Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

В листопаді 2013 року позивач ПАТ «Укрнафта» звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідач, працюючи на посаді комірника, не забезпечила належне зберігання ввірених їй матеріальних цінностей, що призвело до нестачі, яка була виявлена перевіркою наявності станом на 21.11.2012 року металобрухту від електричних двигунів, який знаходиться в підзвіті відповідача. За результатами перевірки був встановлений факт нестачі брухту кольорових металів в кількості 6793,32 кг на суму 338307 грн., яку і просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути судовий збір, сплачений ним при подачі позову до суду в розмірі 3 383,07 грн. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2014 року позов задоволений. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрнафта» /04053, м. Київ, Несторівський пров.3/5, р/р 26009050006252 в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299/ в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої підприємству нестачею товарно-матеріальних цінностей - 338 307 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрнафта» судовий збір у розмірі 3 383 грн. 07 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 08 лютого 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, відмовити в задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи. Так, судом не враховані роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками». Апелянт не погоджується із висновками експертів, наявних в матеріалах справи. Усі клопотання, які заявлялися в ході розгляду справи апелянтом, були відхилені судом, внаслідок чого не було всебічно та повно досліджено обставини справи. Так, зокрема, судом не було витребувано кримінальну справу, матеріали якої свідчать про невинуватість відповідачки. Також апелянт вказує на те, що за десять років її роботи комірником, було неналежно організовано її працю. Крім того, судом не було враховано майновий стан відповідача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не має доходу. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження №1-кп/731/36/13, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. По справі встановлено, що [PERSON] працює з 28.10.2003 року у позивача - НГВУ «Чернігівнафтогаз» комірником в прокатноремонтному цеху електрозварювальних установок. Між сторонами 04.11.2003 року був укладений Типовий договір №62 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно з п.3 укладеного договору, «У разі незабезпечення по провині працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитка, причиненого підприємству, установі, організації, і його відшкодування проводиться в згідності з діючим законодавством». Згідно з матеріалами перевірки наявності металобрухту від електричних двигунів, який знаходиться в підзвіті комірника ПРЦЕЗУ НГВУ «Чернігівнафтогаз» [PERSON] (а.с.14-36, 37-49) виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей - брухту міді в кількості 6792,32 кг. на суму за бухгалтерськими документами - 150 115,68 грн. (а.с.25). За змістом п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, у випадках, коли між працівником і підприємством відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до ст.135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Згідно з положеннями частин 1 та 4 ст.135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір. У випадках стягнення втрат з винних осіб, заподіяних крадіжкою, нестачею або втратою, визначення суми збитків, що підлягає відшкодуванню винними особами, застосовується Постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» від 22.01.1996 року № 116 в редакції чинній на момент виникнення правовідносин. Відповідно до п.2 Порядку, розмір збитків, зокрема від нестачі матеріальних цінностей, визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки. Відповідно до Звіту про незалежну оцінку майна, металобрухту міді , що проведена ПП "Експерт" , що має Сертифікат суб"єкта оціночної діяльності №12667/11 від 21.11.2012 р. (а.с.37), ринкова вартість об'єкту оцінки - 6793,32 кг металобрухту міді становить 338 307,00 грн. (6,79332 тн. х 49800,00 грн./тн. =338 307,00 грн. ). Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що [PERSON] порушила покладені на неї трудові обов'язки по забезпеченню схоронності ввірених їй підприємством матеріальних цінностей, в результаті чого було виявлено беззаперечний факт нестачі товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 338 307,00 грн., яка і підлягає стягненню з винної особи. Апеляційний суд частково погоджується з висновком суду першої інстанції, однак не погоджується із розміром стягнутої шкоди, виходячи з наступного. Як вбачається з акту перевірки наявності металобрухту від електричних двигунів, який знаходиться в підзвіті комірника ПРЦЕЗУ НГВУ «Чернігівнафтогаз» [PERSON], від 23.11.2012 року, в останньої згідно з матеріалами інвентаризації станом на 21.11.2012 року встановлено факт нестачі брухту кольорових металів в кількості 6 793,32 кг на суму облікової вартості 150 115, 68 грн. За фактом службової недбалості [PERSON], тобто неналежного виконання службовою особою своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло тяжкі наслідки було розпочате досудове розслідування (а.с.4, том 2 провадження №1-кп/731/36/13), під час якого була проведена судова економічна експертиза (а.с.14, том 3, провадження №1-кп/731/36/13). За висновком №80 судової економічної експертизи по кримінальному провадженню № 12012260100000016 за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України (т.2)(а.с.14-17), нестача металобрухту від ремонту електродвигунів (провід мідний) підтверджена у кількості 6490,07 кг. В матеріалах цивільної справи є копія висновку судової економічної експертизи №80, проте ця копія не містить усіх аркушів даного висновку, що позбавило суд першої інстанції можливості надати йому відповідну оцінку, а клопотання відповідача щодо огляду матеріалів кримінального провадження залишилося без задоволення. Колегія суддів вважає, що даний висновок судової економічної експертизи проведеної в рамках кримінального провадження, яка встановила нестачу 6490,07 кг металобрухту від ремонту електродвигунів (провід мідний) частково спростовує висновки інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, що проводилась відповідачем. З огляду на це, з врахуванням ст. 137 КЗпП України, з відповідача на користь позивача слід стягнути вартість 6490,07 кг металобрухту від ремонту електродвигунів (провід мідний) за цінами, які містяться в Звіті про незалежну оцінку майна, металобрухту міді (а.с.37), який проведений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» від 22.01.1996 року № 116. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 323 202 грн. на відшкодування матеріальної шкоди (6,490 тн. х 49800,00 грн./тн. =323 202 грн.). З огляду на це, рішення суду підлягає зміні на підставі п.1ч.1 ст.309 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з оцінкою металобрухту, судом до уваги не приймаються. Під час розгляду справи клопотання про призначення відповідної експертизи сторонами не заявлялося, а докази, що надані позивачем, відповідачем не спростовані. Твердження апелянта щодо неналежної організації її роботи, періодичних замін її іншим працівником та відсутності якісної охорони складу є голослівними. В своїх письмових поясненнях на ім'я начальника НГВУ «Чернігівнафтогаз» від 22.11.2012 р. (а.с.21) відповідач двічі зазначила, що фактів несанкціонованого проникнення до ввіреного їй складу нею не фіксувалося. Доповідні щодо нестачі товаро-матеріальних ціностей [PERSON] жодного разу не подавалися. В матералах справи міститься договір від 24.11.2009 р. про надання ВАТ "Укрнафта" послуг охорони ТОВ "Нафтозахист Україна" (а.с.169), що спростовує доводи апелянта щодо невжиття адміністрацією позивача заходів щодо охорони складу. Судом не була встановлена відсутність умов, що забезпечують збереження матеріальних ціностей. Підстави для застосування ст.137 ч.2 КЗпП України у суду першої інстанції були відсутні, оскільки відповідач не надала будь-яких відомостей про свій матеріальний стан. Само по собі перебування [PERSON] у відпустці по догляду за онукою з 26 вересня 2013 року не свідчить про тяжке матеріальне становище відповідача. Посилання апелянта на те, що суд повинен був самостійно витребувати необхідні документи які підтверджують її скрутне матеріальне становище не можуть бути прийняті судом до уваги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Клопотання про витребування необхідних позивачеві документів в суді першої інстанції [PERSON] не заявлялися. Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що інші доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення в повному обсязі відсутні. Оскільки колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і зменшення суми матеріальної шкоди, що стягується з відповідача на користь позивача, відповідно, пропорційно сумі, що задовольняється, підлягає перерахунку сума судових витрат, що стягнута на користь позивача. Оскільки позовні вимоги задовольняються на 96% (323202 х 100 : 338307 = 96%), сума судового збору, що стягнута судом першої інстанції на користь позивача підлягає зменшенню до 3 232,02 грн. Через часткове задоволення апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України слід частково стягнути судові витрати, що понесені відповідачем при подачі апеляційної скарги в сумі 67,68 грн. (1692 грн. х 4% : 100% = 67,68 грн.)

Outcome: partial