Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою та, доповнивши позовні вимоги, просить: зобов'язати Державу Україну: - захистити його права споживача; - забезпечити йому право власності, право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, захистити його власність; - відшкодувати йому на його користь: його власність - 7893,81 грн.; матеріальну шкоду - 1569,96 грн., в тім числі від інфляції - 962,94 грн., від 3 % річних - 607,02 грн.; моральну шкоду 7893,80 грн.; - повернути йому затрати по справі - 52,50 грн., в тім числі за ксерокопіювання позовної заяви - 22,50 грн., уточненої позовної заяви - 30 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що ним було укладено депозитний договір з Кредитною спілкою "Флагман". КС не повернуло йому депозит, оскільки Україна скасувала Держфінпослуги, що контролювали роботу КС. Судовим рішенням № 2-56/12 від 30 березня 2012 року на його користь стягнуто з КС 7893,80 грн. Центральний ВДВС Миколаївського МУЮ видав постанову ВП № 32157634 від 13 квітня 2012 року про відкриття виконавчого провадження, але не здійснив його, та новою постановою повернув його без виконання. ВДВС пояснив, що не знаходить майна для стягнення та додав, що КС не є банкрутом, щоденно працює, а тому має грошові обороти, не надав касову книгу, а значить веде подвійну бухгалтерію, та не збирає раніше видані кредити, а значить у такий спосіб переховує свою власність. КС має у власності житловий будинок, тому він вважає, що ВДВС не діє. За цими порушеннями райсуд видав ухвалу № 209/283/14-ц, № 4с/209/5/14 від 28 квітня 2014 року, якою зобов'язав ВДВС відновити виконавче провадження та здійснити його. Скаргою від 03 червня 2014 року він направив до прокуратури копію ухвали, а до ВДВС - виконавчий лист і просив виконати його. Але прокуратура переадресувала його скаргу до ВДВС Миколаївіського МУЮ, а ВДВС не надіслав йому навіть постанови про відновлення виконавчого провадження. ВДВС нарешті арештувало будинок, який знаходився у власності КС, але листом від 26 червня 2014 року знову відповіло, що не знайдено власності, майна КС, на яке можливо звернути стягнення. В діях ВДВС вбачається кримінальне бажання не здійснювати виконавче провадження за його виконавчим листом. На його думку, ВДВС порушив вимоги ст.ст. 11, 30, 51 ЗУ "Про виконавче провадження", а прокуратура Миколаївської області порушила ст.ст. 1, 4, 21 ЗУ "Про прокуратуру": не здійснила прокурорський нагляд за додержанням законності, не забезпечила верховенства закону, не зупинила протиправні дії ВДВС і КС. Вищезазначеними протиправними діями йому була заподіяна матеріальна та моральна шкода, підірвано авторитет Президента і Верховної Ради, які забезпечують права народу. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Представник відповідача Держави Україна Кабінету Міністрів України Берелет І.В. позов не визнав у повному обсязі та пояснив, що за загальним правилом цивільна відповідальність за завдану майнову чи моральну шкоду настає за наявності чотирьох складових: неправомірності дій заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинного зв'язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду. Позивачем не наведено доказів порушення Державою його прав у спірних правовідносинах, тому Держава Україна не є належним відповідачем по справі. Правові підстави для стягнення моральної та матеріальної шкоди відсутні, оскільки Держава Україна не є учасником спірних правовідносин, тому відсутня сама можливість заподіяння шкоди Державою Україна. Представник відповідача Держави Україна Президента Україна Мишковець О.В. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, а також заперечення на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги є необгрунтованими, виходячи з такого: відповідно до ст. 170 Цивільного кодексу України Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України (ухвала від 8 травня 1997 року № 11-з) ч. 2 ст. 102 Конституції України проголошує, що Президент є ""гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина"". Однак, окрім обов'язку виступати від імені держави, за Президентом України закріплено широкі повноваження як у вирішенні загальнодержавних проблем, котрі вимагають поєднання політичних, економічних, соціальних та інших аспектів функціонування держави, так, рівнозначно, і у розгляді локальних питань, що стосуються захисту справедливості, прав, свобод та інтересів окремої людини в разі їх порушення будь-ким, в тому числі і державою. Поряд з цим, для забезпечення конституційного порядку, нормального функціонування держави існує структурована, багаторівнева, ієрархічна система органів виконавчої і судової влади. Вони наділені відповідною юрисдикцією, мають свій предмет ведення і реалізують повноваження через визначені законодавством процедурні рамки та технології. Крім цього, Конституційним Судом України у Рішенні від 3 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) наголошувалось, що в Основному Законі України розмежовуються такі поняття як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті З, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші). Наведене вище свідчить про неприпустимість ототожнювання Президента України як Глави держави із ""Державою Україна"" при оспорюванні дій (бездіяльності) органів державної влади чи будь-яких інших суб'єктів. Отже, обов'язковою умовою участі у цивільному судочинстві того чи іншого суб'єкта від імені Держави Україна є відповідність позовних вимог компетенції та повноваженням такого органу. Повноваження Президента України, як неодноразово наголошувалося у рішеннях Конституційного Суду України (від 10 квітня 2003 року № 7-рп/2003, від 7 квітня 2004 року № 9-рп/2004, від 16 травня 2007 року № 1-рп/2007, від 02 жовтня 2008 року № 19-рп/2008, від 8 жовтня 2008 року № 21-рп/2008 та ін.), визначаються виключно Конституцією України. При цьому законодавчі акти не можуть покладати додаткових прав чи обов'язків на Президента України, крім тих, що прямо передбачені нормами Конституції України. Президент України не є учасником заявлених позивачем правовідносин. Главою Держави жодних протиправних дій чи бездіяльності стосовно [PERSON] допущено не було. Слід окремо зазначити, що позивач у прохальній частині позовної заяви від 17 вересня 2014 року, з урахуванням доповнень та уточнень до останньої, просить Державу Україну вчинити певні дії на його користь. Тобто, позовні вимоги по суті до Глави держави не заявлені, а викладені саме до визначених відповідачів. Представник відповідача Центрального ВДВС Миколаївського МУЮ в судове засідання не з'явилася, надала суду заперечення, в яких зазначено, що при здійснені виконавчого провадження державним виконавцем не було порушено норми чинного законодавства при здійсненні виконання зведеного виконавчого провадження яке перебувало в Центральному відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції щодо 770 виконавчих документів про стягнення коштів з Кредитної спілки ""Флагман"" на користь стягувачів на загальну суму стягнення 31 530 408,94 грн. у тому числі виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська № 2-56/2012 від 03.04.2012 року про стягнення з Кредитної спілки "Флагман" на користь [PERSON] за договорами по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок кошти в розмірі 7893,81грн. Виконання було доручено державному виконавцю Гаврилюку В.І., яким розпочато примусове виконання відповідно ст. 25 Закону України ""Про виконавче провадження"" шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 13 квітня 2012 року. У постанові про відкриття виконавчого провадження, відповідно до ст. 25 Закону України ""Про виконавче провадження"", вказав про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови про відкриття та попереджено боржника, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк розпочнеться його виконання в примусовому порядку (копія постанови додається). У зв'язку з тим, що на примусовому виконанні у відділі ДВС перебувало зведене виконавче провадження про стягнення коштів з Кредитної спілки ""Флагман"" на користь стягувачів, 21 травня 2012 року державним виконавцем відділу ДВС винесено постанову, якою приєднано виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа до складу зведеного виконавчого провадження. В скарзі на нездійснення виконавчого провадження зазначено що дії державним виконавцем, передбачених ст. 32 Закону ""України ""Про виконавче провадження"" не здійснюються. Пункт 1 ст. 32 Закону визначає що одним із заходів примусового виконання є звернення стягнення на кошти та інше майно боржника. Статтею 52 Закону передбачено, що звернення стягнення на майно та кошти полягає в його арешті, вилучені та примусовій реалізації. 22 вересня 2009 року, 20 листопада 2009 року, 24 листопада 2009 року, 03 грудня 2009 року, 28 березня 2012 року направлено запити до органів, які здійснюють реєстрацію права власності. За повідомленням користувача бази даних АЇС ""Автомобіль"" та органу Державтоінспекції за боржником зареєстровані транспортні засоби відсутні. Згідно інформації КП ""Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації"" за боржником зареєстровано на праві приватної власності нерухоме майно розташоване за адресою: [ADDRESS]. За повідомленням ДПА у Миколаївській області інформація стосовно джерел доходів КС ""Флагман"" в податкових органах відсутня, до якого додано перелік зареєстрованих за боржником КС ""Флагман"" розрахункових рахунків. За повідомленням інспекції Держтехнагляду за боржником техніка сільськогосподарського призначення не зареєстрована. 03 грудня 2009 року державним виконавцем відділу ДВС,

Outcome: dismissed