Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру " в особі Житомирської регіональної філії Центр державного земельного кадастру в якому просить суду стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 15 707,34 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. Позов обґрунтовує тим, що позивач працювала у Житомирській регіональній філії ДП "Центр ДЗК", на посаді техніка-землевпорядника. 31.03.2016 р. була звільнена з займаної посади за п.5 ст 36 КЗпП України на підставі наказу №60-к від 31.03.2016 року, однак з нею не було проведено повного розрахунку, а саме не виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 7253,58 грн., у зв'язку з чим позивач зверталася до суду із позовною заявою. Рішенням суду від 12.05.2017 позов було задоволено частково та стягнуто з відповідача 4881,53 грн заборгованості по заробітній платі, компенсацію за час затримки за 259 робочих днів з моменту звільнення, та 500 грн моральної шкоди. Однак рішення суду було виконано лише 26.01.2018 р, а тому позивач звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Ухвалою суду від 08.02.2018 р по справі було відкрите загальне позовне провадження та призначено до підготовчого засідання. 04.04.2018 року представником відповідача на адресу суду було надіслано відзив на позовну заяву. 12.04.2018 року позивачем до суду було подано відповідь на відзив. 14.05.2018 року представник відповідача подав до суду заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 14.05.2018 року по справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав зазначених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, у відповідності до вимог ЦПК України належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, про що свідчить підпис представника відповідача в розписці про наступний розгляд справи (а.с.51). Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, сторони скористались своїм правом на подачу відзиву, відповіді на відзив та заперечення, суд вважає за можливе проводити розгляд на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, заслухавши думку представника позивача, судом встановлене наступне. [PERSON] працювала у Житомирській регіональній філії ДП "Центр ДЗК" на посаді техніка-землевпорядника. 31.03.2016 р. була звільнена з займаної посади за п.5 ст 36 КЗпП України на підставі наказу №60-к від 31.03.2016 року. Відповідно до рішення Корольовського районного суду від 12.05.2017 року та рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 06.08.2017 року позов [PERSON] до ДП «Центр ДЗК» задоволено частково та стягнуто з відповідача 4881,53 грн заборгованості по заробітній платі, компенсацію за час затримки за 259 робочих днів з моменту звільнення, та 500 грн моральної шкоди (а.с.8-9, 10-12). Згідно виписки з карткового рахунку ПАТ КБ «Приватбанк» від 26.01.2018 року на рахунок [PERSON] 26.01.2018 року було зараховано 4881,53 грн в рахунок стягнення зарплати з Центру Державного земельного кадастру (а.с.14). Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті ст.97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективним договором. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розмір середньої заробітної плати розраховується у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 p. №100. Заперечення відповідача, що до фактичного звільнення [PERSON] 31.03.2016 року спростовуються поданими ним же, копіями наказів 60-к від 31.03.2016р. та №73 від 31.03.2016р. та копією трудової книжки позивача. Суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, погоджується з розрахунком зробленим позивачем, оскільки він здійснений в межах норм чинного законодавства та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 15707,34 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві фізичних і моральних страждань, з урахуваннями у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд вважає, що факт порушення прав позивача при звільненні доведений і дане призвело до моральних страждань позивача, розумним відшкодуванням за які буде сума у розмірі 4000,00 грн. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 704,80 грн. та за вимоги немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди) в сумі 704,80 грн.

Outcome: partial