчої служби, кошти перераховані їй лише 09.06.2018 року, у зв'язку з чим вважає, що має право на компенсацію за час затримки виплати заробітної плати за 4 місяця, виходячи зі встановленого судом розміру середньомісячного заробітку в сумі 3964 грн. 30 коп. Просить стягнути з ТОВ "ОПТТОРГ-15" на користь [PERSON] 15857 грн. 20 коп. компенсації за затримку виплати заробітної плати, 10390 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, а всього 26247 грн. 20 коп. Ухвалою суду від 16.08.2018 року провадження по справі зупинено до розгляду Верховним Судом цивільної справи № 553/954/17 за позовом адвокатів Шеховцової Ольги Ігорівни, Репала Дениса Олександровича в інтересах [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптторг-15", третя особа - Управління Держпраці у Полтавській області, про встановлення факту перебування в трудових відносинах, зобов'язання внести записи до трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та упущеної вигоди. Ухвалою суду від 01.11.2018 року поновлено провадження по справі. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій вказує, що з позовною заявою не згоден, вважає вимоги позивача безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на те, що підставою для застосування норми ст. 117 КЗпП України є вина роботодавця та наявність строку здійснення розрахунку по заробітній платі, тоді як у позові позивачем не викладено жодних підстав, які б свідчили про наявність в діях ТОВ "Оптторг-15" вини, як не вказано і строк, в який мало бути здійснено розрахунок з нею, цей строк не визначений також і у рішенні Ленінського районного суду м. Полтави від 02.02.2018 року ТОВ "Оптторг-15" не погоджувалося з судовим рішенням та скористався своїм правом на його апеляційне, а в подальшому і касаційне оскарження. Після вичерпання всіх можливих способів захисту свого права в судових інстанціях товариство виконало свій обов'язок по виконанню рішення суду, при цьому, оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язку відповідача виконувати рішення суду в добровільному порядку, виплата коштів [PERSON] здійснена в порядку примусового виконання рішення через органи виконавчої служби. Просив в задоволенні позову відмовити, а також відмовити в задоволенні вимог про стягнення витрат позивача на правову допомогу, які не співмірні зі складністю спору та позовними вимогами, є явно завищеними, а їх розмір не доведений. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилась, про причини неявки не повідомила, доручила представництво своїх інтересів адвокату Лукяненку С.Л. Представник позивача адвокат Лукяненко С.Л. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, уточнив, що просить суд стягнути середній заробіток [PERSON] за період з 02.02.2018 року, тобто з часу ухвалення рішення суду, й по день фактичного розрахунку, 09.02.2018 року, коли позивач отримала кошти, сплачені ТОВ "Оптторг-15" в порядку примусового виконання судового рішення. Представник відповідач ТОВ "Оптторг-15" Сагайдак І.К. в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність позовних вимог, відсутність вини відповідача у невиплаті позивачці коштів, не доведеність обґрунтованості розміру понесених витрат, просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з безпідставністю з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптторг-15". Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.02.2018 року в справі за позовом адвокатів Шеховцової Ольги Ігорівни, Репала Дениса Олександровича в інтересах [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптторг-15", третя особа - Управління Держпраці у Полтавській області, про встановлення факту перебування в трудових відносинах, зобов'язання внести записи до трудової книжки, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати та упущеної вигоди, встановлено факт трудових відносин [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптторг-15" та роботи на посаді продавця у магазині "Делві" по вул. Небесної Сотні, 88, в м. Полтаві, в період з 23 січня 2017 року до 22 лютого 2017 року включно. Зобов'язано директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптторг-15" внести до трудової книжки [PERSON] запис про прийняття на роботу на посаду продавця з 23.01.2017 року та запис про звільнення з посади продавця за власним бажанням з 22.02.2017 року. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптторг-15" на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в сумі 3964 грн. 30 коп., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 25000 грн. 00 коп., а всього кошти в сумі 28964 грн. 30 коп. В день звільнення позивача відповідачем не було здійснено виплату [PERSON] всіх сум, що належать їй від підприємства, а також позивачеві не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, обов'язком роботодавця, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості з сум, належних при звільненні, роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.02.2018 року в справі № 553/954/17 (провадження № 2/553/84/2018), зокрема, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптторг-15" на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в сумі 3964 грн. 30 коп., компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в сумі 25000 грн. 00 коп., а всього кошти в сумі 28964 грн. 30 коп. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 02.02.2018 року залишене без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 16.04.2018 року та в подальшому постановою Верховного Суду від 08.10.2018 року. При вирішенні зазначених позовних вимог суд виходив з наступного. Як встановлено в ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В ч. 6 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. З урахуванням того, що судом визнано обґрунтованими і такими, що піддягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту перебування у трудових відносинах з ТОВ "Оптторг-15" на посаді продавця в магазині відповідача у січні-лютому 2017 року, суд при вирішенні позовних вимог про стягнення невиплаченої заробітної плати вважає за доцільне виходити з розміру середньомісячної заробітної плати по Полтавській області, яка згідно даних Міністерства статистики становила у січні 2017 року - 5466 грн., у лютому 2017 року - 5829 грн. З урахуванням утримання обов'язкових платежів, податків та зборів працівник мав отримувати у січні 2017 року - 4400 грн. 13 коп., у лютому 2017 року - 4692 грн. 35 коп. Таким чином, оскільки суд визнав доведеним, що у січні 2017 року [PERSON] відпрацювала 9 днів, їй мала бути виплачена заробітна плата в розмірі 1277 грн. 46 коп., за 22 відпрацьованих дня у лютому - заробітна плата в загальному розмірі 2686 грн. 84 коп., а всього кошти в сумі 3964 грн. 30 коп. За змістом положень ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Виходячи з положень вказаної норми, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 23.02.2017 року. За змістом положень п.п. 2, 8 постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" № 100 від 08.02.1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З огляду на вищенаведені норми, суд дійшов висновку, що розмір середнього заробітку за період з 23.02.2017 року станом на час розгляду справи судом 02.02.2018 року становить 51767 грн. 22 коп. З урахуванням конкретних обставин справ, розміру заборгованої заробітної плати та підстав її невиплати, часткового задоволення позовних вимог і того факту, що розгляд справи затягувався, зокрема, внаслідок дій позивача та її представників, в тому числі у зв'язку з неявкою в судові засідання та численними уточненнями обсягу та підстав позовних вимог, що призводило до відкладення судових засідань по справі, суд вважає за доцільне застосувати принцип співмірності та стягнути з ТОВ "Оптторг-15" на користь [PERSON] компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 25000 грн. 00 коп. Таким чином, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.02.2018 року вирішені вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 23.02.2017 року станом на час розгляду справи судом 02.02.2018 року. Той факт, що відповідач без поважних причин з власної вини не розрахувався з [PERSON] в строки, визначені в ст. 116 КЗпП України, доведено під час розгляду справи № 553/954/17 (провадження № 2/553/84/2018), встановлення цього факту стало підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Фактичний розрахунок з [PERSON] проведено ТОВ "Оптторг-15" 08.06.2018 року, що підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] у ПАТ "Райффайзен Банк Аваль". Вказані обставини не оспорював також і відповідач. При цьому, не викликає сумніву, що розрахунок проведений відповідачем на виконання рішення суду в порядку його примусового виконання органами державної виконавчої служби, в межах суми коштів, яка була стягнута судом станом на час розгляду справи, тобто станом на 02.02.2018 року. Таким чином, суд вважає обґрунтованим звернення [PERSON] з позовом про стягнення тієї частини середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, яка не була і не могла бути предметом розгляду в справі № 553/954/17 (провадження № 2/553/84/2018), а саме: за період після ухвалення рішення судом першої інстанції та до здійснення фактичного розрахунку з нею. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача ТОВ "Оптторг-15" на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 03.02.2018 року по 07.06.2018 року включно є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. З урахуванням визначеного рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 02.02.2018 року заробітку [PERSON] за січень та лютий 2017 року, вбачається, що розмір середньоденного заробітку становить 127 грн. 88 коп. Відповідно, за період з 03.02.2018 року по 07.06.2018 року включно, тобто за 125 днів, з відповідача на її користь підлягає стягненню сума у розмірі 15985 грн. 88 коп. Очевидно, що при формулюванні змісту позовних вимог позивачем у позовній заяві допущено арифметичну помилку при визначенні розміру коштів, яку вона просить стягнути з відповідача, однак вирішуючи позовні вимоги в межах предмету позову, яким є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період після ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 02.02.2018 року по день фактичного розрахунку з позивачем, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача саме вищезазначеної суми, розрахованої судом з урахуванням встановлених обставин та досліджених під час судового розгляду справи доказів. А тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Враховуючи те, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про удовий збір", він відповідно до норми ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ТОВ "Оптторг-15" на користь держави. У позовній заяві позивач ставить питання про стягнення на її користь з відповідача понесених витрат на правову допомогу в сумі 10390 грн. З матеріалів цивільної справи вбачається, що представництво інтересів позивача [PERSON] під час судового розгляду справи судом першої інстанції здійснював адвокат Лук'яненко С.Л., яким на підтвердження повноважень представника надано суду ордер на надання правової допомоги ПТ № 015760 від 20.06.2018 року, виписаний на підставі договору б/н від 11.05.2018 року, витяг з договору про надання юридичних (адвокатських) послуг б/н від 18.06.2018 року, укладеного з [PERSON], який підписаний сторонами - замовником [PERSON] та адвокатом Лук'яненком С.Л., а також копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 971 від 2012 року. Як встановлено в ч. 4 ст. 58 ЦК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Таким чином, повноваження адвоката Лук'яненка С.Л. як представника позивача підтверджені в порядку, встановленому чинним цивільним процесуальним законодавством. Наявні у справі документи безперечно свідчать про те, що Лук'янено С.Л. брав участь у розгляді справи як адвокат на підставі Договору про надання юридичних (адвокатських) послуг б/н від 18.06.2018 року, укладеного з позивачем [PERSON] Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництвоа та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом розділу 1 Договору про надання юридичних (адвокатських) послуг б/н від 18.06.2018 року, укладеного [PERSON] з адвокатом Лук'яненом С.Л., Замовник зобов'язується сплатити гонорар у розмірі згідно з наступним розрахунком: 740 грн. 00 коп. - вивчення матеріалів справи та супроводжуючої нормативно-правової бази; підготовка матеріалів та складання позовної заяви - 2650 грн.; участь в судових засіданнях незалежно від їх кількості - 7000 грн., а всього 10390 грн. На підтвердження факту понесення позивачем витрат в обумовленій договором сумі до позову приєднано ксерокопію квитанції № 18 від 18.06.2018 року, відповідно до змісту якої адвокатом Лук'яненком С.Л. прийнято від [PERSON] за надання правової допомоги 10390 грн. 00 коп., а також акт прийому-передачі виконаних робіт від 20.06.2018 року, підписаний сторонами Договору про надання юридичних (адвокатських) послуг б/н від 18.06.2018 року. У відзиві на позовну заяву представник відповідача ТОВ "Оптторг-15" вказував на недоведеність співмірності гонорару адвоката складності справи та часу, який він мав витратити на підготовку позовної заяви і вивчення матеріалів. За змістом ч.ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При вирішенні питання про стягнення з відповідача понесених позивачем [PERSON] витрат на правову допомогу суд враховує відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, й недоведеність співмірності таких витрат зі складністю справи, яка відповідно до положень цивільного процесуального законодавства віднесена до категорії малозначних, у зв'язку з чим вирішувалась судом у порядку спрощеного позовного провадження, як і співмірності з ціною позову, яка на незначну суму перевищує розмір витрат на правову допомогу, той факт, що позовні вимоги базуються на обставинах, встановлених судовим рішенням у справі між тими ж сторонами з тих самих підстав, яке набрало чинності, та стосувались виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, тобто того самого предмету спору, який вирішувався у справі № 553/954/17 (провадження № 2/553/84/2018), лише за інший період часу, а позовна заява та приєднані до неї документи не містять детального розрахунку суми середнього заробітної плати за час затримки розрахунку, яка є предметом позовних вимог, що, в свою чергу, викликає обґрунтовані сумніви в необхідності витрачання значного часу на вивчення матеріалів та складання позову. Відтак суд вважає неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, а відтак, необґрунтованими вимоги про стягнення 2650 грн. витрат на підготовку матеріалів та складання позовної заяви. Недоведеними суд також вважає і витрати на участь адвоката в судовому засіданні в розмірі 7000 грн., позаяк детального розрахунку цієї суми з зазначенням методології його здійснення суду не надано, у зв'язку з чим перевірити обґрунтованість таких витрат суд не мав можливості. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до 2400 грн. 00 коп., що, на переконання суду, буде співмірним ступеню складності справи та наданих адвокатом послуг і пропорційним до ціни позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved