Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

В листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором № б/н від 19.09.2012 року в сумі 24 179, 52 грн. На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 19.09.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 12 743 грн. 78 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості. Відповідно до умов договору, договір складається з заяви позичальника, "Умов та Правил надання банківських послуг" та "Тарифів Банку". Однак, відповідач належним чином не виконував зобов'язань відповідно до умов договору, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість, яка станом на 19.10.2016 р. становить 24 179 грн. 52 коп., яку позивач просить стягнути на свою користь. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні вказали, що проти заявлених позовних вимог заперечують, оскільки відповідач кредит оплатив в повному обсязі. А також в судовому засіданні надали заяву про застосування строків позовної давності, мотивуючи це тим, що [PERSON] дізнався про наявність у нього заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 19.09.2012 року - 31.10.2013 року. Остання оплата (згідно розрахунку наданого Позивачем) була здійснена Відповідачем 11.02.2014 року. Таким чином, перебіг строку позовної давності за вимогами позивача про стягнення пені, комісії, штрафу, почався 31.10.2013 року, до суду позивач звернувся 01.11.2016 року, тобто з пропущенням однорічного строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією і штрафу. Позовну вимогу щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 8822,40 гривень, штрафу в розмірі 1092,24 гривень вважають такою, що не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом позовної давності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.09.2012 року, виявивши бажання оформити на своє ім'я кредит, [PERSON] заповнив підготовлений ПАТ КБ "Приватбанк" бланк заяви, у якій вказав свої особисті дані та поставив власний підпис. Одночасно з тексту заяви вбачається, що [PERSON] ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Своїм підписом [PERSON] підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування "Приватбанку", а також відкриття\~ карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту на платіжну картку\~ та розміру базової процентної ставки 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки сторони в анкеті-заяві від 22.03.2011 року погодили всі істотні умови договору, в тому числі і щодо його форми, беззастережно засвідчили це власними підписами, а відтак дотримались вимоги закону щодо письмової форми договору. Отже, заява про надання банківських послуг є договором про приєднання в розумінні ст. 634 ЦК України. Як зазначено в 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, підписання договору є безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. В порушення вимог даних норм Закону і умов кредитного договору, відповідач [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань і станом на 19.10.2016 року за ним утворилась заборгованість 24\~179 грн. 52 коп., з яких: заборгованість за кредитом 9190 грн. 24 коп., заборгованість за процентами за користуванням кредитом 5074 грн. 64 коп., заборгованість за пенею та комісією 8822 грн. 40 коп., штраф відповідно до п 2.2 Генеральної угоди в сумі 1092 грн. 24 коп.. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, в строк, що встановлений у договорі. Зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Норма ст. 629 ЦК України прописує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Проаналізувавши зміст п. п. 1.1.5.25, 1.1.5.32, 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг та умови кредитування з використанням платіжної картки, встановлених в Довідці, суд приходить до висновку, що умовами договору передбачене застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасну оплату послуг передбачених даним договором за кожен день прострочення. У той самий час сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому за таких обставин суд відмовляє в стягненні пені. В такому разі застосування строків позовної давності щодо стягнення пені буде недоцільним. Щодо стягнення штрафу в сумі 1092 грн., то в даному випадку штраф передбачений п. 2.2 Генеральної угоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial