Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON], [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцямим першої черги за законом в розумінні ст. 1261 ЦК України є позивач, відповідач [PERSON] - син померлого та відповідач [PERSON] - дочка померлого. В розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України після смерті спадкодавця позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] прийняли спадщину, оскільки постійно проживали з [PERSON] на час відкриття спадщини. Враховуючи розбіжність в написанні прізвища в паспортах та свідоцтвах про одруження, та свідоцтвах про народження "[PERSON]", які були зроблені російською мовою, ще за часів СРСР та "[PERSON]" нотаріуси відмовляються приймати заяви про прийняття спадщини та відкривати спадкову справу та рекомендують звернутися до суду за захистом своїх прав. У зв'язку з чим прсила суд встановити факт родинних відносин [PERSON] та нею у якості чоловіка та дружини, встановити факт родинних відносин між [PERSON], нею та [PERSON] у якості батьків та сина, а також встановити факт родинних відносин між [PERSON], нею та [PERSON] у якості батьків та дочки. Також зазначила, що до теперішнього часу ані вона, ані відповідачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки право власності на спадщину у вигляді зазначеного житлового будинку не було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відсутності кадастрового номеру на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок та здійснення державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, оскільки державна реєстрація земельної ділянки відбулася 03 квітня 2017 року з присвоєнням кадастрового номеру [NUMBER] земельній ділянці площею 0,0512 га за даною адресою, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд був наданий спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 102/6 від 13 квітня 2016 року. Але на виконання вимог ст. 123 ЗК України даний проект землеустрою не може бути затверджений у вигляді рішення про надання земельної ділянки спадкодавцю у користування за проектом землеустрою щодо її відведення, як того вимагає ч. 3 ст. 376 ЦК України у зв'язку зі смертю останнього. При чому зазначала, що згідно технічного паспорту від 29 листопада 2010 року житловий будинок літ. "А-1" не вважається самочинним будівництвом, оскільки на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради депутатів трудящихся м. Дніпропетровська № 579 від 25 червня 1969 року [PERSON] було дозволено добудувати житловий будинок по [ADDRESS] і 07 липня 1969 року [PERSON] був отриманий дозвіл на виконання будівельних робіт строком до 04 липня 1972 року. Таким чином зазначила, що питання набуття права власності на той час регулювалися Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". Просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач не з'явився, але направив до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але направила до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 13 червня 2017 року, виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1004. Спадкоємцямим першої черги за законом в розумінні ст. 1261 ЦК України є дружина - позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження від 05 листопада 1966 року, актовий запис № 27; син - відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 04 березня 1977 року, виданого відділом ЗАГС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 785; дочка - відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 07 червня 1968 року, виданого Будинком Щастя Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1838 та свідоцтвом про укладення шлюбу від 16 липня 1988 року, виданого Бабушкінським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 894. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який складається з наступних будівель та споруд: літ. "А-1" - житловий будинок, загальною площею 67,8 кв.м, житловою площею 37,8 кв.м: приміщення 1 - коридор загальною площею 10,7 кв.м; приміщення 2 - кухня загальною площею 5,9 кв.м; приміщення 3 - санвузол загальною площею 2,8 кв.м; приміщення 4 - житлова кімната житловою площею 8,6 кв.м; приміщення 5 - житлова кімната житловою площею 6,3 кв.м; приміщення 6 - житлова кімната житловою площею 14,6 кв.м; приміщення 7 - коридор житловою площею 8,3 кв.м; приміщення 8 - передпокій загальною площею 10,6 кв.м; літ. "Б" - гараж; літ. "В" - літня кухня; літ. "Г" - вбиральня; літ. "З" - навіс; літ. "Е" - навіс; літ. "Ж" - сарай; літ. "Д" - теплиця; №№ 1-5, І - вимощення, колодязь, колонка, огорожа, трубопровід, хвіртки. В розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України після смерті спадкодавця позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] прийняли спадщину, оскільки постійно проживали з [PERSON] на час відкриття спадщини, що підтверджується місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Досліджуючи копії паспортів сторін по справі та свідоцтв про народження відповідачів розбіжність в написанні прізвища "[PERSON]" та "[PERSON]" суд виходить з того, що вони були зроблені у зв'язку з перекладом з російської мови на ураїнську мову після визнання незалежності України. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на оформлення спадщини після померлого [INFO] року [PERSON], [INFO] в порядку першої черги, що передбачено ст. 1261 ЦК України. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та враховуючи розбіжність в написанні прізвища спадкодавця "[PERSON]", дружини спадкодавця "[PERSON]", сина спадкодавця "[PERSON]" та дошлюбного прізвища дочки спадкодавця "[PERSON]", суд приходить до висновку, що в даному випадку єдиним ефективним засобом правового захисту позивача є встановлення факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] у якості чоловіка та дружини, встановлення факту родинних відносин між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у якості батьків та сина, встановлення факту родинних відносин між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у якості батьків та дочки. Право власності на спадщину у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] не було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація земельної ділянки відбулася 03 квітня 2017 року з присвоєнням кадастрового номеру [NUMBER] земельній ділянці площею 0,0512 га за адресою: [ADDRESS], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 03 квітня 2017 року та проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд від 2016 року. Дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд був наданий спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 102/6 від 13 квітня 2016 року. В розумінні ст. 123 ЗК України даний проект землеустрою не може бути затверджений у вигляді рішення про надання земельної ділянки спадкодавцю у користування за проектом землеустрою щодо її відведення, як того вимагає ч. 3 ст. 376 ЦК України у зв'язку зі смертю [INFO] року [PERSON]. На підставі технічного паспорту від 29 листопада 2010 року, який був виконаний КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" ДОР житловий будинок літ. "А-1" не вважається самочинним будівництвом, оскільки на підставі рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради депутатів трудящихся м. Дніпропетровська № 579 від 25 червня 1969 року [PERSON] було дозволено добудувати житловий будинок по [ADDRESS], а 07 липня 1969 року [PERSON] був отриманий дозвіл на виконання будівельних робіт строком до 04 липня 1972 року. Таким чином питання набуття права власності на той час регулювалися Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків". У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07 лютого 2014 року незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що в даному випадку єдиним ефективним засобом правового захисту позивача є визнання права власності на спадкове майно у вигляді зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за [PERSON] в порядку спадкування за законом, оскільки оформити право на спадщину шляхом одержання свідоцтва про право на спадщину за законом позивач не має можливості у зв'язку з тим, що проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд, який був наданий спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 102/6 від 13 квітня 2016 року не може бути затверджений у вигляді рішення про надання земельної ділянки як того вимагає ч. 3 ст. 376 ЦК України. У відповідності до ст. 88 ЦПК України щодо розподілу судових витрат суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 3909 гривень необхідно стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved