Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звертаючись\~ до\~суду з\~заявою просить\~суд,\~визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинку №78 по вул.Амбулаторна в м.Прилуках Чернігівської області та зняття з реєстрації за місцем проживання. Аргументує свої вимоги тим, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями №78, що розташований по вул.Амбулаторна (Іоасафа Бєлгородського) в м.Прилуках Чернігівської області. У вказаному будинку зареєстровані крім неї її сини: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Проте останній з дня реєстрації по даний час не проживає за вказаною адресою реєстрації, не сплачує за комунальні послуги, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Тому позивач звернулася до суду з даним позовом. 12.09.2018 року позивач звернулася з заявою про уточнення позовних вимог в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: будинку №78 по вул.Амбулаторна в м.Прилуках Чернігівської області. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 20.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду в загальному провадженні на 12 год. 00 хв. 31 липня 2018 року. \~ \~ \~ \~Розгляд справи відкладено до 10 год. 00 хв. 14 вересня 2018 року у зв»язку з перебуванням судді у щорічній відпустці. \~ \~ \~ \~Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області справу призначено на 09 год. 00 хв. 01 жовтня 2018 року. Розгляд справи відкладено до 12 год. 00 хв. 23 жовтня 2018 року у зв»язку з перебуванням судді на лікарняному. ІІІ. Позиції сторін. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та показала, що її син ніколи не проживав в даному будинку, але був приписаний і з 2008 року вона його не бачила і не знає де він є. Відповідач в судове засідання не з»явився, про причини неявки суду не повідомив. \~ \~ \~ \~Зі згоди позивача, суд на підставі наявних в справі доказів, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.280 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини\~ встановлені судом. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає позивача, бо є її сусідкою, та підтвердила, що син останньої [PERSON] не проживає в [INFO] більше одного року. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає позивача, бо є її сусідкою, та підтвердила, що син останньої [PERSON] не проживає в [INFO] близько восьми років. Відповідно до технічного паспорта на об»єкт нерухомого майна та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 травня 2004 рокувласником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями №78 по вул.Амбулаторна, м. Прилуки є [PERSON](а.с.6-10,45) Відповідно до довідки про склад сім»ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, станом на 07 червня 2018 року за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, вул.Івана Бєлгородського (Амбулаторна), буд.78 зареєстровано : власника [PERSON], її синів [PERSON] та [PERSON](а.с.12) Відповідно до акту про фактичне проживання (не проживання) та реєстрацію осіб у житловому приміщенні без реєстрації №1931 від 07.06.2018 року, виданої комітетом самоорганізації населення №2 центрального мікрорайону, [PERSON] не проживає в житловому будинку за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, вул.Івана Бєлгородського (Амбулаторна), буд.78(а.с.11) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що позивачеві належить спірний будинок на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є обєктом права приватної власності,\~за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як обєктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач по справі є сином позивача і його вселення до будинку мало місце як члена сім»ї власника будинку. Відповідач на даний час фактично проживає за іншою адресою, а відтак позбавлення його права користування спірним будинком не буде для нею обтяжливим. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірному домоволодінні. Згідно наданих в розпорядження суду доказів та показів свідків [PERSON] не проживає в належному позивачеві будинку більше одного року. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, повязані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Разом з тим, відповідачем, всупереч процесуального обовязку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо її фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачеві будинку, обєктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла позивача у справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання\~у право\~відповідача» є\~співрозмірним\~із переслідуваною\~законною метою,\~а відповідно\~є «необхідним\~у демократичному\~суспільстві»,\~а відтак\~-\~позовні вимоги\~підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved