Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Куйбишевського районного суду м. Донецька з вказаною позовною заявою. Ухвалою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 19 вересня 2013 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] направлено за підсудністю до Мар'їнського районного суду Донецької області. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 166,00 гривень, моральну компенсацію в сумі 4000,00 гривень, завдані ушкодженням здоров'я. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 9 березня 2013 року приблизно о 17:00 годині [PERSON] поблизу будинку № 25 по вулиці Заводська в м. Авдіївці Донецької області заподіяно ушкодження здоров'я в вигляді укусів собакою породи "Німецька вівчарка", власником якої є [PERSON] Внаслідок спричинення тілесних ушкоджень позивачу [PERSON] завдана майнова шкода, пов'язана з витратами на лікування, розмір якої становить 150,00 гривень та проїздом до лікарської установи у розмірі 16,00 гривень, крім того їй завдано моральну шкоду оцінену в сумі 4000,00 гривень. Моральну шкоду [PERSON] вмотивовує тим, що від раптового нападу величезної собаки, що накинулась на неї під час прогулянки з чотирьохрічною дитиною, відчула почуття страху за своє життя та безпеку доньки. Крім того, позивач була шокована поведінкою собаки, як хижого звіра, який розшматував би її та малолітню дитину, якщо б на крики не прибігла матір позивача. Внаслідок отриманої травми було порушено нормальні життєві зв'язки позивача, в зв'язку з травмуванням лівої руки не змогла виконати замовлення з в'язання на суму 4000,00 гривень. Вказані обставини зумовили необхідність в зверненні [PERSON] до суду за захистом своїх прав та інтересів, в порядку ст.ст. 23, 1167, 1187 ЦК України . Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що 9 березня 2013 року приблизно о 17:00 годині перебувала на прогулянці з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], - гуляли на вулиці Заводській в м. Авдіївці Донецької області, недалеко від власного будинку. Раптово з двору домоволодіння № 25 по вулиці Заводській вискочила собака породи "Німецька вівчарка" без намордника, повідка та накинувшись на позивача почала її кусати. З переляку та болю позивач почала голосити, дитина теж перелякалась, почала плакати, - на крики вибігла матір [PERSON] [PERSON]. Коли собаку відігнали, її господар [PERSON] виїхав на автомобілі з двору свого домоволодіння намагався втекти з місця події, однак такі дії припинила [PERSON], за наполяганням якої відповідач відвіз [PERSON] до станції швидкої допомоги. З 9 по 29 березня 2013 року [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з приводу отриманих від укусів собаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості. Відповідач [PERSON] спроб надати матеріальну допомогу на лікування, проявили співчуття або хоча б вибачитися за такий прикрий випадок не прийняв. Позивач відмічає, що на придбання ліків витрачено 150 гривень, чеки на які не збереглись. Допущеним відповідачем порушенням правил утримання собаки [PERSON] завдано моральну шкоду, яка проявилась в момент нападу тварини при відчутті великого жаху, припускаючи, що собака може загризти її дитину, також дочка зазнала сильного стресу, оскільки після нападу собаки тривалий час не спала, по ночам плаче та кличе на допомогу, боїться собак. Розмір моральної шкоди [PERSON] прив'язала до можливості отримати додатковий заробіток в спосіб відмови через травмування руки від замовлення на виготовлення на дому в'язаних речей на суму 4000,00 гривень. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні з позовними вимогами [PERSON] погодився частково. Так, не оспорюючи факту нападу його собаки на прізвисько "Рей" на позивача, [PERSON] відмітив, що сам невідкладно 9 березня 2013 року доставив [PERSON] до лікарні, надав всі необхідні документи про стан здоров'я собаки, добровільно поніс адміністративну відповідальність з накладанням адміністративного стягнення в вигляді конфіскації свого домашнього улюбленця, розуміючи що поступок тварини ніщо не виправдовує. Все це, на думку відповідача, пом'якшує його відповідальність за компенсацію завданої [PERSON] шкоди. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. 9 березня 2013 року приблизно о 17:00 годині [PERSON] разом з дитиною [PERSON], [INFO] знаходилась на прогулянці, йшли по вулиці Заводській в м. Авдіївці Донецької області, в цей час з двору № 25 вибігла собака породи "Німецька вівчарка", напала на позивача, та покусала через одежу ліве плече та передпліччя, кість лівої руки, якою позивач захищала малолітню доньку. На крик [PERSON] прибігла її матір та разом відігнали собаку. Після звернення [PERSON] за медичною допомогою виявлено тілесні ушкодження: укуси на лівому плесі та передпліччі, пошкодження кісті лівої руки та призначено лікування. За фактом нападу собаки позивач звернулась на Авдіївського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, - матеріалами перевірки її заяви встановлено, що власником собаки породи "Німецька вівчарка" на прізвисько "Рей" є [PERSON], який утримує тварину для охорони домоволодіння № 25 по вулиці Заводській в м. Авдіївка Донецької області та відносно відповідача складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення правил утримання собак. Постановою судді Авдіївського міського суду Донецької області від 22 квітня 2013 року [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 154 КпАП України. Питання про відшкодування шкоди завданої [PERSON] скоєним адміністративним правопорушення порушено [PERSON] в порядку цивільного судочинства. Розглядаючи справу суд встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 1167, 1187 ЦК України, Законом України "Про захист тварин від жорстокого поводження" від 21 лютого 2006 року, Правилами утримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР, затверджених наказом Міністерства житлово-комунального господарства, Міністерства сільського господарства та Міністерства охорони здоров'я УРСР від 17 червня 1980 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала. Відповідно до частини 4 ст. 12 Закону України "Про захист тварин від жорстокого поводження" шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. Відповідно до підпункту "г" пункту 6 "Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах Української РСР" власники собак зобов'язані тримати сторожових собак на прив'язі і спускати їх з прив'язі лише в закритих дворах, що виключають можливість втечі; про наявність собак застерігати написом. Проте [PERSON], який є власником собаки породи "Німецька вівчарка" на прізвисько "Рей" (ці обставини визнані відповідачем) порушив чинне законодавство щодо утримання собак. Утримуючи на подвір'ї сторожову собаку без прив'язі, відповідач 9 березня 2013 року не виключив можливість її втечі з подвір'я, при цьому на час, коли собака вибігала з подвір'я на вулицю, калитка на замок закрита не була. Зазначене свідчить про те, що відповідач не забезпечив безпеку сторонніх людей, в даному випадку [PERSON], у разі втечі собаки поза межі двору, що і є підставою для притягнення відповідача до відповідальності за заподіяну шкоду. Більш того, собака відповідача породи "Німецька вівчарка" належить до службових собак. Згідно ст. 1187 ЦК України діяльність, пов'язана з утриманням службових собак та собак бійцівських порід є джерелом підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Так, відомостей того, що собака напала на [PERSON] та покусала її через умисні дії позивача, судом не встановлено. Завдання шкоди здоров'ю [PERSON] підтверджується наданими позивачем медичними документами, а саме виписками з медичної картки амбулаторного хворого. Факт тілесних ушкоджень від нападу собаки на [PERSON] визнав й сам відповідач [PERSON], який на власному транспорті доставив позивача до станції швидкої допомоги м. Авдіївка Донецької області. Позивачем [PERSON] пояснено, що на лікування, а саме придбання медичних препаратів нею витрачено грошові кошти у розмірі 150,00 гривень. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В супереч цієї правової норми, позивач [PERSON] не надала жодних доказів на підтвердження понесення нею витрат на лікування саме в вказаному розмірі, тому суд позбавлений можливості стягнути таку шкоду з відповідача [PERSON] З цих ж підстав не підлягають задоволенню вимоги в частині відшкодування витрат [PERSON] на проїзд до лікарні в сумі 16,00 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоду завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким в даному випадку є службова собака. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (в редакції постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року № 5) за змістом ст. 4401 ЦК в редакції 1963 р. (відповідає ст. 1167 ЦК України 2004 року) та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Враховуючи зазначене, суд вважає, що внаслідок ушкодження здоров'я [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що: - при нападі на неї собаки та від її укусів відчувала фізичний біль; - вимушена була звертатися до медичної установи за медичною допомогою; - пережила страх перед великою твариною за своє життя та за безпеку своєї доньки; - знаходилась на амбулаторному лікуванні, що порушило її нормальні життєві зв'язки та вимагало від додаткових зусиль для організації свого життя; - нервувала з приводу стану свого здоров'я, майбутнього його відновлення під час перевірки собаки на сказ. Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Суд вказує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Разом з тим, суд, об'єктивно з'ясувавши та оцінивши всі обставини справи, вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди дещо завищені. Враховуючи характер та обсяг фізичних та душевних страждань, яких зазнала [PERSON], їх тривалість, ту обставину, що будь-які тяжкі наслідки внаслідок ушкодження здоров'я позивача не настали, та враховуючи вимоги розумності і справедливості, дії відповідача, який надав позивачу допомогу в спосіб доставки одразу ж після нападу собаки до медичного закладу, однак матеріальної допомоги на лікування не надав (що не оспорювалось сторонами), - суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданий позивачу необхідно оцінити в сумі 1000,00 гривень, саме така сума є не надмірною та кореспондує глибину та силу страждань, які вона зазнала, а також відповідає поведінці відповідача дії якого призвели до завдання цієї шкоди. Згідно ч. 4 ст. 215 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити висновок суду про розподіл судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Частина перша статті 56 ЦПК України при цьому визначає, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи встановлено, що позивачу була надана правова допомога адвокатом в вигляді складання позовної заяви. Законом України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" встановлено розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня на рівні 1 147 гривень. Таким чином, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за складання позовної заяви - дорівнює 458,80 гривень. Враховуючи вказане, суд вважає наявними підстави для відшкодування позивачу витрат на правову допомогу у розмірі 300,00 гривень. Крім того, в силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України, п.п 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" в дохід держави підлягає стягненню з відповідача [PERSON] судові витрати в сумі 243,60 гривень. На підставі ст. ст. 23, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: partial