Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України заступник керівника Менської місцевої прокуратури Хамайко С.В. звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» до [PERSON] про стягнення коштів, що витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Також просив вирішити питання судових витрат. З позовної заяви виходить, що 25.07.2017 року, близько 20 год. 00 хв., [PERSON] завдав [PERSON] умисні тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. За даним фактом 01.08.2017 року було розпочато кримінальне провадження № 12017270110000299 про вчинене кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] з 01.08.2017 року по 19.08.2017 року ( 18 ліжко-днів ) перебував на лікуванні в стамотологічному відділенні КЛПЗ "Чернігівська обласна лікарня". Згідно довідки № 05-02/437 від 08.09.2017 року, вартість одного ліжко-дня на момент лікування склала 391,14 грн. Сукупна вартість лікування [PERSON] у КЛПЗ "Чернігівська обласна лікарня" склала 7040,52 грн. Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні відносно [PERSON] було направлено до суду. Ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 01.11.2017 року кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито у зв'язку із відмовою потерпілого від обвинувачення. Витрати, понесені КЛПЗ "Чернігівська обласна лікарня" на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, залишилися не відшкодованими, в добровільному порядку відповідачем лікувальному закладу не сплачені, а тому, згідно ст. 1206 Цивільного кодексу України підлягають відшкодуванню в примусовому порядку. Ухвалою судді від 27.03.2018 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судовому засіданні представник Городнянського відділу Менської місцевої прокуратури Чернігівської області позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Підтвердила обставини, які викладено в позовній заяві. Особа, в інтересах якої пред'явлено позов - Комунальний лікувально-профілактичний заклад «Чернігівська обласна лікарня» про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, її представник в судове засідання не з'явився. Головний лікар КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» надав до суду письмову заяву від 10.05.2018 року з проханням розглянути справу без участі їх представника, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі ( а.с. 36 ). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи останній повідомлявся належним чином, 19.04.2018 року надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення. ( а.с. 28 ). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, заслухавши в судовому засіданні пояснення прокурора, дослідивши в судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані докази, дійшов висновку про обґрунтованість вимог, виходячи з наступного. Згідно приписів статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як встановлено з ухвали Городнянського районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2017 року кримінальне провадження відносно [PERSON] по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрито у зв'язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. ( а.с. 14). Згідно пункту 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць ( в якому проводилось лікування ) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. З довідки № 05-02/437 від 08 вересня 2017 року Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» встановлено, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КЛПЗ "Чернігівська обласна лікарня" з 01.08.2017 року по 19.08.2017 року. Проведено в стоматологічному відділенні 18 ліжко-днів. Витрати на утримання одного хворого в стаціонарі становлять 391,14 грн за 1 ліжко-день. Загальна сума витрат становить 7040,52 грн. (а.с.6). Відповідно до вимог ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 р. витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у поновому обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної ососби, якій належить останній. З матеріалів справи вбачається, що засновником КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня» є Чернігівська обласна рада. Враховуючи наведене, визнання відповідачем позову не суперечить закону ата не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON], слід стягнути з відповідача на користь Чернігівського обласного бюджету. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволений, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved