Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. 26.06.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. 2. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . На даний час відповідач по справі зареєстрований в даному будинку, проте не проживає в ньому з моменту реєстрації, оскільки виїхав до Росії та востаннє приїздив до м. Прилуки 26 січня 2011 року. 3. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 4. Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі та участі його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі /а.с.55/. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 5. Оскільки відповідач, з огляду на положення ст.128 ЦПК України, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи /а.с.29,32/, проте в судові засідання не з`являвся без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було ухвалено заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. 6. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 7. Позивачу на праві приватної власності належить 2/3 частки будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав /а.с.17/. 8. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом батька позивача - [PERSON] , 2/3 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS] успадковуються позивачем [PERSON] /а.с.18/. 9. Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.06.2007 року 1/6 частки будинку [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить позивачу [PERSON] /а.с.19/. 10. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцем 1/3 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться за адресою [ADDRESS] після смерті [PERSON] є позивач - [PERSON] /а.с.24/. 11. Згідно з відповіддю КП «Прилуцьке МБТІ» №1313 від 16.06.2015 року /а.с.16/ право власності на будинок з належною частиною господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] зареєстровано: - 5/6 частини будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.02.2012 року; - 1/6 частина будинку належить [PERSON] на підставі договору №109 про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 12.06.1963 року. 12. Згідно з копією запису акта про народження [PERSON] №150, його батьками зазначено - [PERSON] та [PERSON] /а.с.54/. 13. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] - [PERSON] померла [INFO] /а.с.9,56/. 14. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] - [PERSON] помер [INFO] /а.с.10/. 15. Відповідач по справі був зареєстрований за вище вказаною адресою, але не проживає на протязі останніх 15 років, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17.02.2014 року /а.с.7,13-15/ 16. Відповідач по справі зареєстрований за вище вказаною адресою, але не проживає на протязі останніх 15 років, що підтверджується записами в домовій книзі для прописки громадян та довідкою про склад сім`ї від 21.02.2014 року №024/7-09 №507 /а.с.12, 13-15/. 17. Згідно акту про непроживання за місцем реєстрації від 19.11.2018 року, відповідач по справі не проживає в належному позивачу будинку на протязі останніх тридцяти років /а.с.8/. 18. Відповідно до відповіді з Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області, наданої позивачу, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] за даною адресою фактично не проживав, постійно перебуває на заробітках в Росії,останній раз приїзджав влітку 2011 року в зв`язку зі смертю батька /а.с.11/. V. Оцінка суду. А. Загальні принципи. 19. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 20. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Б. Застосування вказаних принципів в даній справі. 1. Чи здійснювалось втручання «згідно з законом»?. 21. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, в даному випадку втручання у право відповідача здійснюється згідно з законом. 2. Чи відповідало втручання цілям передбаченим в п.2 ст.8 Конвенції? 22. Позивач, обґрунтовуючи позовну заяву, вказав, що вимоги мотивовані усуненням перешкод у реалізації ним права користування та розпоряджання належного йому нерухомим майном, тобто - метою втручання останнього є захист інтересів власника, що підпадає під виняток передбачений п.2 ст.8 Конвенції. 3. Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним)?. 23. Аналізуючи баланс інтересів між власником майна та відповідачем по справі, суд враховує, що позивачеві належить спірна квартира на праві приватної власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у квартирі, що є об`єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об`єктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 24. Відповідач по справі є братом позивача по матері, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось. Відповідач, згідно наданих в розпорядження суду доказів, не проживає за даною адресою більше 30 років, а відтак позбавлення його права користування спірним будинком не становитиме надмірного тягаря. 17. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірному будинку. Згідно наданих в розпорядження суду доказів, [PERSON] не проживає в належній позивачеві квартирі більше 30 років. Надані позивачами докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням. Разом з тим, відповідачем, всупереч процесуального обов`язку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо її фактичного проживання в спірній квартирі, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано. 18. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачеві будинку, об`єктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання за [PERSON] втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власників спірного житла - позивача по справі. Окрім того, суд зазначає, що згідно із статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Функції реєстрації та зняття з реєстрації фізичних осіб покладено виключно на органи реєстрації. При відмові відповідача знятися з реєстрації добровільно, його зняття з реєстрації можливе за остаточного рішення суду. Питання зняття з реєстрації вирішується спеціально уповноваженим органом. Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат. Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір, але в своїй позовній заяві зазначив про те, що не бажає його стягувати з відповідача, а тому сума сплаченого судового збору не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved