Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

02 травня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів в якому просив суд поновити строк позовної давності для звернення до суду; визнати недійсним правочин щодо купівлі-продажу нежитлового приміщення № [NUMBER] в будинку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ?НАШ ДІМ-ЖК?, що розташований за адресою: [ADDRESS] та застосувати наслідки недійсності правочину; скасувати державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна № 608461432106 - нежитлового приміщення № [NUMBER] в будинку ОСББ ?НАШ ДІМ-ЖК?, що розташований за адресою: [ADDRESS] та судові витрати покласти на відповідача. Свій позов обгрунтував тим, що у 2014 році ПрАТ "Виробнича проектно-будівельна фірма "Атлант" був побудованийта введений в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] . У 2016 році у вище вказаному будинку було створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ?НАШ ДІМ-ЖК?, яке розпочало свою фактичну діяльність з серпня 2016 року. В процесі здійснення своєї господарської діяльності, було встановлено, що підвальне приміщення в будинку ОСББ ?НАШ ДІМ-ЖК? № [NUMBER], належить [PERSON] на праві приватної власності. Право власності на вказані приміщення було зареєстровано 27.03.2015 року Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. Згідно з проектною документацією, спірне підвальне приміщення № [NUMBER], відноситься до допоміжних приміщень і воно призначено для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, оскільки в ньому розташовані внутрішньобудинкові мережі та запірна арматура. Позивач зазначає, що власник спірного приміщення [PERSON] , ігнорує звернення від позивача щодо обстеження внутрішньобудинкових мереж при підготовці до опалювального сезону. Враховуючи той факт, що дане приміщення є допоміжним приватне акціонерне товариство "Виробнича проектно-будівельна фірма "Атлант" не мав права на відчуження підвального приміщення № [NUMBER]. З метою з`ясування законності відчуження підвальних приміщень представник позивача ОСББ ?НАШ ДІМ-ЖК? 19.02.2018 р. звернулось до Генерального директора ПАТ "Виробничо проектно-будівельна фірма "Атлант", [PERSON] . Проте, у відповідь на їх звернення надійшов лист, зі змісту якого вбачається, що така інформація розголошенню не підлягає. Тобто приватне акціонерне товариство "Виробнича проектно-будівельна фірма "Атлант" взагалі відмовився надати копії документів на підставі яких було зареєстровано право власності на спірні приміщення, а саме: копію договору купівлі-продажу майнових прав, копію витягу зі списку інвесторів будинку, копію довідки про повну сплату грошових коштів за таким договором та витяг з технічного паспорту будинку. Таким чином, позивачу у справі не відомо з ким саме було укладено первісний договір, на підставі якого було зареєстровано право власності на спірні приміщення, а також чи були сплачені грошові кошти за такими договорами. Представник позивача посилається на те, що у січні 2015 року, між приватним акціонерним товариством "Виробнича проектно-будівельна фірма "Атлант" та ТОВ ?Комфорт-Т? було складено акти приймання-передачі житлового будинку. В даних актах було вказано основні показники будинку. Останній абзац розділу другого акту прийому-передачі будинку, вказує на те, що нежитлових приміщень в будинку немає. У відповідності до положень ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи положення вище зазначеної статті, позивач дізнався про незаконне відчуження спірного приміщення лише після підписання Актів приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс та передачі технічної документації 31 липня 2016 року. В зв`язку з чим, просив суд вважати поважними причини пропущення позовної давності та поновити строк для звернення до суду. 11 червня 2019 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 09 вересня 2019 року. 08 липня 2019 року представник ПрАТ "Виробнича проектно-будівельна фірма "Атлант" подав до суду відзив, в якому вказані позовні вимоги позивача вважає абсурдними та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства України з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Тобто процесуальний кодекс передбачає право звернення особи до суду лише в разі порушення її прав, свобод чи законних інтересів. В позовній заяві не зазначено, які саме права чи інтереси позивача було порушено ПрАТ "ВПБФ "Атлант". Представник відповідача зазначив, що ПрАТ "ВПБФ "Атлант" ніколи не укладав правочинів купівлі-продажу приміщення [ADDRESS] ; представник позивача не додав до позовної заяви жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст. 77 та ст. 78 ЦПК України, на підтвердження факту укладання ПрАТ ?ВПБФ "Атлант" оспорюваних правочинів. Таким чином представник відповідача зазначив, що ПрАТ" ВПБФ "Атлант" є неналежним відповідачем по цій справі. Крім того, з позовних вимог не можливо встановити які саме правочини позивач просить суд визнати недійсним. Враховуючи зазначене, та відсутність будь-яких доказів порушення саме ПрАТ ?ВПБФ "Атлант" прав, інтересів чи свобод позивача, просило суд в задоволенні позову відмовити. 22 липня 2019 року від виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області надійшло пояснення, в якому третя особа посилається на те, що процедура скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснюється із дотриманням вимог Закону України ?Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень?, Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, а також щодо технічної можливості скасування запису - пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141. Адміністративні послуги щодо скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру прав надаються через Центри надання адміністративних послуг районних державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування (міст обасного значення), державними реєстраторами суб`єктів державної реєстрації прав виконавчих органів сільських, селищних та міських рад, акредитованими суб`єктами нотаріусами. Відповідно до п.п. 8 п. б ч. 1 ст. 38 ЗУ ?Про місцеве самоврядування в Україні?, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень належить до відання виконавчих органів міських рад. Виходячи із вимог Закону, то однією із умов скасування державної реєстрації права власності, обтяження та іншого речового права є рішення суду, яке набрало законної сили. Так, згідно статті 26 Закону передбачено, що запис про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень держаними реєстраторами вноситься до Державного реєстру прав у разі скасування на підставі рішення суду: - рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; - документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; - скасування записів про проведену державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав або нотаріусу, заяву та рішення суду, що набрало законної сили. 09 вересня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , в якому вона заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав. Відповідач стверджує, що вона у визначеному порядку та у спосіб, передбачений законом, набула право власності на спірне нерухоме майно, підстави для позбавлення її прав у спосіб скасування запису про реєстрацію права власності відсутні. Позивачем не надано доказів порушення, невизнання або оспорювання прав та її інтересів за названими вимогами і лише наявність яких (порушення, невизнання або оспорювання ) є безумовною підставою для їх захисту у відповідності до положень ст. 15 ЦК України, тому просила у задоволенні позову відмовити. 03 березня 2021 року представником відповідача [PERSON] подана заява про застосування строків наслідків пропуску позовної давності, в якій зазначається, що предметом позову є визнання недійсним правочину щодо купівлі-продажу нежитлового приміщення [NUMBER] в будинку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ?НАШ ДІМ-ЖК?, що розташований за адресою: [ADDRESS] та застосувати наслідки недійсності правочину. Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на приміщення [ADDRESS] було зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.03.2015 року, із позовною заявою позивач звернувся до суду 02.05.2019 року. Рішення про створення ОСББ ?НАШ ДІМ-ЖК? було прийнято на установчих зборах співвласників багатоквартирного будинку від 26.02.2016 року. Державна реєстрація ОСББ ?НАШ ДІМ-ЖК? відбулася 21.03.2016 року. На момент проведення установчих зборів у ініціативної групи зі створення ОСББ була вся інформація щодо власників приміщень та правовстановлюючих документів на всі приміщення, що перебували у власності. Таким чином, ОСББ ?НАШ ДІМ-ЖК? не є новим власником будинку, а стало лише юридичною особою створеною власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Отже, у випадку наявності порушення прав власників будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , не обов`язково було чекати створення ОСББ, а також не чекати передавання житлового будинку в управління до ОСББ?НАШ ДІМ-ЖК?. Представник відповідача просила суд застосувати до позовних вимог позивача про визнання недійсним правочину щодо купівлі-продажу нежитлового приміщення [NUMBER] в будинку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ?НАШ ДІМ-ЖК?, що розташований за адресою: [ADDRESS] , застосувавши наслідки недійсності правочину, - наслідки пропущення строку позовної давності. 29 березня 2021 року від представника позивача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає, що звертаючись з даним позовом до суду позивач послався на те, що їм стало відомо про те, що спірне приміщення відноситься до допоміжних, тільки після підписання Актів приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс та передачі технічної документації 31 липня 2016 року від ТОВ ?Комфорт-Т? (обслуговуючої компанії, на балансі якої перебував багатоквартирний будинок ?НАШ ДІМ-ЖК?). Доказом того, що позивачу не було відомо до отримання технічної документації, а також про підстави для відчуження спірного приміщення, є письмове звернення до Приватного акціонерного товариства ?Виробнича проектно - будівельна фірма ?Атлант?, а також їх відповідь на таке звернення. У свою чергу Приватним акціонерним товариством ?Виробнича проектно - будівельна фірма ?Атлант? у відповіді на звернення позивача, фактично відмовив надавати будь-які пояснення. Позивачу не потрібно доводити право власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, оскільки вони перебувають у спільній власності всіх співвласників багатоквартирного будинку в силу закону. Також відповідачами у справі не надано будь-яких первинних правовстановлюючих документів (актів введення спірного приміщення в експлуатацію, як новозбудоване майно або ж за наслідками реконструкції житлових чи допоміжних приміщень), які б підтверджували набуття відповідачем речових прав на спірне приміщення. Отже, підставою для звернення до суду позивача до відповідачів, є незаконне набуття та реєстрація права власності на спірне приміщення. 02 липня 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких вона посилається на те, що обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що спірне нежитлове приміщення є допоміжним. Проте, варто звернути увагу, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, спірне приміщення (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 608461432106) є нежитловим. При цьому варто зазначити, що дії державного реєстратора щодо реєстрації приміщення [ADDRESS] як нежитлового Позивачем не оскаржувалися. Згідно зі ст. 2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме чайно. Таким чином, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно інформації про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення [ADDRESS] за Відповідачем-2, державою було офіційно визнано не лише факт права власності, а й той факт, що приміщення є нежитловим. 19 липня 2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, а саме просив поновити строк позовної давності для звернення до суду; визнати недійсним правочин щодо купівлі-продажу нежитлового приміщення № [NUMBER] в будинку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку ?НАШ ДІМ-ЖК?, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; скасувати державну реєстрацію права власності.на об`єкт нерухомого майна № 608461432106 - нежитлового приміщення № [NUMBER] в будинку ОСББ ?НАШ ДІМ-ЖК?, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. 26 липня 2021 року до суду надійшли заперечення від представника відповідача [PERSON] , в яких вона зазначає, що підставою позовних вимог є та обставина, що предметом правочину купівлі-продажу було на думку позивача допоміжне приміщення, яке відповідач не мав права відчужувати. У письмових поясненнях від 29.03.2021 року представник позивача зазначив, що спірне нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку так як воно є допоміжним, що виключає можливість його відчуження. У позовній заяві (нова редакція) позивач окрім того, що наполягає, що спірне приміщення є допоміжним також зазначає серед іншого, що у відповідності до ст. 19 ЗУ?Про ОСББ? (в редакції чинній на момент набуття відповідачем права власності на спірне майно) спільне майно співвласників багатоквартирного будинку складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку. Неподільне майно не підлягає відчуженню. Загальне майно перебуває у спільній частковій власності співвласників багатоквартирного будинку. Власники приміщень володіють, користуються і у встановлених цим Законом та цивільним законодавством межах розпоряджаються спільним майном. При відчуженні приміщення в жилому будинку право на частку неподільного майна підлягає відчуженню разом з приміщенням без виділення частки в натурі. Об`єкти права спільної власності на майно можуть бути передані в користування фізичній або юридичній особі або групі осіб у разі якщо це не пов`язано порушенням прав і інтересів інших співвласників неподільного та загального майна, які охороняються законом. Наводячи зазначені норми матеріального права, позивач не вказує до якого майна, на його думку, належить спірне приміщення: неподільного чи загального. При цьому, як підставу позову відсутність згоди на відчуження спірного приміщення інших співвласників будинку позивач не зазначає. У підготовчому засіданні у справі № 361/3079/19, під час з`ясування підстав позову виникла необхідність щодо їх конкретизації, тобто чіткого визначення обставин, у зв`язку із якими суд повинен визнати недійсним правочин щодо купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] . Так як позовна заява (нова редакція) не містить конкретизації обставин у зв`язку із якими суд повинен визнати недійсним правочин щодо купівлі-продажу нежитлового приміщення [ADDRESS] , а нормами ЦПК України не передбачена можливість повторного подання в одній і тій же справі позовної заяви, навіть у новій редакції, вважаємо, що слід відмовити у прийнятті позовної заяви ОСББ ?НАШ ДІМ-ЖК? (нова редакція). 26 липня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. 14 грудня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято відмову Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "НАШ ДІМ - ЖК" до приватного акціонерного товариства "Виробнича проектно-будівельна фірма "Атлант", [PERSON] , третя особа виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області про застосування наслідків недійсності правочину. Провадження у справі в цій частині - закрито. В іншій частині позову продовжено розгляд. 26 липня 2021 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 20 вересня 2021 року. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві (нова редакція). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі та просила відмовити, пояснення надала аналогічно викладеним у їх відзиві, запереченнях. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. Суд вислухавши представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази в справі, встановивши обставини в справі та відповідні правовідносини, дійшов до наступного висновку Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів, 3) показаннями свідків. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов" язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що у 2014 році ПрАТ "Виробнича проектно-будівельна фірма "Атлант" побудованийта введений в експлуатацію багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] . Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власнотсі на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заброн відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 14 лютого 2018 року за [PERSON] зареєстровано право власності на приміщення в підвалі, площею 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серії та номер [NUMBER] , вмидане 28 березня 2015 року Реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власнотсі на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заброн відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 02 березня 2021 року за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, площею 42,1 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Згідно акту приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 31 липня 2016 року комісія провела обстеження активів житловго комплексу (його частини) за адресо [ADDRESS] , що передається із балансу ТОВ "Комфорт-Т" на баланс ОСББ "Наш Дім ЖК". 21 березня 2016 року проведено реєстрацію ОСББ "Наш Дім-ЖК", що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. На запит від 19 лютого 2018 року представника позивача ПрАТ виробнича проектно-будівельна фірма "Атлант" надав відпвоідвід у якій зазначено, що заявник у своєму листі вимагає документи, які містять інформацію не тільки про фінансово-господарську діяльність товариства, але й стосується конфеденційної інформації та комерційної таємниці клієнтів. У відзиві на позовну заяву наданої ПрАТ виробнича проектно-будівельна фірма "Атлант" відповідачем сверджується, що ПрАТ виробнича проектно-будівельна фірма "Атлант" ніколи не укладав правочинів купівлі-продажу приміщення [ADDRESS] . Згідно довідки від 18 квітня 2019 року за № 8 Комунального підприємства Броварської міської ради "Броварське бюро технічної інвентаризації", приміщення № [NUMBER] загальною площею 42,1 кв.м. в підвалі багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є нежитловим приміщенням, як самостійний об"єкт цивільно-правових відносин. Щодо позовної вимоги про визнання недійсним правочину щодо купівлі-продажу нежитлового приміщення № [NUMBER] в будинку Об "єднання співвласників багатоквартирного будинку "Наш Дім-ЖК", що розташований за адерсою: [ADDRESS] , слід зазначити наступне. Відповідно ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відпвоідно ч. 1, 4, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно ч.1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно ч.1, ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно ч. 1, 2 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін . Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Відповідно ч.1, 2 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. В своїй позовній заяві представник позивача посилається на те, що між ПрАТ "ВПБФ "Атлант" та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, однак як вбачається з відзиву ПрАТ "ВПБФ "Атлант", а також із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власнотсі на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заброн відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна за 2018 рік, та 2021 рік, такий договір не укладався, крім того підставою для державної реєстрації права власності за [PERSON] було свідоцтво про право власності на нерухоме майно, інших доказів про вчинення такого правочину представник позивача не надав, а тому зважаючи на встановлені обставини справи та зібрані докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлове приміщення [ADDRESS] , слід зазначити про наступне. Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою співвласників. У абзаці третьому частини другої статті 369 ЦК України передбачено, що згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з пунктами 2, 3 частини першої статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц (провадження № 14-363цс19), на яку посилаються позивачі в касаційній скарзі, зазначено, що "нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. […] Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання". У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 квітня 2020 року у справі № 915/1096/18 зазначено, що "нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №552/7636/14-ц). При вирішенні даного спору ключовим є визначення правового статусу спірних приміщень, а саме встановлення того, чи відносяться вказані приміщення до допоміжних чи є нежитловими приміщеннями в структурі житлового будинку. При цьому допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень". Аналогічні висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 липня 2018 року у справі № 916/2069/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 904/1040/18, від 15 травня 2019 року у справі № 906/1169/17. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 серпня 2019 року у справі № 914/843/17 вказано, що "допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. […] З огляду на наведене враховуючи, наявну у матеріалах справи довідку від 18 квітня 2019 року за № 8 Комунального підприємства Броварської міської ради "Броварське бюро технічної інвентаризації", про те, що приміщення № [NUMBER] загальною площею 42,1 кв.м. в підвалі багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , є нежитловим приміщенням, та є самостійним об"єктом цивільно-правових відносин, а також наявну Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власнотсі на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заброн відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 02 березня 2021 року про те, що спірне приміщення є нежитловим, а інші докази які б підтверджували твердження представника позивача у справі відсутні, суд дійшов висновку, що позовін вимоги в цій частині є необгрунтованими, не доведеними та не підтверджені доказами, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Зважаючи на те, що суд відмовив в задоволені позову, судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed