Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

У лютому 2015 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва із вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"", в якому просить стягнути з останнього неповернуті за договором банківського вкладу кошти в сумі 22 400 доларів США; 2 339 доларів США 55 центів сума відсотків за договором, 87 доларів США 43 центи 3% річних; 306 доларів США 02 центи проценти за фактичну кількість днів користування внеском, понад встановлений договором термін. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що 25 грудня 2013 року на виконання умов договору № 019-28504-251213 банківського вкладу (депозиту) ""Найкращий від Миколая"" від 25 грудня 2013 року укладеного із Публічним акціонерним товариством ""Дельта Банк"" позивач вніс на відкритий поточний рахунок суму вкладів визначену цими договором, що становила 22 400 доларів США. Після закінчення дії вказаного договору банківського вкладу [PERSON] звернулася до Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"" з вимогою про повернення суми вкладу та нарахованих процентів, проте останнє відмовило у видачі коштів, посилаючись на обмеження щодо видачі готівкових коштів в іноземній валюті з депозитних рахунків встановлені Постановою Правління національного банку України № 758 ""Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України"" від 01.12.2014 року. Крім того, подальші неодноразові заяви [PERSON] з вимогою повернути грошові кошти, ПАТ ""Дельта Банк"" залишено без реагування. За наведених обставин [PERSON] вважає, що такі дії Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"", порушують його права як споживача банківських послуг та просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. У судовому засіданні позивач позов з викладених у ньому підстав підтримала та просила задовольнити. Представник Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"" Маранди В.О. в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на викладені в письмових запереченнях обставини, просив відмовити в його задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25 грудня 2013 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством ""Дельта Банк"" було укладено договір № 019-28504-251213 банківського вкладу (депозиту) ""Найкращий від Миколая"" у доларах США. Відповідно до умов Договору та Правил банківського обслуговування фізичних осіб позивач вніс суму вкладу у розмірі 22 400 доларів США строком по 30 грудня 2014 року, зі сплатою 10 % річних. В березні 2014 року Банком була збільшена відсоткова ставка за вкладом на 0,5 %. Після закінчення дії вказаного договору банківського вкладу [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"" з вимогою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків, проте останнє відмовило у видачі коштів, посилаючись на обмеження щодо видачі готівкових коштів в іноземній валюті з депозитних рахунків встановлені Постановою Правління національного банку України № 758 ""Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України"" від 01.12.2014 року. Крім того, подальші неодноразові письмові та усні звернення [PERSON] з метою позасудового врегулювання спору з проханням повернути грошові кошти, відповідачем залишено без реагування. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем після закінчення строку дії договору становить 24 739 доларів США 55 центів. Відповідно до п. 1.10 Договору вклад виплачується по закінченню строку розміщення Вкладу, шляхом зарахування на поточний рахунок Вкладника з використанням платіжної картки № [NUMBER], відкритий в установі Банку. Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно вимог ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Абз.2 ч. 6 цієї статті передбачено, що у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. П. 1.9 Договору передбачено, що нараховані проценти за вкладом, окрім іншого, виплачуються вкладнику у день повернення вкладу в кінці строку дії цього Договору. Оскільки, вимоги ч. 2 ст. 1060 та ч. ч. 1, 6 ст. 1061 ЦК України є однією з умов, на яких між позивачем та відповідачем укладений вищевказаний депозитний договір, суд вважає, що відповідач істотно порушив свої зобов'язання по цьому договору, фактично позбавивши [PERSON] її права, передбаченого Законом, на повернення вкладу та нарахованих відсотків після закінчення строку дії договору, на що вона розраховувала при укладенні цього договору. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"" невиплачених коштів за договором банківського вкладу в сумі 22 400 доларів США 00 центів та нарахованих відсотків за договором в розмірі 2 339 доларів США 55 центів є доведеними та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Як передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 306 доларів США 02 центів процентів за фактичну кількість днів користування Внеском, понад встановлений Договором термін та 3 % річних у розмірі 87 доларів США 43 центи, також є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження факту повернення позивачу коштів та нарахованих відсотків, відповідачем не надано. Посилання відповідача на Закон України "Про системк гарантування вкладів фізичних осіб" та запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" суд до уваги не бере, оскільки невиконання своїх зобов'язань у відповідача виникло до прийняття постанови Правління НБУ від 02.03.2015р. , та відповідно до суду позивач звернулась 12 лютого 2015 року. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства ""Дельта Банк"" про зобов'язання вчинити дії, стягнення банківського вкладу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач відповідно до ст. 5 Закону України ""Про судовий збір"" звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 3 654 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved