Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області та просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що на контролі виконавчого комітету Миляцької сільської ради перебуває [PERSON] , яка [INFO] народила дитину - сина [PERSON] . При обстеженні умов проживання за адресою: [ADDRESS] , де на той час проживала [PERSON] , виявлено неналежні умови для проживання та розвитку дитини, тому її з дитиною на тимчасове проживання прийняла тітка [PERSON] . Згідно розпорядження голови Дубровицької РДА від 26 березня 2018 року №66, [PERSON] з дитиною направлено у відділення матері і дитини при комунальному закладі "Рівненський обласний соціальний гуртожиток". Згідно інформації КЗ "Рівненський обласний соціальний гуртожиток" [PERSON] залишила дитину без нагляду та без попередження персоналу гуртожитку більш ніж на 6 годин. Вона недостатньо уваги приділяла підтриманню здоров`я дитини, грубо порушувала правила внутрішнього розпорядку відділення матері та дитини, зловживала алкоголем, не виконувала належним чином материнські обов`язки. Відповідно до розпорядження голови Дубровицької РДА від 21 листопада 2018 року №251, на підставі заяви матері дитини [PERSON] , дитину було направлено в комунальний заклад "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини" на тимчасове державне утримання. У вересні 2019 року батьком дитини [PERSON] було визнано батьківство по відношенню до дитини [PERSON] та надано дитині прізвище [PERSON] . У вересні 2019 року відповідачі зверталися до служби у справах дітей Дубровицької РДА щодо обстеження їх умов проживання за адресою: [ADDRESS] , оскільки мали намір повернути в сім`ю малолітнього [PERSON] . Однак при обстеженні умов проживання за зазначеною адресою не було виявлено належних умов для повернення дитини в сім`ю. Батькам було надано рекомендації щодо створення належних умов для можливості повернення дитини з державного закладу та можливості повторного звернення до служби у справах дітей з відповідною заявою. Повторно відповідачі звернулися із відповідною заявою у лютому 2020 року. Взявши до уваги те, що згідно акту обстеження умов проживання від 10 лютого 2020 року за адресою проживання відповідачів створено умови для виховання сина, тому його повернуто в сім`ю. Зі слів [PERSON] , відносини з родичами батька дитини у неї не склалися і вона в кінці квітня 2020 року разом з дитиною приїхала в с. лугове до своєї матері. Умови проживання в даному будинку незадовільні, а мати [PERSON] - [PERSON] зловживає алкогольними напоями. Згідно повідомлень, які надходили до старости села, [PERSON] залишала дитину в будинку, не ночувала вдома та зловживала алкогольними напоями разом з [PERSON] . На позачерговому засіданні виконавчим комітетом Миляцької сільської ради визнано обставини, які склалися в сім`ї [PERSON] та [PERSON] такими, що загрожують життю та здоров`ю малолітньої дитини. З метою захисту прав дитини, прийнято рішення про відібрання малолітнього [PERSON] від батьків та забезпечити тимчасове його влаштування. 05 травня 2020 року комісією виконавчого комітету Миляцької сільської ради та спеціалістами служби у справах дітей Дубровицької РДА проведено бесіду із батьками, під час якої спростувати свою бездіяльність та байдужість до сина батьки не змогли, не надали доречних пояснень щодо причин невиконання своїх батьківських обов`язків, не пояснили чому не піклуються про сина, не вказали причин, які б перешкоджали їм дбати про дитину. У судовому засіданні представник позивача Виконавчого комітету Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області Савич Г.С. позовні вимоги підтримала та просила задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області Головачук Л.Г. не заперечила проти задоволення позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали. З наданих пояснень відповідачів встановлено, що на даний час вони проживають у [ADDRESS] , тобто за місцем проживання [PERSON] . Умови проживання у них нормальні. Вони хоч і не мають постійного місця роботи, однак намагаються заробляти тимчасовим підзаробітком. При цьому запевнили суд, що усвідомили свою поведінку, будуть належним чином виконувати свої батьківські обов`язки та зможуть виховувати дитину в належних для того умовах. Вислухавши сторони, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.09.2019 року (а.с.12) батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно висновку оцінки потреб дитини та її сім`ї, заповненого 28 лютого 2018 року (а.с.20) комісії з`ясовано, що складні життєві обставини сім`ї [PERSON] негативно впливають на стан дитини. Потреби дитини задовольняються частково. Стан матері частково перешкоджає задоволенню потреб дитини, її батьківський потенціал недостатній і дуже слабкий. Вирішено направити [PERSON] з дитиною у відділення матері та дитини при соціальному гуртожитку м. Рівне. Встановлено, що на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації №66 від 26 березня 2018 року (а.с.38) [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] направлено у відділення матері і дитини при комунальному закладі "Рівненський обласний соціальний гуртожиток" у зв`язку із складними життєвими обставинами в сім`ї. З інформації комунального закладу "Рівненський обласний соціальний гуртожиток", наданої 06 листопада 2018 року (а.с.16) вбачається, що 03 листопада 2018 року о 19:50 год. [PERSON] залишила дитину [PERSON] без нагляду та повернулась в гуртожиток о 09:50 год. 04 листопада 2018 року. Відповідно до угоди про надання/отримання соціальних послуг №17 від 27.03.2018 року [PERSON] не мала права залишати дитину без попередження персоналу гуртожитку більш ніж на 6 год. Поведінка [PERSON] розцінюється як грубе порушення правил внутрішнього розпорядку відділення матері та дитини. [PERSON] не вміє раціонально використовувати кошти та витрачати їх для задоволення потреб дитини. Соціальна допомога, отримана нею при народженні дитини, була використана в значній мірі не для потреб дитини. При цьому відзначено, що у [PERSON] на низькому рівні навички самообслуговування, приготування їжі, догляду за дитиною, побутові навички. 21 листопада 2018 року розпорядженням голови районної державної адміністрації №251(а.с.39) на підставі заяви [PERSON] , малолітнього [PERSON] направлено в комунальний заклад "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини" на тимчасове державне утримання, а [PERSON] 26 листопада 2018 року зарахована до Рівненського центру соціально-психологічної допомоги, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах, що стверджується наявною у матеріалах справи інформацією даного закладу (а.с.17). Згідно інформації Служби у справах дітей Дубровицької РДА від 18 грудня 2019 року (а.с.18) у вересні 2019 року батьки дитини [PERSON] , 2017 року народження [PERSON] та [PERSON] зверталися до служби у справах дітей щодо обстеження їх умов проживання за адресою М. Дубровиця вул. Грушевського , оскільки мали намір повернути в сім`ю малолітнього [PERSON] . Однак при обстеженні умов проживання за зазначеною адресою не було створено умов для повернення дитини в сім`ю. Батькам було надано рекомендації щодо створення належних умов для можливості повернення дитини з державного закладу та можливості повторного звернення до служби у справах дітей з відповідною заявою. З метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, просили Виконавчий комітет Миляцької сільської ради вивчити питання щодо можливості повернення дитини в сім`ю матері або розглянути питання щодо наявності підстав для звернення до суду про позбавлення її батьківських прав. З актів обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 30 квітня 2020 року, 02 травня 2020 року та 04 травня 2020 року (а.с.25, 26, 27) вбачається, що комісією встановлено факт зловживання [PERSON] алкогольними напоями та нездійснення нею належного догляду за дитиною. З [PERSON] було проведено бесіди та попереджено про наслідки невиконання нею батьківських обов`язків. 04 травня 2020 року, після проведення оцінки рівня безпеки дитини, що викладено в акті (а.с.53-55) встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] часто залишається на тривалий час на осіб, які зловживають алкогольними напоями та були позбавлені батьківських прав відносно своїх дітей [PERSON] і [PERSON] , які є бабусями дитини. За інформацією начальника центру соціальних служб Миляцької ОТГ, [PERSON] була неодноразово помічена у стані алкогольного сп`яніння у сумнівних компаніях та скандалила у будинку своєї матері. Дитина була свідком такої поведінки. При цьому, фактично догляд за дитиною здійснює [PERSON] , яка є тіткою [PERSON] . Вона забирала дитину до себе й той час, коли батьки дитини перебували у стані алкогольного сп`яніння, не доглядали за дитиною. Наказом Служби у справах дітей Дубровицької РДА №34 від 26 травня 2020 року "Про взяття малолітньої дитини на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с.56) на підставі рішення виконавчого комітету Миляцької сільської ради від 04 травня 2020 року №27 "Про негайне відібрання дитини від батьків у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини", [PERSON] , [INFO] взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків. З наявних у матеріалах справи актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 20 липня 2020 року, 22 вересня 2020 року, 19 лютого 2021 року, 01 червня 2021 року та 19 жовтня 2021 року (а.с.72, 73, 96, 97, 118, 119) вбачається, що комісією встановлювався факт ненадання батьками [PERSON] та [PERSON] своїй малолітній дитині [PERSON] матеріальної допомоги, незабезпечення речами першої необхідності та ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У 6 принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічні норми закріплені у Сімейному кодексі України, зокрема, згідно ч.ч. 1-5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч. 1 ст. 9 Конвенції вказано, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства", діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно п.п. 2 - 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. При розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав відповідно до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Аналогічне зазначено в Узагальненні Верховного Суду України практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновлення батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року Отже, суд відхиляє висновок органу опіки і піклування - Дубровицької райдержадміністрації №345/01.33 від 29 липня 2020 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с.50-51), оскільки такий, на думку суду, є однобічним, базується на інформації, яка не знайшла свого підтвердження в ході розгляду справи та суперечить інтересам дитини на можливість збереження сімейних зв`язків. Окрім того, суд зауважує, що орган опіки і піклування - Дубровицької райдержадміністрації, як третя особа, що не заявляє самостійних вимог та яка подала письмовий висновок щодо розв`язання спору, ухвалою суду від 21 квітня 2021 року була замінена на належну третю особу - Службу у справах дітей Миляцької сільської ради Сарненського району Рівненської області. Однак, незважаючи на заміну третьої особи та починаючи з дати постановлення вказаної вище ухвали суду, виконавчим комітетом Миляцької сільської ради, як органом опіки та піклування, на день розгляду справи не подано такого висновку, який ґрунтувався б на свідомих та умисних діях відповідачів щодо своєї малолітньої дитини, що надало б підставу суду врахувати вказані в ньому обставини та вирішити питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] . Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції (п. 49 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року у справі "Хант проти України" та п. 47 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України"). Також Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі "Мамчур проти України"). Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення може виникнути необхідність врахування низки чинників, зокрема: чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (п. 49-52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України"). Тобто, вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке у свою чергу не є абсолютним. В пунктах 54, 58 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі "Хант проти України" зазначено, що вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінивши всі докази кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позивач не надав суду таких доказів, які б підтверджували свідоме та умисне ухилення відповідачів від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Надані ж письмові докази та висновки не підтверджують наведених у позовній заяві обставин щодо алкоголізму відповідачів та систематичного перебуванням у асоціальних і сумнівних компаніях; абсолютну незацікавленість їх життям дитини. Суд бере до уваги, що у судовому засіданні, відповідачі пояснили своє ставлення до дитини, яке є позитивним, однак за наявності обставин, не залежних від них самих, вони не можуть у повному обсязі здійснювати свої обов`язки по утриманню дитини. При цьому, слід зазначити, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд вважає, що недостатність засобів для виховання та утримання дитини не може свідчити про винну, усвідомлену, протиправну поведінку батьків, що призводить до ухилення останніх від виконання своїх обов`язків з виховання та утримання дитини. Водночас, зловживання алкогольними напоями, як підстава для позбавлення батьківських прав відповідачів, на яку посилається позивач, не заслуговує на увагу, оскільки документально не підтверджена. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. За таких обставин у цій справі відсутні виключні обставини, за яких відповідачі можуть бути позбавлені батьківських прав, що не суперечило б Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Пленум Верховного суду України у постанові від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" надав роз`яснення, як вийти з цієї ситуації за допомогою інших правових методів, а саме вказав, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. За наведених обставин, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з недоведенням позивачем обставин та підстав, на які він посилається при обґрунтуванні позовних вимог. Разом з тим, суд погоджується із доводами позивача, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не в повній мірі виконують батьківські обов`язки щодо забезпечення належних умов проживання, фізичного та духовного розвитку малолітньої дитини [PERSON] , у зв`язку з чим слід попередити відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина та покласти на орган опіки і піклування та службу у справах дітей контроль за виконанням відповідачами батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed