Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на квартиру покликаючись на те, що 13.04.1998 року, на підставі біржової угоди за №98-20 (договір купівлі-продажу квартири) укладеної між членом біржі [PERSON] та членом біржі [PERSON] укладено договір згідно якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Згідно умов договору квартира складається з однієї житлової кімнати, житловою площею -16.1 кв.м., загальною -31.2 кв.м. та коридору, санвузла, кухні та балкону. Квартира належить продавцю на підставі Свідоцтва про право на квартиру, виданого 14.08.1996 р. Приватизаційним органом Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» за реєстровим номером 125, згідно рішення від 14.08.1996 р. 13.04.1998 року, Червоноградським бюро технічної інвентаризації на ім»я [PERSON] видано реєстраційне посвідчення про право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. На даний час позивачка бажає продати дану кватиру, але у зв'язку із тим, що 10.08.2013 р. за місцем її фактичного проживання (с.Волсвин, Сокальського р-ну Львівської області) виникла пожежа, реєстраційне посвідчення на квартиру та оригінал біржнової угоди було втрачено, і тому вона немає правовстановлюючого документа, що підтверджує її право власності на дану квартиру та не може продати її. Тому, просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Позивачка у судовому засіданні була відсутня. ЇЇ представник -[PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримала, в повному обсязі. Просила позов задовольнити. Представник відповідача Державної реєстраційної служби Червоноградського МУЮ Львівської області Вашків Ю.Я. у судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. Представник відповідача Виконавчого комітету Червоноградської міської ради до суду не з'явився подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зібрані матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення із слідуючих підстав: Судом встановлено, що 13.04.1998 року, згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», на Західноукраїнській біржі нерухомості була зареєстрована біржова угода № 98-20 - договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] загальною площею 31,2 кв.м, укладена між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до пункту 3 біржової угоди № 98/20 від 13.04.1998 р. об»єкт нерухомості належав продавцю на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право на квартиру, виданого 14.08.1996 р. Приватизаційним органом Червоноградського управління житлово-комунального господарства в/о «Укрзахідвугілля» за реєстровим номером 125, згідно рішення від 14.08.1996 р.. На підставі даної біржової угоди 13.04.1998 року ДКП Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації [PERSON], було видано реєстраційне посвідчення за реєстровим № 938. Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен був нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Позивачкою не було проведено нотаріального посвідчення цього правочину, у зв'язку з тим, що представник товарної біржі не роз»яснив позивачу порядок укладання таких договорів. Позивачем [PERSON] крім особистого підписання договору купівлі-продажу квартири, фактично було виконано всі істотні умови договору, а саме: позивачка передала грошові кошти в сумі 7803 грн. в рахунок оплати обумовленої вартості квартири, а [PERSON] засвідчив , що квартира до укладення договору не продана, не подарована, не заставлена, в спорі і під забороною не перебуває. Даний правочин сторони не оспорювали і не ставили під сумнів дійсності його змісту чи окремих його положень. Згідно ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 650 ЦК України встановлено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах, тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Частиною 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що до договору купівлі - продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі - продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі - продажу або не випливає з їхньої суті. Закон України «Про товарну біржу» встановлює певні особливості укладення договорів на біржах. Так, зокрема, відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»біржовий контракт не підлягає нотаріальному посвідченню та вважається укладеним з моменту реєстрації його на біржі. Відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України від 02.09.1993 року № 3425-ХП «Про нотаріат» угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. А відповідно до ч.2 п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року № 18/5, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 07.07.1994 року № 152/361, договір купівлі - продажу, що зареєстрований на біржі, якраз і є тим документом, що підтверджує право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", не є ознакою незаконності договору, чи визнання його недійсним. Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що за позивачкою [PERSON] слід визнати право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею - 31,2 кв.м..

Outcome: approved