Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу, до закінчення сином навчання, а саме до 30 червня 2017 року. Позивач в судове засідання не зявився, до початку судового засідання надав на адресу суду заяву, в якій підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить слухати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-ФП № 093450. Відповідно до довідки № 120 від 13 вересня 2016 року Миколаївського юридичного коледжу Національного університету "Одеська юридична академія", [PERSON] є студентом 3 курсу денної форми навчання Миколаївського юридичного коледжу Національного університету "Одеська юридична академія" за спеціальністю 5.03040101 "Правознавство" на контрактній основі. Термін навчання з 01.09.2014 року по 30.06.2017 року (а.с. 3). Контрактна основа навчання підтверджується індивідуальним договором № МІОКд51-14-0024 про підготовку фахівця молодшого спеціаліста від 15.08.2014 року (а.с. 4). Позивачка не в змозі сама забезпечити навчання сина, оскільки хворіє та ніде не працює (а.с. 8-9). Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2 ст. 199 СК України). Отже, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (пункт 20 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Доказів того, що відповідач не має можливості надавати таку допомогу у суду не має. У відповідності до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Згідно п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі.

Outcome: approved