Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

20.07.2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань пеню в розмірі трьох відсотків вартості послуг за кожний день прострочення у відповідності до п.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 18.07.2015 року по 19.07.2016 року у розмірі 4 798 990 грн. 80 коп. В подальшому позивач доповнив позовні вимоги, крім вказаної вище суми просив стягнути на його користь з відповідача суму інфляційних у розмірі 360 тис. 108 грн. 37 коп. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 10 тис. 803 грн. 25 коп., а всього 370 тис. 911 грн. 62 коп. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] посилається на те, що між ним та ТОВ «Харківжитло», 10.01.2006 року був укладений договір пайової участі у будівництві № 45/57 житлового багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до умов договору позивач зобов`язаний був внести і вніс на розрахунковий рахунок ТОВ «Харківжитло» пайовий внесок в розмірі 438264 грн., що на день укладання договору складало 86 785 (дол. США), відповідач, в свою чергу, зобов`язався завершити будівництво об`єкту у 2-му кварталі 2009 року. По завершенню будівництва позивачу повинна була виділитися в натурі, із створеної учасниками спільної часткової власності, трикімнатна квартира будівельний номер [ADDRESS] , на четвертому поверсі, загальною проектною площею 102,10 кв.м. Позивач зазначає, що він виконав взяті за договором зобов`язання, своєчасно сплатив вартість обраного об`єкта, відповідач прийняв сплачені кошти та закріпив за ним конкретний об`єкт, а саме зазначену квартиру. Проте взяті на себе зобов`язання щодо введення в експлуатацію об`єкта будівництва у другому кварталі 2009 року та передачу його під заселення, відповідач до теперішнього часу не виконав, що є істотним порушенням умов договору. У зв`язку з невиконання відповідачем своїх зобов`язань позивач змушений звернутися до суду. Позивач зазначає, що на правовідносини, що склалися між ним та відповідачем поширюються норми ЗУ «Про захист прав споживачів» та з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі трьох відсотків вартості послуг за кожний день прострочення у відповідності до п.5 ст. 10 ЗУ « Про захист прав споживачів» за період з 18.07.2015 року по 19.07.2016 року у розмірі 4 798 990 грн. 80 коп. ( 438*264*3%*365 днів). Крім того, просив стягнути на його користь інфляційні, сума яких складає 360 тис. 108 грн. 37 коп., а також, 3% річних від простроченої суми: 360 тис. 108 грн. 37 коп.*3%=10 тис. 803 грн. 25 коп. (десять тисяч вісімсот три гривні 25 коп.), а всього 370 тис. 911 грн. 62 коп. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2017 року у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 31 травня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2017 року залишено без змін. Постановою Верховного суду від 05.02.2020 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова віл 10.02.2017 року та ухвала апеляційного суду Харківської області від 31.05.2017 року скасовані. Справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05.03.2020 року відкрито провадження по справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. 11.03.2020 року позивач подав уточнену позовну заяву, в якій фактично виклав ті ж вимоги, що і в первісному позові, доповнивши лише доводами з посиланням на висновки у постанові Верховного суду від 05.02.2020 року. Від представника відповідача надійшла заява, у якій він просив застосувати до вимог строки позовної давності. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав частково, а саме в частині вимог щодо стягнення пені в розмірі трьох відсотків вартості послуг за кожний день прострочення у відповідності до п.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 18.07.2015 року по 19.07.2016 року у розмірі 4 798 990 грн. 80 коп. Щодо позовних вимог про стягнення на його користь з відповідача суми інфляційних у розмірі 360 тис. 108 грн. 37 коп. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 10 тис. 803 грн. 25 коп., а всього 370 тис. 911 грн. 62 коп. не підтримав та зазначив, що це питання вже вирішено в іншій справі. Щодо заяви про застосування строку позовної давності заперечував, пославшись на те, що вимоги про стягнення пені ним заявлено за період рік до подання позовної заяви. Представник відповідача у судові засідання жодного разу не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Положеннями ч. 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. гідно з вимогами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10 січня 2006 року між [PERSON] та ТОВ «Харківжитло» був укладений договір пайової участі у будівництві №45/57. З вказаного договору вбачається, що його предметом є домовленість сторін спільно діяти на підставі об`єднання своїх пайових внесків для досягнення спільної мети: будівництво та введення в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Згідно п.3.1. вказаного договору до обов`язків позивача входило внесення грошових коштів (пай) загальна сума якого на дату укладання договору склала 438 264 грн., що на день укладення договору рівнялось 86785 у.о. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався по закінченню будівництва виділити позивачу з багатоквартирного будинку за вищевказаною адресою в натурі його частку у вигляді трикімнатної квартири будівельний номер [ADDRESS] , на четвертому поверсі, загальною проектною площею 102,10 кв.м., та у відповідності до п.2.4. завершити будівництво Об`єкту в другому кварталі 2009 року. На підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань по договору, щодо внесення грошових коштів 29.01.2007 року [PERSON] на депозитний рахунок відповідача було внесено 86 785 у.о. (в доларах США), що в еквіваленті складало 438 264 грн., що підтверджується відповідною довідкою в матеріалах справи. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо завершення будівництва у другому кварталі 2009 року та передачі позивачу квартири, відповідно до умов укладеного з [PERSON] договору. Відповідно до п.10.3 договору № 45/57 у разі порушення ТОВ «Харківжитло» своїх зобов`язань відповідно до п. 2.4 (строк закінчення будівництва - 2-й квартал 2009 року), більш ніж на 90 банківських днів, товариство сплачує пайщику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми фактично внесених пайщиком грошових коштів за кожний день прострочення, починаючи з 91-го дня. [PERSON] неодноразово звертався до судів, посилаючись саме на цей пункт договору, і судовими рішеннями було стягнуто на його користь пеню на підставі пункту 10.3 договору у загальному розмірі 450 604 грн 60 коп. Так, Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23.09.2013 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області 04.12.2013 року, встановлено порушення зобов`язань відповідачем за договором від 10.01.2006 року №45/57, стягнуто з ТОВ «Харківжитло» на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов`язань за період з лютого 2012 року по січень 2013 у розмірі 65739.78 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25.04.2014 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області 09.07.2014 року, вирішено стягнути з ТОВ «Харківжитло» на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов`язань за період з лютого 2013 року по січень 2014 у розмірі 60840,64 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16.03.2015 року, вирішено стягнути з ТОВ «Харківжитло» на користь позивача пеню за прострочення виконання зобов`язань за період з лютого 2014 року по січень 2015 у розмірі 96346.03грн., 3% річних та суму інфляційних за період з липня 2009 року по грудень 2014 року у сумі 28867.73 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області 09.07.2014 року було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 16.03.2015 року в частині стягнення 3% річних та суму інфляційних за період з липня 2009 року по грудень 2014 року у сумі 28867.73 грн., в частині стягнення пені за прострочення виконання зобов`язань за період з лютого 2014 року по січень 2015 у розмірі 96346.03грн. залишено без змін. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21.03.2016 року стягнуто з ТОВ «Харківжитло» на користь [PERSON] пеню за прострочення виконання зобов`язань за період з лютого 2015 року по січень 2016 у розмірі 227681 грн. 15 коп. У цій справі [PERSON] просить суд відповідно до вимог частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» стягнути з ТОВ «Харківжитло» на його користь пеню в розмірі трьох відсотків вартості послуг за кожний день прострочення за період з 18 липня 2015 року до 19 липня 2016 року у розмірі 4 798 990 грн 80 коп. (438 264 х 3% х 365 днів). Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Преамбулою ЗУ "Про захист прав споживачів", і це конкретизовано в постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року №5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до положень ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023) у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Встановивши, що позивач [PERSON] виконав умови договору, повністю вніс обумовлену в договорі суму, а ТОВ "Харківжитло" на час розгляду справи будівництво не завершено, в той час коли планове завершення будівництва встановлено ІІ квартал 2009 року, суд приходить до висновку, що відповідачем не виконано зобов`язання і він повинен сплатити пеню у розмірі, встановленому ч.5 ст.10 ЗУ "Про захист прав споживачів", оскільки правовідносини між будівельною компанією (виробник) й фізичною особою (споживач, замовник) - це угода про послугу - будівництво житла. Висновок про можливість застосування положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» до правовідносин, що випливають з договору про участь у пайовому будівництві квартири, наведено, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/20776/14-ц (провадження № 61-25322св18). При цьому, як слідує з тексту позовної заяви, позивач, зробив висновок, що з відповідача у відповідності до п.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» на його користь потрібно стягнути за кожний день прострочення виконання умов договору пеню в розмірі трьох відсотків вартості послуги (будівництва та введення в експлуатацію будинку [ADDRESS] ), згідно договору №45/57 за один рік за кожен день прострочення. Визначаючи пеню у такому розмірі, позивач виходив із того, що вартість робіт із будівництва квартири складає 438 264 грн. (суми сплаченої за договором № 45/57), а також із того, що прострочення становить один рік (період з 18 липня 2015 року до 19 липня 2016), у зв`язку з чим її розмір дорівнює 4 798 990 грн 80 коп. При цьому суд зазначає, що вартість робіт не тотожна авансовій вартості невикупленої на момент укладення договору площі. Матеріали справи не містять відомостей щодо вартості робіт, та позивачем не надано доказів щодо вартості невиконаної роботи, як вихідної величини для обрахунку розміру пені на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», а натомість пеню обраховано, виходячи з авансової вартості невикупленої на момент укладення договору площі квартири, що не є тотожним вартості невиконаної роботи. Умовами договору передбачено, що ТОВ «Харківжитло» несе відповідальність за свої зобов`язання по будівництво об`єкту, а саме пунктом 10.3. від 10 січня 2006 року № 45/47 визначено, що у разі порушення ТОВ «Харківжитло» своїх зобов`язань, передбачених пунктом 2.4 цього договору, більше ніж на 90 банківських днів, товариство сплачує пайовику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми фактично внесених пайовиком грошових коштів за кожний день прострочення, починаючи з 91-го дня. Судом встановлено, що виходячи з умов договору та норм цивільного законодавства, зобов`язання ТОВ «Харківжитло» виникло перед [PERSON] , однак у встановлений строк не виконане. За положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом договору від 10 січня 2006 року № 45/47 загальна вартість об`єкта інвестування становить 438 264 грн. На підставі з`ясованих обставин справи, наданих доказів, суд приходить до висновку що розмір неустойки у відповідності до п.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період 18.07.2015 до 19.07.2016 складатиме 13 147 грн. 92 коп.( 438 264 грн. загальної вартості замовлення х 3% ), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Задовольняючи частково позов [PERSON] суд відкидає заперечення представника відповідача щодо пропуску строку позовної давності, з огляду на наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п`ята статті 261 ЦК України). Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже аналіз наведених норм ЦК України заява про застоування стоку позовної давності відповідача необгрунтована, оскільки позивач звернувся про стягнення пені в межах річного строку, та обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial