Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, яка спричинена злочином. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] [PERSON], керуючи автомобілем марки «Subaru Legecy» державний номерний знак [NUMBER], вчинив наїзд на [PERSON], внаслідок чого останній помер на місці пригоди. Потерпілим визнано позивача, який є сином загиблого. Вважає, що заподіяна моральна шкода становить 300 000 грн. Просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 300 000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснювала [PERSON], Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення,аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України/ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив. Представник відповідача приватного акціонерного товариства "Страхова компанія"Інкомстрах" в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив. Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив. До суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що відповідно до відомостей ЄДР приватне акціонерного товариства "Страхова компанія"Інкомстрах" не перебуває в процесі припинення. Вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. За згодою представника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини. 01 грудня 2014 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва відповідача визнано ви нуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді 4(чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання.(а.с. 14-16). 10 квітня 2015 року Ухвалою Апеляційного суду м. Києва вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 01 грудня 2014 року змінено, застосовано до [PERSON] п. в ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014році» від 08 квітня 2014 року із змінами, звільнено [PERSON] .від призначеного покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки. Вирок суду в частині цивільного позову скасовано, призначено в цій частині новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок суду залишено без змін.(а.с. 7-13). За положеннями ст.1187 ГК України незалежно від вини шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди та ін.) володіє транспортним засобом, механізмом, використання, чи збереження зміст якого створює підвищену небезпеку. Згідно вимог ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 300 000 грн. 00 коп. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, зокрема, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазначивши моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди" під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки Subaru Legecy» державний номерний знак [NUMBER], 2004 року випуску, яким керував відповідач [PERSON], за шкоду, завдану третім особам, була застрахована акціонерному товаристві "Страхова компанія"Інкомстрах" на підставі страхового полісу № АС/5511611 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 червня 2013 року (а.с. 58). Відповідно до ст.22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум зазначених у страховому полісі відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду , яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. У відповідності до ст. 23 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є,зокрема, шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Позивачем пред»явлено вимоги до відповідача [PERSON] про стягнення моральної шкоди. 06 жовтня 2014 року під час розгляду кримінального провадження до участі у справі у якості відповідачів залучено приватне акціонерне товариство "Страхова компанія"Інкомстрах", Моторне (транспортне) страхове бюро України. У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди" зазначено, зокрема, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазначившим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму. Відповідно до роз"яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов"язковому з"ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи роз"яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості. Суд дійшов висновку, що діями відповідача спричинені позивачу моральні страждання, пов»язані з безповоротною втратою батька. При визначенні розміру відшкодування,

Outcome: partial