Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Капустянський граніт про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати (грошових доходів) та моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала в ПАТ "Капустянський граніт" на посаді головного маркшейдера. 27 листопада 2015 року її було звільнено з посади за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію, відповідно до ст.38 КЗпП України. Позивач зазначає, що в день звільнення відповідачем не було проведено з нею розрахунок, у зв'язку з чим, їй не було виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час в сумі 49290,82 грн. В зв'язку з даними обставинами, позивач звернулася до Новоукраїнського районного суду з заявою про видачу судового наказу. 18 листопада 2015 року Новоукраїнським районним судом було видано судовий наказ №396/2565/15-ц про стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 42131,59 грн., який було передано на виконання до ВДВС Новоукраїнського РУЮ. Крім того, 08 грудня 2015 року Новоукраїнським районним судом було видано судовий наказ №396/2724/15-ц про стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 7159,23 грн., який також було передано на виконання до ВДВС Новоукраїнського РУЮ. 20 травня 2016 року вказані судові накази були виконано в повному обсязі. В зв'язку із зазначеним, позивач, вважаючи свої права порушеними просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 19092,36 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 15724,65 грн., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. В судовому засіданні представник позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в ПАТ Капустянський граніт на посаді головного маркшейдера та 27 листопада 2015 року її було звільнено з посади за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію, відповідно до ст.38 КЗпП України (Наказ №38к від 23.11.2015 р.), що підтверджується наказом, довідкою ПАТ Капустянський граніт від 27.11.2015 року за № 185 та даними в трудовій книжці позивача. 18 листопада 2015 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області було видано судовий наказ №396/2565/15-ц про стягнення з ПАТ "Капустянський граніт" на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 42131 грн. 59 коп., який було передано на виконання до відділу Державної виконавчої служби Новоукраїнського районного управління юстиції. Крім того, 08 грудня 2015 року Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області було видано судовий наказ №396/2724/15-ц про стягнення з ПАТ "Капустянський граніт" на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 7159 грн. 23 коп., який було також передано на виконання до відділу Державної виконавчої служби Новоукраїнського районного управління юстиції. 20 травня 2016 року судові накази №396/2565/15-ц від 18.11.2015 року та №396/2724/15-ц від 08.12.2015 року були виконано в повному обсязі, про що свідчать постанови про закриття виконавчих проваджень ВП №49684578 від 20.05.2016 року та ВП №49776009 від 20.05.2016 року, відповідно. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці пунктом 20 передбачено, що, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається, відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100(далі -Порядок). З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Факт того, що позивач не виконувала трудові обов'язки 27.11.2015 року, а лише була ознайомлена з наказом про звільнення та отримала трудову книжку, не звільняє відповідача від відповідальності за не проведення з позивачем остаточного розрахунку так, як у зв'язку з виданням наказу про звільнення трудові обов'язки позивача припинилися а так, як в цей день вона перебував на підприємстві у зв'язку із звільненням відповідач зобов'язаний був з нею провести остаточний розрахунок. Наведене дає підстави для висновку, що між позивачем та відповідачем спору про розмір сум, які підлягали виплаті [PERSON] у день звільнення не було. Так, у відповідності до встановлених правил та вимог, відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку з 27 листопада 2015 року по 20 травня 2016 року - як зазначено в позовних вимогах. Відповідно до довідки, виданої ПАТ "Капустянський граніт" від 27.11.2015 року за № 185, розмір середньоденної заробітної плати позивача становив 160 грн. 44 коп. Встановлено, що затримання виплати належних позивачу при звільнені сум складає 119 робочих днів (листопад 2015р. - 1 робочий день; грудень 2015р. - 23 робочих днів; січень 2016р. - 19 робочих днів; лютий 2016р. - 21 робочих днів; березень 2016р. - 22 робочих днів; квітень 2016р. - 21 робочих днів; травень 2016р. - 12 робочих днів) х на розмір середньоденної заробітної плати 160,44 = 19092,36 грн, тобто, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачається компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначається, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим законом. Під доходами у цьому законі слід розуміти, зокрема, і заробітну плату. Згідно п. 2,3,4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Беручи до уваги те, що відповідач не виплачував заробітну плату (не здійснив розрахунок), починаючи з 27 листопада 2015 року, враховуючи положення ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», загальна сума компенсації, яка належить до виплати позивачу складає 15724 грн. 65 коп., що підтверджується поданим розрахунком, який не заперечувався відповідачем. За змістом ст. 237-1 КЗпП України, підставами для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків працівника і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно роз'яснення наданого Пленумом Верховного Суду України у п. 13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам необхідно врахувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплата належних йому сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності чи галузевої належності. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн., встановивши факт порушення трудових прав позивача, яке полягало у несвоєчасній виплаті належних їй коштів, в тому числі заробітної плати, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що таке порушення призвело до моральних страждань позивача та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а тому, враховуючи глибину душевних страждань позивача, вимоги розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 1000 грн., задовольнивши позов в цій частині частково. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1378,00 грн. на користь держави, від сплати якого позивач звільнений. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial