Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

Позивач [PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з Державного підприємства телевізійних фільмів «Укртелефільм» нараховану, але невиплачену заробітну плату з відпускними в сумі 36817,93 грн, зобов'язати Державне підприємство телевізійних фільмів «Укртелефільм» нарахувати та виплатити мені індексацію на нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року, а також компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати станом на момент звернення до суду. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що з 01.02.1991 вона працює на посаді прибиральниці в Державному підприємстві телевізійних фільмів «Укртелефільм». З січня по березень 2018 року відповідачем не сплачено позивачу заробітну плату та відпускні, що становить 36817,93 грн. Головою комісії з перетворення [PERSON] позивачу було відмовлено у підписанні виданих бухгалтерією довідок про заборгованість по заробітній платі за січень та лютий 2018 р, оскільки він, будучи ліквідатором, не має повноважень на їх підписання. 21 та 26 лютого 2018 року позивач разом з іншими працівниками звернулась до Головного управління Держпраці у Київській області та Департаменту соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради про порушення [PERSON] законодавства про працю щодо невиплати заробітної плати працівникам ДП «Укртелефільм», внаслідок чого першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Київській області [PERSON] з 05.04.2018 по 23.04.2018 були проведені інспекційні відвідування на предмет отримання документів, що свідчать про невиплату заробітної плати працівникам. 15.06.2018 Дніпровським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, який за заявою відповідача був скасований, та роз'яснено позивачу її право на звернення до суду в позовному провадженні. 13 листопада 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства телевізійних фільмів «Укртелефільм», про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог (а.с. 23-25). Відповідач у встановлений судом строк подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовну заяву необґрунтованою, просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, зазначає, що з 26.12.2018 відповідач перебуває в стані реорганізації шляхом перетворення, головою комісії з перетворення з 21.12.2017 є [PERSON] Надані позивачу довідки з заборгованості датовані 12.03.2018, а наказ про надання відпустки - 27.02.2018, та підписані першим заступником генерального директора [PERSON], який не мав повноважень діяти від імені відповідача та видавати довідки про заробітну плату. Крім того, видані позивачу довідки не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки їх форма не відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 (в редакції постанови від 26.06.2015 № 439). Позивач не звертався у встановленому законом порядку до Голови комісії з перетворення для отримання відповідних довідок про заробітну плату. Ухвалою про скасування судового наказу № 755/8781/18 було скасовано цей судовий наказ, оскільки як доказ наявності заборгованості позивач використав підробний документ - довідку №103/01 від 29.05.2018, видану від імені відповідача та підписану особами, які на момент видачі цієї довідки припинили трудові відносини з відповідачем. Довідка про заборгованість, додана до позовної заяви, датована раніше, ніж довідка, щобула додана до заяви про видачу судового наказу. З метою зупинення злочинної діяльності 25.07.2018 відповідачем було подано до поліції заяву про злочин, передбачений ст. 358 КК України. За результатами огляду кабінету начальника відділу кадрової та адміністративної роботи було виявлено відсутність первинних документів. Крім того, наказ про надання відпустки був підписаний [PERSON], який не мав на це жодних повноважень, а в наказі про надання відпустки № 24 від27.02.2018 передбачена кількість днів відпустки для позивача, що перевищує встановлені ст. 10 Закону України «Про відпустки» обмеження щодо її тривалості, заяви про звільнення позивач на дату видачі наказу не писав, початок відпустки починається з 01.03.2018, однак в довідці про заробітну плату, додану до позовної заяви, зазначено періоди заборгованості за період з 01.01.2018 по 31.03.2018. У своїй відповіді на відзив від 03.12.2018 позивач зазначає, що відповідачем не доведено факту отримання нею заробітної плати за січень-березень 2018 року, не надав розрахунку суми боргу. Заборгованість за зазначений період крім іншого підтверджується звітом про суми нарахованої плати за лютий 2018 рокута таблицею 6 «Відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам за лютий 2018 р.», що особисто підписані головою комісії з перетворення [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] 19.03.2018. Право підпису першого заступника генерального директора [PERSON] підтверджується статутом підприємства, посадовою інструкцією та довіреністю. Табелі обліку використання робочого часу за січень-березень 2018 року складені та підписані уповноваженими посадовими особами структурних підрозділів, які відповідальні за ведення обліку використання робочого часу, які на час підписання документів були штатними працівниками. У своєму відзиві відповідач не ставить під сумнів достовірність складених та підписаних посадовими особами табелів обліку використання робочого часу за січень-березень 2018 року, на підставі яких бухгалтерією нараховано позивачу зарплату на січень-березень 2018 року. Згідно штатного розкладу на 01.02.2018 позивач продовжувала бути штатним працівником на займаній нею посаді прибиральниці. Накази про надання їй відпустки були оформлені на підставі первинних документів та її особистої заяви, і відповідачем не заперечено право підпису кадрових документів начальником відділу кадрової роботи [PERSON] Затвердження відповідачем 20.03.2018 нової редакцій статуту та звернення до правоохоронних органів не звільняє його від обов'язку виплатити позивачу нараховану зарплату з 01.01.2018 по 31.03.2018. Таким чином, відповідачем не надано доказів або обґрунтованих фактів, які б свідчили про відсутність заборгованості перед позивачем з виплати заробітної плати за вказаний період. 06.12.2018 представником відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначає, що ДП «Укртелефільм» перебуває в стані реорганізації шляхом перетворення, про що 26.12.2017 по ЄДРПОУ внесено відповідні відомості. Головою комісії з перетворення на підставі наказу Державного комітету телебачення і радіомовлення України від 21.12.2017 №519 зі змінами від 06.04.2018 №211 з 21.12.2017 було призначено [PERSON], тому саме з цієї дати останнього наділено правами керівника ДП «Укртелефільм». За результатами перевірки комісії щодо перевірки правомірності нарахування зарплат з 2015 про 2018 рік [PERSON] повідомив, що з 21.12.2017 по 18.06.2018 він нікого не уповноважував діяти від імені ДП «Укртелефільм», підписував документи особисто, печатку зберігав у сейфі та проставляв її особисто, у зазначений період у відрядженні та відпустці не перебував. [PERSON] не мав права підпису документів зокрема що стосуються фінансово-господарської діяльності відповідача, а видана 28.11.2016 довіреність уповноважувала його представляти інтереси підприємства та підписувати документи в межах представництва. Крім того, всі довіреності, видані до 31.12.217 були скасовані наказом [PERSON] від 28.12.2017 № 07. Відповідач не уповноважував осіб, якими були складені та підписані табелі обліку за січень-березень 2018року. У відповідача наявний табель лише за березень 2018 року, а за січень-лютий 2018 року - відсутні. Крім того, у відповідача відсутні оригінали звітності «Звіт про суми нарахованої зарплати за лютий 2018 року» та «Відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам за лютий 2018 року», що позбавляє можливості упевнити у їх дійсності. Факт відсутності первинних бухгалтерських документів та кадрових документів підтверджується актом про відмову надати письмове пояснення головним бухгалтером факту відсутності необхідних документів для проведення інвентаризації та поточної бухгалтерської звітності від 01.03.2018, копією акту про відсутність первинної документації в бухгалтерії від 27.03.2018, копією акту про відмову надати письмове пояснення причин відсутності первинних документів у відділі кадрової та адміністративної роботи від 16.03.2018, копією заяви про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 367 КК України. За результатами огляду кабінету начальника відділу кадрів та адміністративної роботи, що оформлювала наказ про надання відпустки, встановлено факт відсутності первинних документів, що підтверджується відповідним актом від 16.03.2018, що є підставою для неможливості винесення наказу про надання позивачу відпустки на 196 календарних днів. Крім того, відповідно до Закону України «Про відпустки» загальна тривалість щорічних основної та додаткової відпусток не може перевищувати 59 календарних днів. Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а ухвалою суду від 03.12.2018 представнику відповідача було відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи призначено на 17.12.2018. Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у заявах по суті та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, із врахуванням заперечень відповідача, прийшов таких висновків. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2003 № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 № 1427. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із статтями 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги. (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності (частина 3 статті 13 ЦПК України). А тому, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих позивачем доказів, суд виходить з такого. Конституцією України задекларовано, що всі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом (стаття 21). У статті 23 Загальної Декларації з прав людини визначено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім'ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Згідно довідки № 41/03, виданої 12.03.2018 [PERSON] за підписом першого заступника генерального директора [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] студії «Укртелефільм», [PERSON] працює на Українській студії телевізійних фільмів Укртелефільм на посаді прибиральниці, заборгованість по заробітній платі підприємства перед [PERSON] за період з 01.01.2018 по 31.03.2018 згідно табелів робочого часу станом на 01.04.2018 становить: готівка - 36817,93 грн; разом з податком - 45 736,56 грн (а.с.5). Згідно довідки № 40/02, виданої 12.03.2018 [PERSON] за підписом першого заступника генерального директора [PERSON] та начальника відділу кадрової та адміністративної роботи [PERSON] студії «Укртелефільм», [PERSON] працює на Українській студії телевізійних фільмів Укртелефільм з 01.02.1991 (наказ № 19к від 01.02.1991) до цього часу на посаді прибиральниці відділу господарсько-технічного забезпечення з посадовим окладом 3723,00 грн (а.с.6). Наказом № 24 про надання відпустки, виданого 27.02.2018 за підписом керівника підприємства [PERSON], керівника структурного підрозділу [PERSON] студії «Укртелефільм», [PERSON] надано щорічну основну відпустку з 01.03.2018 по 19.09.2018 за період роботи з 01.02.2011 по 01.02.2018 (а.с.7). За табелями обліку використання робочого часу за січень 2018 [PERSON] відпрацьовано 21 робочий день, за лютий 2018 -20 робочих днів, в березні 2018 [PERSON] перебувала у відпустці (а.с.12-14). Згідно відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам, підписаної керівником [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] 19.03.2018, [PERSON] було нараховано заробітну плату за лютий 2018 р. у розмірі 3723,00 грн (а.с.93-95). За наданою відповідачем довідкою про заробітну плату [PERSON] її посадовий оклад станом на 01.01.2018 становитьь 3200,00 грн., на 01.02.2018 - 3723,00 грн, загальна сума зарплати за період з 01.01.2018 по 29.02.2018 становить 6923,00 грн. разом з податками та зборами (а.с.138). За умовами колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом студії Укртелефільм на 2016-2017 року, прийнятого на загальних зборах колективу студії Укртелефільм 12.07.2016 (протокол №2) адміністрація гарантує проводити виплату заробітної плати працівникам згідно з вимогами трудового законодавства України 20 числа поточного місяця (аванс) і 05 числв наступного місяця (розрахунок за місяць, що минув; проводити індексацію заробітної плати працівників у порядку, визначеному чинним законодавством; компенсацію працівникам втрати частки заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадити відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому законодавством 9ст. 34 Закону України «Про оплату праці»); здійснювати виплату заробітної плати працівникам студії в першочерговому порядку; надавати працівникам студії щорічну відпустку відповідно до Закону України «Про відпустки» (а.с. 8-10). За змістом постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, складеної 03.05.2018 Головним управлінням держпраці у Київській області, на ДП «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» було накладено штраф у розмірі 11169,00 грн за ненадання на вимогу працівників інспекції документів, які свідчать про невиплату заробітної плати працівникам (заборгованості по її виплаті), що є порушенням вимог ч. 1 ст.259 КЗпП України (а.с.15-17). Згідно штатних розкладів Укртелефільм на 01.06.2017 та на 01.02.2018 [PERSON] займав посаду першого заступника генерального директора, [PERSON] - начальника відділу, [PERSON] - інженера, [PERSON] - прибиральниці(а.с.18-21). За наказом Державного комітету телебачення і радіомовлення від 21.12.2017 ДП «УСТФ «Укртелефільм» припинено та створено комісію з перетворення підприємства (а.с.56-57). Головою комісії з перетворення підприємства 21.12.2017 призначено члена наглядової ради ПАТ «НСТУ» [PERSON], а з 16.07.2018 його призначено на посаду генерального директора ДП УСТФ «Укртелефільм» (а.с.58-59,63). Згідно наданого відповідачем статуту підприємства, затвердженого наказом Державного комітету телебачення і радіомовлення України №165 від 20.03.2018, зокрема розділом 6 визначенно, що управління підприємством здійснюється його генеральним директором, який підзвітний органу управління майном; генеральний директор самостійно вирішує питання діяльності підприємства, за винятком тих, що віднесені до компетенції органу управління майном; генеральний директор та головний бухгалтер несуть персональну відповідальність за додержання порядку ведення і достовірність обліку та статистичної звітності (а.с.64-69). З вищевикладеного вбачається, що [PERSON] мав право на здійснення керівництва підприємством лише з 16.07.2018, тобто з дня призначення його на посаду генерального директора підприємства. Наказом від 27.03.2018 начальника відділу кадрів та адміністративної роботи [PERSON] було звільнено із займаної посади (а.с.40). Наказом від 20.04.2018 першого заступника генерального директора [PERSON] було звільнено із займаної посади (а.с.39). Даний факт свідчить, що надані позивачем довідки №40/02 та №41/03 від 12.03.2018 та наказ про надання відпустки від 27.02.2018 є належними та допустимими доказами, оскільки підписані першим заступником генерального директора [PERSON], який діяв у відповідності до прав та обов'язків, покладених на нього посадовою інструкцією,та начальником відділу кадрів та адміністративної роботи [PERSON] в період перебування їх на вказаних посадах, що спростовує твердження відповідача щодо відсутності у [PERSON] повноважень на підписання цих документів. 16.03.2018 відповідачем складено акти про відмову надати письмові пояснення начальником відділу кадрів [PERSON] причин відсутності первинних документів у відділі кадрової та адміністративної роботи та головним бухгалтером [PERSON] факту відсутності необхідних документів для проведення інвентаризації та поточної бухгалтерської звітності (а.с.114,116). За результатами розгляду звернення відповідача 05.02.2018 Державною аудиторською службою України визначено, що за відсутності бухгалтерських та господарських документіворгани державного фінансового контролю не можуть провести контрольний захід (а.с.129-130). Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпПУ заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. За положеннями статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Згідно із частиною 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5 статті 97 КЗпП передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до статті 24 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. За змістом ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Іноземці та особи без громадянства, які працюють в Україні, мають право на відпустки нарівні з громадянами України. Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. Тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях (ч.1 ст. 5 Закону України «Про відпустки»). Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про відпустки» загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів. Згідно виданого наказу про надання відпустки від 27.02.2018 [PERSON] надано щорічну основну відпустку за період роботи з 01.02.2011 по 01.02.2018, тобто за сім років роботи. Таким чином відпустка строком на 196 календарних днів за останні сім років роботи надана позивачу у відповідності до норм Закону України «Про відпустки». Відповідачем підтверджено факт заборгованості по заробітній платі позивачу за січень-лютий 2018 року, крім того, наказ про надання позивачу відпустки від 27.02.2018 відповідачем не оспорювався, на час звернення позивача з цим позовом до суду не скасований, тому приймається судом до уваги та визнається судом належним та допустимим доказом. Позивач зазначає, що відповідач на сплачував заборгованість з заробітної плати, порушуючи вимоги законодавства України про працю, тому просить зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію на нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.01.2018 про 31.03.2018 та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Доказів на спростування даної обставини, відповідачем не надано. Згідно із частиною шостою статті 95 КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 33 Закону України "Про оплату праці" у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України "Про оплату праці"). Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Згідно із частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За змістом ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Крім цього, згідно із положеннями Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону). Судом встановлено, що за період з 01.01.2018 по 31.03 2018 позивачу не було виплачено нарахованої заробітної плати та відпускних, а отже, відповідач зобов'язаний нарахувати та виплатити позивачу індексацію на нараховану зарплату та компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Чинним законодавством визначено процесуальні обов'язки сторін, які останні повинні сумлінно дотримуватися. Порядок подання доказів визначено у статті 83 ЦПК України, відповідно до частини третьої цієї статті відповідач повинен подати суду докази разом із відзивом. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ст. 83 ЦПК України). Відповідачем не спростовано доказів та обставин, зазначених позивачем. На підставі викладеного вище суд прийшов висновку про задоволення позову [PERSON] до Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм», про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, та стягнути з Державного підприємства «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» нараховану, але невиплачену заробітну плату з відпускними з урахуванням податків в сумі 45736,56 грн, зобов'язати Державне підприємство «Українська студія телевізійних фільмів «Укртелефільм» нарахувати та виплатити позивачу індексацію на нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01 січня 2018 року по 31 березня 2018 року, а також компенсацію за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати станом на 07.11.2018. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі наявних у справі матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Оскільки згідно із пп.1 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» пільги щодо сплати судового збору мають позивачі у справах про стягнення заробітної плати, а осіб, які понесли судові витрати у цій справі не встановлено, то судом не вирішується питання про судові витрати. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved