Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Вінницького обласного "Центру духовної та соціально-психологічної реабілітації "Отчий дім" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі відповідно 95087 грн. 29 коп. і 69997 грн. 70 коп. та грошової компенсації за не використану щорічну відпустку в сумі відповідно 12596 грн. 75 коп. і 3736 грн. 94 коп., посилаючись на те, що вони були звільнені з організації 2 грудня 2013 року без виплати заробітної плати в повному обсязі. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду належним чином, направивши на адресу суду клопотання про перенесення розгляду даної справи в зв»язку з хворобою, не надавши суду відповідного підтвердження про свій стан здоров»я. Відповідно до вимог ст. 224 ч. 1 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] були звільнені з роботи 2 грудня 2013 року на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України. На момент звільнення була наявна заборгованість відповідача перед ними по зарплаті та компенсації за не використану щорічну відпустку. Відповідно до вимог ст. 83 ч. 1 КЗпП України у р азі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до вимог ст. 116 ч. 1 КЗпП України п ри звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до вимог ст. 117 ч. 1 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Затримка розрахунку при звільненні за період з 3 грудня 2013 року по 10 лютого 2015 року становить 307 днів. За два останні календарні місяці перед звільненням (тобто за жовтень та листопад 2013 року) [PERSON] отримав заробітну плату в розмірі 13576 грн., а [PERSON] - 9994 грн. В такому разі їх середньоденна заробітна плата становитеме відповідно 308 грн. 54 коп. (13576 грн./44 робочих дні) та 227 грн. 13 коп. (9994 грн./44 робочих дні). Таким чином, заробітна плата [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні становитеме 94721 грн. 78 коп. (308 грн. 54 коп.х307 робочих днів), а [PERSON] - 69728 грн. 91 коп. (227 грн. 13 коп.х307 робочих днів). Згідно висновку експерта від 27 листопада 2014 року №776/14-26 розмір грошової компенсації за не використану [PERSON] щорічної відпустки становитеме 12596 грн. 75 коп., а [PERSON] - 3736 грн. 94 коп. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку стягнути з Вінницького обласного "Центру духовної та соціально-психологічної реабілітації "Отчий дім" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 94721 грн. 78 коп. і грошову компенсацію за не використану щорічну відпустку в сумі 12596 грн. 75 коп. та на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 69728 грн. 91 коп. і грошову компенсацію за не використану щорічну відпустку в сумі 3736 грн. 94 коп.

Outcome: partial