Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідно до умов кредитного договору від 04 січня 2006 року АТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 10000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Відповідач [PERSON] не виконує свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитним договором: кредит - в сумі 2570,62 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 9394,52 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань - в сумі 54232,87 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 3309,90 грн., всього - 70007,91 грн. На підставі викладеного, позивач АТ КБ "ПриватБанк" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 70007,91 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. 15 січня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 31 січня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (л/с 48-49), яким вона заперечила проти позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно збільшив розмір процентної ставки за користування кредитом, без її відому та згоди. Відповідач вважає, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" неправомірно застосував до неї одночасно два різні види неустойки (пеню та штраф) за одне й те саме порушення - несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про недотримання позивачем положень ст.61 Конституції України. Відповідач заявляє про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення неустойки, оскільки для таких вимог встановлена спеціальна позовна давність в один рік. 26 лютого 2019 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшла відповідь на відзив (л/с 50-54), якою позивач підтвердив заявлені позовні вимоги та наполягає на стягненні з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 04 січня 2006 року в загальній сумі 70007,91 грн. Так, позивач вважає, що про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом відповідач [PERSON] повідомлялась належним чином шляхом розміщення відповідної інформації на офіційному сайті АТ КБ "ПриватБанк" та направлення SMS повідомлень. Позивач вважає, що одночасне застосування пені та штрафу не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки різні форми неустойки не являються самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватись різний набір санкцій. Так, пеня застосовується за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, а штраф - за порушення виконання зобов`язання. АТ КБ "ПриватБанк" встановив в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором неустойку як самостійний вид юридичної відповідальності, тобто загальний розмір фінансової санкції за невиконання умов договору. Відповідач [PERSON] , укладаючи кредитний договір, була ознайомлена та прийняла умови банку про одночасне застосування пені та штрафу. Позивач вважає, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, відповідач до певного часу належно виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, що свідчить про знання нею умов кредитування та визнання своїх зобов`язань. 12 червня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов розрахунок неустойки (л/с 132-133), відповідно до якого вона вважає, що розмір пені за несвоєчасне виконання нею боргових зобов`язань повинен складати 5340,22 грн. Розрахунок проведено на підставі положень ч.2 ст.21 Закону України "Про споживче кредитування", відповідно до яких у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. 15 липня 2019 року від позивача АТ КБ "ПриватБанк" надійшов відзив на розрахунок (л/с 135-138), яким позивач заперечив проти розрахунку пені, проведеного відповідачем [PERSON] . Свої заперечення позивач обґрунтовує тим, що нарахування неустойки здійснюється за умовами кредитного договору, укладеного 04 січня 2006 року між сторонами. 15 липня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (л/с 142-143), якою вона наполягає на доводах, наведених нею у відзиві на позовну заяву та у розрахунку неустойки. В судове засідання представник позивача АТ КБ "ПриватБанк" не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - своєю заявою до суду позивач просить розглядати справу за відсутності їхнього представника, позовні вимоги підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала частково та пояснила, що вона не заперечує проти стягнення з неї на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором від 04 січня 2006 року в загальній сумі 17305,36 грн., в тому числі: кредит - в сумі 2570,62 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 9394,52 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань - в сумі 5340,22 грн. Відповідач відмовилась від своїх заперечень щодо зміни розміру процентної ставки за користування кредитом. Разом з тим, відповідач вважає неправомірним одночасне застосування пені та штрафу, а також заявляє про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення відповідача, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Відповідно до умов кредитного договору від 04 січня 2006 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (перейменований в АТ КБ "ПриватБанк") надав відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 10000 грн. шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36 % річних, з поверненням у строк, що відповідає строку дії кредитної платіжної картки. Укладення договору між сторонами здійснено за принципом укладення договору приєднання, що передбачено ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Кредитний договір, укладений між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] , складається із заяви позичальника (л/с 12), Умов та правил надання банківських послуг (л/с 14-28), а також Тарифів банку по обслуговуванню кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" (л/с 13). Відповідач [PERSON] своїм підписом на анкеті-заяві позичальника засвідчила свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Крім того, відповідач засвідчила, що вона ознайомлена з договором про надання банківських послуг та згодна з його умовами. Одночасно відповідач прийняла на себе зобов`язання виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їхніми змінами на сайті АТ КБ "ПриватБанк". АТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачеві [PERSON] кредит шляхом встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. З довідки АТ КБ "ПриватБанк" від 14 лютого 2019 року (л/с 73) вбачається, що за кредитним договором від 04 січня 2006 року відповідач [PERSON] отримала кредитні картки № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , остання з яких має термін дії до останнього дня грудня місяця 2020 року. З виписок по картковому рахунку відповідача [PERSON] (л/с 55-61) вбачається, що остання отримувала кредитні кошти, користувалась ними та добровільно сплачувала заборгованість за кредитним договором. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054, ч.1 ст.1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідач [PERSON] не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого в неї виникла заборгованість: кредит - в сумі 2570,62 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 9394,52 грн. Між сторонами немає спору щодо розміру заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом. Відповідно до п.1.1.1.60 Умов та правил надання банківських послуг - мінімальний обов`язковий платіж - це розмір боргових зобов`язань клієнта, які щомісяця має сплачувати клієнт протягом терміну дії картки. Цей платіж розраховується як сума овердрафта і суми щомісячного платежу, що складається з нарахованих до сплати процентів та частини заборгованості по кредиту. Залежно від виду платіжної картки, розмір та порядок розрахунків щомісячного платежу вказаний у заяві та "Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування" і виражений у процентному співвідношенні до здійснених операцій з використанням платіжних карток. Відповідно до Тарифів банку - розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) становить 7 % від суми заборгованості. Відповідно до п.1.1.2.1.7 Умов та правил надання банківських послуг - клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитратою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п.1.1.2.1.8 Умов та правил надання банківських послуг - у випадку невиконання зобов`язань за договором клієнт зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту й овердрафту), оплати винагороди банку. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У зв`язку з порушенням відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач АТ КБ "ПриватБанк" застосував до боржника неустойку: пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань - в сумі 54232,87 грн., штраф (фіксована частина) - в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) - в сумі 3309,90 грн. Проте, суд не погоджується з розміром неустойки, нарахованої позивачем. Так, згідно ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі. Суд критично оцінює доводи позивача АТ КБ "ПриватБанк" про правомірність одночасного стягнення з відповідача [PERSON] пені та штрафу. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг - при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити штраф у відповідності до встановлених тарифів з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Відповідно до п.1.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг - якщо в інших розділах не встановлено інше, у разі непогашення кредиту у термін, встановлений Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою, на прострочену суму кредиту нараховується пеня, розрахунок якої здійснюється відповідно до розміру, встановленого у заяві на приєднання до цього Договору для відсотків, від дня виникнення простроченої заборгованості. У разі непогашення зазначеного простроченого зобов`язання протягом 30 календарних днів усі платежі, що сплачуються після зазначеної дати, є пенею, крім платежів, що направляються з урахуванням встановленої Договором черговості на погашення тіла кредиту. У період нарахування пені на всю суму заборгованості за кредитним договором відсотки не нараховуються. З матеріалів справи вбачається, що пеня нараховується позичальнику за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів за користування кредитом, а штраф - за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, тобто за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань. Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. В судовому засіданні встановлено, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" фактично нарахував відповідачеві [PERSON] пеню та штраф за одне й те саме порушення кредитного договору, що суперечить положенням ст.61 Конституції України. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] штрафу (фіксованої частини) в сумі 500 грн. та штрафу (процентної складової) в сумі 3309,90 грн. З розрахунку заборгованості (л/с 10-11) вбачається, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" нарахував відповідачеві [PERSON] пеню за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань в сумі 54232,87 грн. одночасно за двома різними методиками: пеня за прострочене зобов`язання (графа 13) - в сумі 51282,87 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. (графа 17) - в сумі 2950 грн. Суд вважає, що нарахування пені одночасно за двома різними методиками не передбачено ні Умовами та правилами надання банківських послуг, ні Тарифами банку. Відповідно до Тарифів банку - за несвоєчасне погашення заборгованості позичальник сплачує пеню, розмір якої становить 1 % від загальної суми заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] пені в сумі 2950 грн. (за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.). Право банку на стягнення пені обмежується спеціальним строком позовної давності в один рік, що передував часу звернення із відповідною позовною вимогою. Так, згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, позивач АТ КБ "ПриватБанк", звернувшись з позовом 14 січня 2019 року, пропустив річний строк позовної давності стосовно вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань станом на 14 січня 2018 року. При цьому, відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявила про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення неустойки, а позивач АТ КБ "ПриватБанк" не заявляв клопотання про поновлення строку давності. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позивач АТ КБ "ПриватБанк" пропустив річний строк позовної давності стосовно вимог по стягнення пені, нарахованої за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань за період з 31 грудня 2016 року по 14 січня 2018 року, в сумі 20471,48 грн. Вимоги, пред`явлені щодо стягнення пені, нарахованої за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань за період з 14 січня 2018 року по 14 січня 2019 року, в сумі 30811,39 грн. підлягають задоволенню. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач АТ КБ "ПриватБанк", як кредитодавець, має право вимагати від відповідача [PERSON] , як позичальника, який прострочив виконання зобов`язань, повернення суми заборгованості за кредитним договором від 04 січня 2006 року: кредит - в сумі 2570,62 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 9394,52 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань - в сумі 30811,39 грн. Разом з тим, згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. При цьому положеннями статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення. Враховуючи, що розмір пені (30811,39 грн.) значно перевищує розмір боргового зобов`язання (2570,62 грн. + 9394,52 грн. = 11965,14 грн.), суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір пені до 10000 грн. При визначенні розміру неустойки, що підлягає до сплати, суд враховує ступінь виконання відповідачем [PERSON] зобов`язання, а також визначені ст.3 ЦК України засади справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову. На підставі викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 04 січня 2006 року: кредит - в сумі 2570,62 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 9394,52 грн., пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань - в сумі 10000 грн., всього - 21965,14 грн. Суд вважає можливим відмовити в задоволенні решти позовних вимог АТ КБ "ПриватБанк" в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 04 січня 2006 року: -пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань в сумі 2950 грн.,штраф (фіксована частина) в сумі 500 грн., штраф (процентна складова) в сумі 3309,90 грн. - через необґрунтованість, -пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань в сумі 20471,48 грн. - у зв`язку із спливом позовної давності, -пеня за несвоєчасне виконання боргових зобов`язань в сумі 20811,39 грн. - у зв`язку із застосуванням положень ч.3 ст.551 ЦК України. Згідно ст.141 ЦПК України суд вважає можливим стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ "ПриватБанк" понесені позивачем та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 602,72 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ціна позову - 70007,91 грн., сума сплаченого судового збору - 1921 грн., сума задоволених позовних вимог - 21965,14 грн.).

Outcome: partial