Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, визнати [PERSON] , 1990 року народження таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Аргументує свої вимоги тим, що [PERSON] є наймачем квартири з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] , але з 2017 року не проживає за адресою реєстрації. Добровільно знятися з реєстрації не бажає, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 24.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 10 год. 00 хв. 15 липня 2019 року. ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання позивач не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, у разі неявки відповідача проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно з довідки №1770 від 21.05.2019 року [PERSON] є наймачем та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім`ї входить [PERSON] , 1968 р.н, [PERSON] , 1971 р.н., [PERSON] , 1990 року народження, [PERSON] , 1995 року народження(а.с.6). Відповідно до довідки №87 від 23.05.2019 виданої комітетом самоорганізації населення №6 мікрорайону військових містечок №12 та №17 Прилуцької міської ради Чернігівської області, [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстрований її онук [PERSON] , 1990 року народження, який згідно свідчень свідків (Акт №83 від 21.05.2019), фактично не проживає з 2017 року(а.с.7). Згідно з акту №83 від 21 травня 2018 року складеного комітетом самоорганізації населення мікрорайону військових містечок №12 та №17 , щодо обстеження про непроживання (проживання) та реєстрацію осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 1990 року не проживає за місцем реєстрації з 2017 року(а.с.8) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Згідно з ст.163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і у межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що позивач є наймачем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі є онуком позивача і його вселення до квартири мало місце як члена сім`ї наймача житлового приміщення. Відповідач на даний час фактично проживає за іншою адресою, а відтак позбавлення його права користування спірною квартирою не буде для нього обтяжливим. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірній квартирі. Згідно наданих в розпорядження суду доказів [PERSON] не проживає у вказаній квартирі більше року. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Разом з тим відповідачем, всупереч процесуального обов`язку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо його фактичного проживання в спірній квартирі, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даній квартирі в розпорядження суду не надано. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача у вказаній квартирі, об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved