Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до Акціонерного товариства "Укрпошта" з подальшим його уточненням та зменшенням позовних вимог, в якому просить стягнути із Акціонерного товариства "Укрпошта" на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в сумі 8 985,10 гривень за період роботи з 28 лютого 1995 року по 17 лютого 2012 року; стягнути із Акціонерного товариства "Укрпошта" на користь [PERSON] витрати по оплаті судового збору та витрати на правову (правничу) допомогу. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 28 лютого 1995 року вона працювала в Рівненській дирекції УДППЗ "Укрпошта". Наказом №09-К від 17 лютого 2012 року, її було звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. При звільненні їй не було відомо, що відповідач не провів з нею у день звільнення повний розрахунок. Однак, у 2018-2019 роках Управлінням Держпраці у Рівненській області за результатами перевірок за неодноразовими зверненнями колишніх працівників було встановлено порушення відповідачем вимог законодавства України про оплату праці, а саме відповідач здійснював нарахування відпускних без врахуванням коефіцієнта корегування заробітної плати. Вказує, що на момент її звільнення у відповідача як роботодавця була наявна заборгованість перед нею з невиплаченої заробітної плати, а саме при нарахуванні відпускних із врахуванням коефіцієнта корегування заробітної плати. Вона зверталась із заявами до відповідача з прохання здійснити виплату заборгованості та надати відповідні документи, однак її звернення було проігноровано. Також, вона звернулась в Управлінням Держпраці у Рівненській області з метою захисту своїх прав і проведення перевірки у відповідача на наявність порушень законодавства про оплату праці, однак відповідач не допустив орган держпраці до перевірки і документів для перевірки зазначених нею фактів не надав, про що складено Акт про неможливість проведення інспекційного відвідування. Зазначає, що за період роботи у відповідача отримувала відпускні без відповідного коригування, що було встановлено під час здійснення розрахунку відпускних. Факти порушення відповідачем законодавства про оплату праці підтверджуються актами Управління Держпраці в Рівненській області по інших працівниках та судовими рішеннями. Відтак, що за весь час відпусток з 1995 по 2012 роки їй не виплачена заробітна плата у розмірі 8 985,10 грн., яка і не доплачена при звільненні. 27 квітня 2020 року за вх.№19764/20, відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Судовий збір та витрати на правничу допомогу залишити витратами позивача. Вказують, що протягом трудових відносин між сторонами позивачем отримувалися виробнича премія, одноразова допомога, збільшувались відсотки доплат до основної заробітної плати, тобто регулярно змінювалась структура заробітної плати. При одночасному збільшенні посадових окладів і зміни структури зарплати, заробітну плату не коригують. Заборгованості із заробітної плати перед позивачем підприємство не має. Позивачем помилково ототожнено поняття "заробітна плата" та "коефіцієнт коригування". Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, не містить такої складової заробітної плати як "виплати відповідно до коефіцієнту коригування". На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Ухвалою суду від 14 лютого 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Витребувано в АТ "Укрпошта" належним чином завірені копії документів, що стосуються трудових відносин [PERSON] , які знаходяться в Рівненській дирекції АТ "Укрпошта", а саме: особову картку працівника; наказ про прийняття на роботу; наказ про звільнення з роботи; накази про надання щорічних відпусток за період роботи; накази про підвищення посадових окладів за період роботи; накази про встановлення індексів коригування заробітної плати для працівників за період роботи; інформацію про посадовий оклад за період роботи в розрізі кожного місяця; розрахунки відпускних з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати за період роботи; відомості про оплату відпускних за період роботи; табелі робочого часу за період роботи; розрахункові листи за період роботи; довідку про заробітну плату за останні 6 місяців роботи. Перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 23 березня 2020 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву на позов, відповіді та заперечень. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову повністю. Заслухавши виступи представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №09-К від 17.02.2012 року [PERSON] було звільнено за власним бажанням у зв"язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. За час роботи позивача в Рівненській дирекції УДППЗ "Укрпошта" розмір посадового окладу штатних посад, які займала позивач, неодноразово підвищувався, що підтверджується наказами по підприємству, витягами із штатного розпису та розрахунковими листами. В період з серпня 2000 року по лютий 2012 року позивач перебувала у відпустках, що стверджується особовою карткою, розрахунковими листами. Заробітна плата за час відпусток позивачу нараховувалася без врахування коефіцієнту коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадового окладу, що встановлено з розрахункових листів та не заперечувалося представником відповідача. Державні гарантії та відносини, пов"язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, Законом України "Про відпустки", Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України. Згідно ч.2 ст.21 Закону України "Про відпустки" порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв"язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв"язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі у змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок). Відповідно до пп.а п.1 Порядку цей Порядок застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, ао виплати їм компенсації за невикористані відпустки. За п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв"язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до п.10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як в розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Коригування середньої заробітної плати не провадиться у разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв"язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) (пп.3 п.10 Порядку). В судовому засіданні не встановлено зміни посадового окладу позивача в зв"язку з присвоєнням вищого розряду чи переведенням на іншу вищеоплачувану посаду за період, вказаний у проведеному позивачем розрахунку. Таким чином, враховуючи, що в розрахункових періодах відбувалося підвищення посадових окладів на підприємстві, заробітна плата позивача за проміжок часу до підвищення підлягала коригуванню на коефіцієнт її підвищення. Відповідно до ч.2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності. Не провівши коригування заробітної плати у розрахунковому періоді, відповідач невірно обчислив середню заробітну плату та, відповідно, не доплатив позивачу заробітну плату за час відпусток, чим порушив вимоги Закону України "Про відпустки" та Закону України "Про оплату праці". Суд приймає до уваги проведений позивачем розрахунок відпускних з урахуванням коефіцієнта коригування заробітної плати, оскільки він здійснений за правилами п.7 постанови КМУ №100 від 8 лютого 1995 року. Альтернативного розрахунку відповідачем не надано. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на абз.7 і 8 п.2 Порядку, оскільки положення про некоригування заробітної плати при одночасному збільшенні посадових окладів і зміні структури заробітної плати стосується заробітної плати працівників органів державної влади та органів місцевого самоврядування і не поширюється на позивача. Відповідно до п.3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Відтак, твердження представника відповідача про фактичне коригування заробітної плати позивача шляхом отримання нею матеріальної вигоди у виді виробничих премій, збільшення відсотків доплат до основної заробітної плати, суперечить наведеним вище нормам, так як такі виплати не замінюють коригування та включаються до середньої заробітної плати. Відповідно до п.10 Порядку на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Таке рішення приймається виконавчим органом підприємства відповідно до повноважень, встановлених статутом. Зазначена норма передбачає можливість госпрозрахункового підприємства у випадку скрутного фінансового стану зменшити коефіцієнт коригування, але не позбавляє підприємство обов"язку проводити таке коригування. Проте, суду не надано доказів встановлення в Рівненській дирекції УДППЗ "Укрпошта" за період з 2000 по 2012 роки коефіцієнта коригування заробітної плати меншого, ніж передбачений Порядком, чи рішення виконавчого органу підприємства про неможливість проведення коригування через фінансовий стан. Разом з тим, суд не приймає до уваги як докази порушення відповідачем законодавства про працю судові рішення, на які покликається позивач у позовній заяві, оскільки у вказаних справах не досліджувалися факти такого порушення щодо позивача. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в частині стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток з урахуванням коефіцієнта коригування в розмірі 8985,10 грн.. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов"язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Таким чином, стороні слід документально доведсти, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. Враховуючи те, що позивачем не надано акт приймання-передачі наданих послуг та квитанцію про оплату послуг наданих адвокатом, суд дійшов висновку, що в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача до державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: partial