Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, остаточно просив визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45711693 від 27 лютого 2019 року, прийняте державним реєстратором Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» (далі - ОКП «Софіївське БТІ») Волос О.В. (далі - ОКП «Софіївське БТІ») про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна: квартиру [ADDRESS] , за Акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» та стягнути судові витрати. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 27 лютого 2019 року державним реєстратором ОКП «Софіївське БТІ» Волос О.В. на підставі договору іпотеки №806 від 25 вересня 2006 року, що був укладений між позивачем та Акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» (далі - АТ «УКРСОЦБАНК»), здійснено відчуження на користь банку вищевказаного нерухомого майна та передано йому в іпотеку в забезпечення виконання умов кредитного договору №09.2/320-6 від 25 вересня 2006 року. Вважає таке рішення державного реєстратора незаконним, оскільки, на його думку, лише нотаріус мав право здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Крім того, зазначає, що у державного реєстратора відсутні докази, які б підтверджували факт завершення 30 денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя. Вказує, що він проживає та зареєстрований у спірній квартирі, а її відчуження відбулося без згоди власника, враховуючи, що на спірне майно розповсюджується дія мораторію. Також наголошує, що державним реєстратором були здійснені реєстраційні дії щодо нерухомого майна, яке належало позивачу та технічні характеристики і адреса якого відрізнялись від тих, які були зазначені у письмовій вимозі банку. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2019 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів та зобов`язано Обласне комунальне підприємство «Софіївське бюро технічної інвентаризації» надати належним чином засвідчену копію реєстраційної справи, на підставі якої державний реєстратор Волос О.В. за заявою АТ «УКРСОЦБАНК» на підставі договору іпотеки №806 від 25 вересня 2006 року (індексний номер: 45711693 від 27 лютого 2019 року) здійснив державну реєстрацію права власності за АТ «УКРСОЦБАНК» на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року клопотання представника АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА-БАНК» Горбатова Д.А. задоволено та залучено до участі у справі правонаступника відповідача АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСОЦБАНК» АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АЛЬФА-БАНК». 15 квітня 2019 року до суду надійшов відзив представника відповідача АТ «УКРСОЦБАНК» Горбатова Д.А. на позовну заяву, згідно якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вказує, що між банком та позивачем дійсно 25 вересня 2006 року було укладено кредитний договір №09.2-320-6 та в забезпечення його умов іпотечний договір №806, предметом якого є майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру [ADDRESS] . У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору, у позивача утворилась заборгованість у розмірі 33866,89 доларів США. Посилається на те, що банком було надіслано іпотекодавцю повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання заборгованості, а також попереджено, що у разі невиконання вимоги протягом тридцяти денного строку банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що сторони узгодили усі умови іпотечного договору, тому рішення державного реєстратора є правомірним, оскільки воно прийняте з наданням всіх документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 11 червня 2019 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій наголошує на тому, що положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника, що фактично, на його думку, було зроблено за результатами прийняття оскаржуваного рішення. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» Грицай В.О. у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити, оскільки позивач обрав неналежний спосіб захисту до суду. Відповідач державний реєстратор Обласного комунального підприємства «Софіївське бюро технічної інвентаризації» Волос О.В. у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань не подавав. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 25 вересня 2006 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», який в подальшому було перейменовано на АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого АТ «АЛЬФА-БАНК», було укладено договір кредиту №09.2/320-6, відповідно до умов якого відповідачу було надано грошові кошти в сумі 46041 доларів США, зі сплатою 12,5% річних з погашенням суми основної заборгованості відповідно до графіку та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 24 вересня 2021 року. Пунктом 1.2. даного договору визначено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі: фінансування будівництва придбання (інвестування) житла, а саме: двокімнатної квартири - ізольованого приміщення (будівельний № [ADDRESS] , корпус/секція № [ADDRESS] за проектом) загальною площею 73,30 кв.м., яка розташована на 11 поверсі в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , шляхом придбання цільових облігацій. Згідно п.1.3.1 даного договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань кредитор, зокрема, укладає з позичальником іпотечний договір майнових прав на незавершену будівництвом квартиру, заставною вартістю 330216,50 грн, що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору складає 65389,41 доларів США. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона. Крім цього, п.1.3.4 даного договору передбачено, що протягом трьох робочих днів після оформлення та реєстрації прав власності на квартиру з позичальником укладається іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку двокімнатну квартиру - ізольоване приміщення (будівельний номер 167, корпус/секція 3 за проектом), загальною площею 73,3кв.м., розташованого на 11 поверсі в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-9). 25 вересня 2006 року між тими ж сторонами укладено іпотечний договір №806, відповідно до умов якого позивач передає в іпотеку банку, у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №09.2/320-6 від 25 вересня 2006 року, майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно п.2.4.4 та п.4.1 вказаного договору, іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання, задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, одним із способів передбачених п.4.5 даного договору, а саме: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому ст. 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (а.с.10-13). 20 жовтня 2008 року між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», укладена додаткова угода про внесення змін до Договору кредиту №09.2/320-6 від 25 вересня 2006 року, якою сторони домовились з 20 жовтня 2008 року встановити процентну ставку за користування кредитом на рівні 14% річних (а.с.73). В судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належним чином, у зв`язку із чим станом на 12 вересня 2018 року його заборгованість перед банком склала 33866,89 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на вказану дату складає 880833,88 грн. АТ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «АЛЬФА-БАНК», листом від 17 жовтня 2018 року надіслав на адресу позивача письмове повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с.14,38). 22 лютого 2019 року державним реєстратором ОКП «Софіївське БТІ» Волос О.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про право власності АТ «УКРСОЦБАНК» на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45711693 від 27 лютого 2019 року (а.с.15-17). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. В даному випадку судом враховується правова позиція, викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №915/127/18, стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови). Крім того, судом враховуються аналогічні правові позиції висловлені Великою Палатою Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 755/9555/15-ц (п. 5.17), від 29 травня 2019 року у справі N 367/2022/15-ц (п. 74) , від 20 листопада 2019 року у справі N802/1340/18-а про те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відтак, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав. Крім того, позивачем у даній справі визначено як відповідача також і державного реєстратора, який виніс відповідне рішення та вчинив відповідний запис про державну реєстрацію іпотечного майна за АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк". Однак, відповідно до судової практики, зокрема, правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі N 823/2042/16, належним відповідачем у даних правовідносинах має бути іпотекодержатель, оскільки саме за ним зареєстроване право власності на іпотечне майно, а не реєстратор, що здійснив таку реєстраційну дію. З огляду на викладене, враховуючи межі пред`явлених позовних вимог, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Outcome: dismissed