Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача банківських послуг, в якому просив: зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зняти (скасувати) встановлені для [PERSON] , [INFO] , обмеження права на розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його поточному рахунку та обслуговуються карткою № [NUMBER] , шляхом її розблокування або шляхом перерахунку власних коштів на другий картковий рахунок; стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача банківських послуг, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, між ним та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК». На виконання умов укладеного договору, Банк надав позивачу поточний рахунок, у зв`язку з чим йому було видано зарплатну картку № [NUMBER] . Як зазначає позивач, він є військовослужбовцем та працює офіційно. 05.04.2019 р. йому було нараховано заробітну плату у розмірі 19956,00 грн. Прийшовши до відділення Банку з метою отримання грошових коштів, при спробі здійснити відповідну операцію, позивачу видавало помилку. Звернувшись до менеджера Банку, позивачу було повідомлено, що картка заблокована. Зателефонувавши на гарячу лінію «3700», позивачу було повідомлено, що їм надійшов лист від АТ «Ідея Банк» про те, що у позивача є діючий кредит та є прострочення платежу, у зв`язку з цим просили заблокувати його банківську зарплатну карту № [NUMBER] , що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» і зробив без попереджень. Позивач вказує на те, що його рахунок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було заблоковано без будь-якого попередження, смс-сповіщення, без рішення суду про блокування рахунку, без відповідної постанови виконавця, тощо. Такі дії відповідача обмежили право користуватися власними коштами та, відповідно, банківськими послугами. Після цього, він звернувся до центрального офісу відповідача на адресу: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, з письмовою заявою, в якій просив розблокувати картку. У поданій заяві просив також вирішити питання про повернення його грошових коштів шляхом перерахування на інший поточний рахунок. На звернення позивача у відділенні банку м. Києва повідомили, що звернення розглядатиметься протягом місяця, та навряд чи картка буде розблокована, тому порадили звернутися до суду. Станом на дату встановлення Банком обмеження на розпорядження грошовими коштами та на дату звернення до суду, на його рахунок зараховувалася заробітна плата за березень у розмірі 19956,00 грн. Позивача вважає такі дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з блокування банківської зарплатної картки незаконними, такими, що порушують його права як споживача банківських послуг, оскільки виконання Банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюються за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або накладення арешту в порядку, встановленому законом. Оскільки відсутнє рішення суду про арешт коштів на його рахунок, як і інші передбачені законом підстави для обмеження права розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунку, позивач вважає такі дії відповідача незаконними. Крім того, зазначеними діями АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з блокування банківської зарплатної картки, позивачу завдано моральну шкоду, яку позивач оцінив у розмірі 3000,00 грн. Завдану моральну шкоду позивач обґрунтував тим, що через неправомірні дії відповідача, він та його родина не могли повноцінно жити, постійно переживали незручності та психологічний дискомфорт. В зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.04.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача банківських послуг. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 18.06.2019 р. до суду від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки арешт коштів здійснено Банком на вимогу приватного виконавця та постанова про арешт не скасована. 02.07.2019 р. до суду від позивача [PERSON] надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач просив: зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заблокувати поточний рахунок картки для виплат № [NUMBER] [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надати до суду повний розрахунок «руху» по картці для виплат № [NUMBER] в період з 05 квітня 2019 р. по 30 червня 2019 р.; стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь [PERSON] , [INFO] , моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. Вивчивши матеріали справи, наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до Анкети-заяви від 24.12.2010 р., позивач [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг та отримав доступ до банківських послуг передбачених Умовами. Клієнтом було отримано карту для виплат № [NUMBER] . Звертаючись до суду з позовом про захист прав споживача банківських послуг, позивач посилається на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» карту для виплат № [NUMBER] було заблоковано, без будь-якого попередження. Дії відповідача обмежили його право користуватися власними коштами та, відповідно, банківськими послугами. Позивача вважає такі дії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з блокування банківської зарплатної картки незаконними, такими, що порушують його права як споживача банківських послуг, оскільки виконання Банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюються за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або накладення арешту в порядку, встановленому законом. Оскільки відсутнє рішення суду про арешт коштів на його рахунок, як і інші передбачені законом підстави для обмеження права розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на рахунку, позивач вважає такі дії відповідача незаконними, в зв`язку з чим звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтоваться на засадах добросовісності, розумності та справедливості Зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Укладений між сторонами комплексний договір на надання банківських послуг є договором приєднання, на правовідносини сторін поширюються вимоги законодавства щодо регулювання відносин про захист прав споживачів. Відповідно до вимог статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Положення цієї глави застосовуються до інших фінансових установ при укладенні ними договору банківського рахунка відповідно до наданої ліцензії, а також застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Приписами ст. 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця, приватного виконавця або за рішенням суду. Порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів встановлюються главою 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ від 21.01.2004 р. № 22. Так, пунктом 9.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ від 21.01.2004 р., визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що розміщені на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що розміщені на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів). Банк приймає до виконання документ про арешт коштів, який доставлено до банку самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган. Банк також приймає до виконання постанову про арешт коштів, надіслану виконавцем у формі електронного документа, з дотриманням вимог законодавства України з питань електронного документообігу, електронних довірчих послуг, захисту інформації. Відповідно до п. 9.3 Інструкції, арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах. Згідно п. 9.9 Інструкції, кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів. Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2019 р. на адресу АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла постанова про арешт коштів боржника [PERSON] від 28.03.2019 р. в рамках виконавчого провадження № 58746175 на підставі виконавчого напису №763 від 14.02.2019 р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічевим О.М. про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , на користь АТ «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі Кредитного договору № Z75.223.73233 від 01.11.2017 р. Задовольнити вимоги стягувача за період з 02.07.2018 р. по 09.01.2019 р. на загальну суму 61973,99 грн. Так, зокрема в постанові приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А.М. зазначено про необхідність накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках [PERSON] , які містяться в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження у розмірі 69171,38 грн. Відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина А.М. від 28.03.2019 р., АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було накладено арешт на кошти [PERSON] , про що було повідомлено позивача листом від 15.04.2019 р. №20.1.0.0.0/7-190412/311, який міститься в матеріалах справи. Згідно п. 9.11 Інструкції, Банк здійснює зняття арешту з коштів за постановою виконавця про зняття арешту з коштів, прийнятою відповідно до законодавства України, за рішенням суду, ухвалою слідчого судді, суду або постановою прокурора, які доставлені до банку самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу, або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган. Банк також приймає до виконання постанову виконавця про зняття арешту з коштів, надіслану у формі електронного документа, з дотриманням вимог законодавства України з питань електронного документообігу, електронних довірчих послуг, захисту інформації. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що станом на 11.06.2019 р. постанов про зняття арешту Банком не отримано, сум необхідних для виконання постанови приватного виконавця на рахунок не надходило, а тому законних підстав для зняття арешту з рахунків [PERSON] у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» немає. Зазначені обставини позивачем належними та допустимими доказами не спростовано. При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. За змістом положень ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання",статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Відповідно до ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Згідно ст. 70 Закону, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії. Також, ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується з разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання. Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2019 р., приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Яцишиним А.М. винесено постанову ВП № 58746175 про арешт коштів боржника, якою було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку (ах) в усіх установах банку (перелік установів банків України наведено у постанові державного виконавця). Постанову про арешт коштів боржника винесено у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження» задля забезпечення реального виконання боржником рішення, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банках та всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. У постанові про накладення арешту на кошти боржника зазначено: «крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику». Тобто, державний виконавець вказаною постановою визначив банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, визначених законодавством, перелік яких не містить обмежень щодо накладення арешту на рахунок, на який серед інших зарахувань здійснюється нарахування заробітної плати чи пенсії. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. З матеріалів справи слідує, що у зв`язку з прийняттям АТ КБ «ПриватБанк» постанови про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунках боржника [PERSON] , рахунки, на які накладено арешт, не відносяться до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Таким чином, статтею 73 Закону України «Про виконавче провадження» визначено виплати, на які не може бути звернуто стягнення. Заробітна плата не включена в зазначений перелік. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Позивачем не надано суду доказів, що він звертався до відповідача з вимогою заблокувати рахунок та надати розрахунок руху по картці. Враховуючи викладене, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: dismissed