Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] відшкодування матеріальних збитків у розмірі 510,00 грн.; стягнути на свою користь з [PERSON] 15000 грн. компенсацію моральної шкоди, в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 27 травня 2015 року близько 20 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Ш. Алейхема, 5В, [PERSON], керуючи транспортним засобом автомобілем "Honda Civic", номерний знак [NUMBER], під час руху заднім ходом, не впевнившись в тому, що це буде безпечно, та не створює небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб автомобіль "Mercedes", номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, що підтверджується Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 28.05.2015 року, згідно експертної оцінки вартості відновлювального ремонту транспортного засобу №109887 від 23 вересня 2015 року, вартість ремонту транспортного засобу автомобіля "Mercedes", номерний знак [NUMBER], склала 1521,21 грн., після звернення [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" із заявою про виплату страхового відшкодування по страховому випадку, Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-страхування" здійснило виплату страхового відшкодування власнику автомобіля "Mercedes", номерний знак [NUMBER], [PERSON] в розмірі 1011,21 грн., решту 510,00 грн., становить франшиза, яку згідно з договором страхування винна особа повинна виплатити постраждалій стороні самостійно, але відповідачем не було відшкодовано решту суми, тому [PERSON] самостійно, в рахунок ремонту автомобіля, оплатив [PERSON] 510,00 грн. Додатково зазначивши, що вищезазначені події спричинили позивачу моральні страждання, тому він просить відшкодувати моральну шкоду, заподіяну йому та його родині, у розмірі 15000,00 грн. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково у розмірі відшкодування матеріальних збитків у розмірі 510,00 грн. - франшизи, зазначивши у письмових поясненнях, що дійсно виїжджаючи заднім ходом, здійснив наїзд на припаркований на стоянці автомобіль "Mercedes", номерний знак [NUMBER], у результаті чого на бампері даного автомобіля залишив декілька подряпин, намагався врегулювати конфлікт мирним шляхом, проте позивач наполягав на сумі, яка перевищує дійсний розмір ремонту. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову в частині відшкодування матеріальних збитків у розмірі 510,00 грн. не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині без з'ясування і дослідження інших обставин справи в цій частині, з таких підстав. Судом встановлено, що 27 травня 2015 року близько 20 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Ш. Алейхема, 5в, [PERSON], керуючи транспортним засобом автомобілем "Honda Civic", номерний знак [NUMBER], під час руху заднім ходом, не впевнившись у тому, що це буде безпечно, та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, здійснив наїзд на припаркований транспортний засіб автомобіль "Mercedes", номерний знак [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, що також підтверджується матеріалами справи. Постановою Деснянського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП, внаслідок чого сталась вищезазначена дорожньо-транспортна пригода (а.с. 6). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як убачається з матеріалів справи, в результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений транспортний засіб, що належить [PERSON], - автомобіль "Mercedes", номерний знак [NUMBER], вартість ремонту якого становила 1521,21 грн., що підтверджується копією ремонтної калькуляції №109887 від 23.09.2015 року (а.с. 11-12). 03 січня 2015 року між Приватним акціонерним товариством "ПРОСТО-страхування" та [PERSON] було укладено Поліс № АІ/5506372 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно умов якого: забезпечений транспортний засіб - автомобіль „Honda Civic", номерний знак [NUMBER]; страховий випадок - подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом), згідно з яким АТ "ПРОСТО-страхування" прийняло на себе обов'язок відшкодувати відповідні збитки, що може зазнати страхувальник (а.с. 47). Відповідно до Страхового Акту №109887 від 22 жовтня 2015 року вартість матеріального збитку потерпілого [PERSON] становить 1521,21 грн.; розмір франшизи - 510,00 грн.; розмір страхового відшкодування - 1011,21 грн., що підтверджується належним чином засвідченою копією Страхового Акту (а.с. 48). 20 листопада 2015 року АТ "ПРОСТО-страхування" здійснило виплату страхового відшкодування власнику автомобіля "Mercedes", номерний знак [NUMBER], - [PERSON] в розмірі 1011,21 грн., що підтверджується копією заяви про видачу готівки №10705 (а.с. 13). Встановлені обставини не заперечувались з боку сторін. 30 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з метою врегулювання питання виплати франшизи в розмірі 510,00 грн., яку, на його думку, згідно договору зі страховою компанією, [PERSON] повинен виплатити постраждалій стороні самостійно, що підтверджується копією листа з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але, як зазначає позивач, ця пропозиція була залишена без розгляду з боку відповідача (а.с. 14-16). Позивач також зазначає, що був змушений самостійно відшкодовувати власнику пошкодженого автомобіля решту суми у розмірі 510,00 грн. 20 листопада 2015 року [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти у розмірі 510,00 грн. в рахунок сплати ремонту належного [PERSON] автомобіля "Mercedes", номерний знак [NUMBER], що підтверджується копією розписки (а.с. 17). До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом №1961-IV. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону №1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Такого висновку дійшов Верховний суд України під час розгляду справи № 6-1343цс15. Відповідно до пункту 12.1. статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. За змістом ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих, при цьому страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Згідно із ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Позивач в обґрунтування своєї вимоги щодо виплати моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн. зазначив, що після дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з пошкодженням автомобіля, який йому не належить, йому довелося самостійно шукати гроші для його ремонту, звертатися до страхової компанії. Крім того, зазначив, що зіпсовані відносини з власником автомобіля, стали причиною нервових розладів, порушення здорового сну тривалий час, що призвело до втрати якості життя та потребувало додаткових зусиль та часу для вирішення повсякденних справ та завдало йому значні моральні страждання, тому був змушений звернутися до лікаря, додатково зазначивши, що від такого стану та нецільового використання коштів із сімейного бюджету постраждали крім нього і члени його родини, оцінивши розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому та його родині, в 15000,00 грн., додатково зазначивши, Судом було встановлено, що станом на 17.11.2015 року [PERSON] звернувся за швидкою допомогою до Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1" зі скаргами на головну біль, підвищений тиск, якому був поставлений діагноз гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, кризовий перебіг (а.с. 18). Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з цього визначення, моральна шкода - це шкода немайнового характеру, тобто не виражена у грошовій формі. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог в частині компенсації моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн., не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Вирішуючи питання про компенсацію моральної шкоди суд також враховує характер правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, зокрема особу позивача, використовуючи вимоги розумності і справедливості. Суд з'ясував, що факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, розмір заподіяної моральної шкоди та з чого позивач при цьому виходить, не підтверджується будь-якими доказами, наявними в матеріалах справи. Заподіяння моральної шкоди позивачу відповідачем, наявність причинного зв'язку між спричиненням шкоди і душевними стражданнями позивача не підтвердилось в ході розгляду справи і факт заподіяння моральної шкоди залишився недоведеним відповідно до ст.ст. 23, 1168 ЦК України в судовому порядку позивачем. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви в частині компенсації моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial