Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, який уточнював, і просить: - відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету України моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 915 936 грн.; - зобов'язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету грошову суму [PERSON] у розмірі 915 936 грн. Свій позов позивач мотивує тим, що постановою слідчого СВ Коростенського МВ УМВС України в Житомирській області від 21.02.2013 кримінальне провадження за фактом заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] яке внесене до ЄРДР за № 12012060060000350 від 20.12.2012 року, закрито з у зв'язку з відсутністю в його діях та діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. Відповідно до вимог ст.2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, незаконно притягнуті до кримінальної відповідальності особи мають право на відшкодування шкоди, яка відшкодовується державою в особі фінансового органу за рахунок коштів державного бюджету. Вказує, що згідно ст. 3 цього Закону відшкодуванню підлягає, зокрема, моральна шкода. Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою особи вирішується судом відповідно до чинного законодавства. 22 листопада 2001 року по факту заподіяння тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] прокурором м.Коростень було порушено кримінальну справу № 101214/01 за ст.121 ч.1 КК України, яку було перекваліфіковано слідчим СУ України в Житомирській області на ч. 2 ст.121 КК України та висунуто офіційне обвинувачення. Незважаючи на не визнання вини, його, як працівника Коростенської міської служби допомоги було звинувачено в заподіянні 15.11.2001 року доставленому на витверезіння [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння. Чисельні заяви про недопущення порушень прокуратурою Житомирської області, на яку покладений обов'язок здійснювати нагляд за законністю проведення слідства, до уваги не бралися і фактично не перевірялися. Відповідно до вироку Коростенського міського суду від 04.03.2004 його було засуджено за ст. 121 ч. 2 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Згідно ухвали Верховного Суду України від 19.08.2008 року вирок Коростенського міськрайонного суду від 04.03.2004 року, ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 08.06.2004 року і ухвалу Верховного Суду України від 24.05.2005 року було скасовано та направлено прокурору м.Коростеня для проведення нового розслідування. З часу порушення кримінальної справи (22 листопада 2001 року) по дату винесення вироку по справі - 04 березня 2004 року, та у подальшому під час проведення нового розслідування з листопада 2008 року по 21 лютого 2013 року до нього було застосовано міру запобіжного заходу - підписку про невиїзд. Згідно вимог ст.ст. 23, 1176 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п.3 постанови ПВС України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяній фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з чинним законодавством моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи. Незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності завдало моральних страждань, вимагають від нього додаткових зусиль для нормалізації свого життя, збереження ділової репутації. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності спричинено душевних страждань, які виразилися, зокрема, в руйнуванні життєвих планів та соціальних зв'язків, втраті друзів, тривалому відриві від сім'ї, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію, неможливості допомогти хворій матері. Фактично близьких йому людей позбавили люблячого сина. Внаслідок незаконного засудження та нервових переживань його мама перенесла мікроінсульт, систематичні гіпертонічні напади. Крім того його було звільнено з роботи. Незаконними діями правоохоронних органів безвинно поламано його молоде життя, в домівці його батьків на довгі роки - близько 7 років поселились горе і сльози рідних і близьких через незаконне обвинувачення та засудження, а у подальшому, після скасування незаконного вироку, ще 5 років за час кримінального переслідування під час нового розслідування кримінальної справи. Протягом близько 5 років позбавлення свободи він не міг вільно пересуватися, створити сім»ю та ростити дітей, бути корисними сім"ї і суспільству. Безсилля перед беззаконням доводило його до відчаю. Протягом майже 5 років він знаходився серед бездомних і жебраків, часто хворів і не міг отримати належну медичну допомогу. Його фізичний та психологічний стан різко погіршився, він постійно перебуває у депресивному стані та роздратованості, змушений постійно звертатися за медичною допомогою. Внаслідок неправомірних дій відповідача у нього з'явилася непритаманна раніше нервова збудженість, безсоння. Незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності підірвало авторитет у членів трудового колективу, своїми неправомірними діями правоохоронні органи принизили його честь і гідність, ділову репутацію серед жителів міста, в яких склалося хибне враження, що він злочинець, що і призвело до погіршення відносин з оточуючими людьми. На протязі шести років до нього було застосовано запобіжний захід - підписку про невиїзд, що позбавило свободи пересування, призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків, вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Найбільш непоправним серед негативних наслідків вказує про страх громадянина перед власною державою, гірке усвідомлення абсолютної незахищеності пересічного українця, якого правоохоронні органи з будь-яких мотивів можуть запросто знищити фізично як особу так і морально як особистість. Вважає,що відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду, складає: а) перебування під слідством та судом - відповідно до Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць (з 22.11.2001 року по 03.03.2004 року 2 роки 4 місяців 11 днів, та з 07.11.2008 року по 21.02.2013 року: - 4 роки 3 місяців 14 днів, всього;- 80 міс): 80 міс. х 1МЗП на момент винесення рішення по справі = 80 х 1218 грн. = 97440 грн.. б) відбування покарання з 04.03.2004 року по 06.11.2008 року - 4 роки 8 місяців 2 дні, всього 56 міс). Вказує, що вченим [PERSON] розроблена формула, яка застосовується при проведенні судово-психологічних експертиз державними та недержавними експертними закладами, відповідно до якої вираховується розмір відшкодування. О = сі х і х с х (1 - Fs), Де:О - розмір компенсації дійсної моральної шкоди; сі - розмір компенсації презюмованої моральної шкоди, і - коефіцієнт індивідуальних особливостей потерпілого (визначається в розмірах від 0,5 до 1), с - коефіцієнт урахування фактичних обставин заподіяння шкоди, що заслуговують уваги (визначається у межах від 0 до 2), Fs - ступінь вини потерпілого (у межах від 0 до 1). Отже, 56 міс. х 6 МЗП = 336 МЗП; 1-і; с-2; Ї8-0 В=336МЗПх1х2х(1-0)=672МЗП на момент винесення рішення по справі.672х1218=818 496 грн.. Тому, відшкодування моральних втрат, які він зазнав протягом близько дванадцяти років - з листопада 2001 року по лютий 2013 року складають відповідно: - 80 міс. х 1МЗП на момент винесення рішення по справі (перебування під слідством і судом); - 672 МЗП на момент винесення рішення по справі (позбавлення волі), Всього 97440 + 818 496 = 915 936 грн. Вказує, що несправедливість обвинувачення, покарання, застосування кримінально-процесуального примусу є загальною ознакою умов для відшкодування шкоди, завданої громадянину правоохоронними органами. У судовому засіданні представник позивача цей позов підтримав. Представник прокуратури позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову, вказуючи на те, що ніякої шкоди позивачу не заподіяно. Під час перебування на підписці про невиїзд його ніхто не обмежував у свободі пересування. Він міг скористатись таким правом за дозволом слідчого. Досудове слідство неодноразово зупинялось з різних підстав, тому за цей період щодо позивача ніяких утисків не було спричинено. Крім того необхідно врахувати той факт, що позивач реально не відбував покарання у місцях позбавлення волі, а ухилявся від його відбування. Представник державного казначейства України, позовні вимоги не визнав, просить суд відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що вимоги позивача є необгрунтованими, їх установа жодної шкоди позивачу не заподіяла. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони є сусідами позивача за місцем його проживання. Він проживав з матір'ю. В 2001 році зник аж до 2009 року. Про нього нічого не було відомо. Він був молодим добрим хлопцем. Після повернення всі помітили сильну знервованість та замкнутість, загострились різні хвороби, він постійно лікується. Всі зміни носять негативний характер. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю позивача, внаслідок його засудження у неї посилився гіпертонічний криз, стався мікроінсульт. Вона тривалий час не бачила сина та не спілкувалась з ним. Всі ці роки він їздив по всій країні, за місцем проживання не з'являвся. Не зміг одружитися, не міг легально працювати. Після його повернення в нього загострились всі захворювання, він став надзвичайно знервований. Наявність захворювань [PERSON] підтвердила виписками з медичних документів. Заслухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини: Згідно матеріалів закритої кримінальної справи оглянутої і дослідженої судом, встановлено, що 22.11.2001 року прокуратурою м. Коростень порушено кримінальну справу за фактом смерті [PERSON] за ч.1 ст.121 КК України. 25.11.2001р. відносно позивача обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. 17.01.2002 року дії [PERSON] перекваліфіковано з ч.1 ст.121 на ч.2 ст.121 КК України. 25.11.2002 року уточнено кваліфікацію скоєного [PERSON] злочину та порушено кримінальну справу відносно [PERSON] та [PERSON] за ч.2 ст. 121 КК України вчиненого групою осіб. 27.12.2002 року [PERSON] було притягнуто як обвинуваченого за ст. 121 ч.2 КК України і обвинувачено у заподіянні [PERSON] умисного тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя в момент заподіяння вчиненого групою осіб, за ст..121 ч.2 КК України . 12.02.2003 року Кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] за ст.121 ч.2 КК України надійшла для розгляду по суті до Коростенського міського суду. 04.03.2004 року Коростенський міський суд Житомирської області постановив обвинувальний вирок відносно [PERSON] за яким його було засуджено за ст. 121 ч.2 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, запобіжний захід змінено з підписки про невиїзд на взяття під варту в залі суду. 08.06.2004 року ухвалою судової колегії в кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області вказаний вирок було залишено без змін. 24.05.2005 року ухвалою Колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України підтверджено чинність вироку суду та ухвали апеляційного суду. В червні 2007 року постановою прокуратури м. Коростень призначено розслідування нововиявлених обставин по даній кримінальній справі за результатами яких направлено подання до Верховного Суду України про перегляд справи за нововиявленими обставинами. 19.08.2008 року Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України подання прокуратури було задоволено, вирок Коростенського міського суду від 04.03.2004 року, ухвалу судової колегії з кримінальних справ Житомирського апеляційного суду від 08.06.2004 року та Ухвалу ВС України від 24.05.2005 року щодо [PERSON] було скасовано, а справу направлено для проведення нового розслідування. 06.01.2009 року постановою слідчого Коростенського МВ УМВС В Житомирській обл. [PERSON] було обрано запобіжний захід підписка про невиїзд. До даного часу з моменту постановлення обвинувального вироку судом першої інстанції він перебував у розшуку. 21.02.2013 року постановою слідчого Коростенського МВ УМВС кримінальне провадження закрито остаточно у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст..121 ч.2 КК України. Суд приходить до висновку, що позивач невірно вказав час покарання - з 04.03.2004 року по 06.11.2008 року, так як він вважався засудженим з 04.03.2004 року по 19.08.2008 року (дата винесення та набрання чинності ухвали Верховного Суду України), тобто засудженим позивач вважався не 4 роки 8 місяців 2 дні (56 місяців), а 54 місяці. Це в свою чергу призвело і до неправильного визначення та обчислення часу перебування під слідством та судом, як вказує позивач (з 22.11.2001 року по 03.03.2004 року 2 роки 4 місяців 11 днів, та з 07.11.2008 року по 21.02.2013 року: - 4 роки 3 місяців 14 днів, всього;- 80 міс), фактично позивач перебував під слідством та судом з 22.11.2001 року по 03.03.2004 року та з 19.08.2008 року по 21.02.2013 року, всього - 82 місяці. Відповідно до ст.1 ЗУ „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури суду", підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, при цьому завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів досудового слідства і прокуратури. Відповідно до ст.2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину. Відповідно до ст.4 даного Закону, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудовою слідства, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальні життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свої життя. Відповідно до записів трудової книжки позивача, 04.03.2004 року його звільнено з роботи в МПП «Фактор-Агро» за вироком Коростенського міського суду, а 20.08.2008 року поновлено на посаді. Відповідно до записів в амбулаторній картці позивача, за період 2009 - 2013 років, у позивача наявні ряд хронічних захворювань, які існували та розвивались під час його знаходження під слідством, судом, та після засудження. Таким чином суд прийшов до висновку, що права [PERSON] були порушені саме з моменту обрання відносно нього запобіжного заходу - 25.11.2001 року, а в подальшому у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, перебуванням під слідством і засудженням за ст.121ч.2 КК України, що є тяжким злочином, і порушувалися до остаточного закриття справи, тобто до 21.02.2013року, так як він переніс страждання, заподіяні внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, позбавлення його права на працю та отримання належної медичної допомоги, погіршення відносин з оточуючими людьми. Пояснення працівника прокуратури про неодноразове зупинення справи та можливості отримання дозволів у слідчого на виїзд за межі міста чи району є безпідставні, так як за своєю суттю сам факт обрання запобіжного заходу є вже порушенням прав особи, зупинення справи не говорить про зняття обвинувачення та остаточне закриття справи, а тільки затягувало час кримінального переслідування позивача. Ст. 13 цього Закону визначає, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімально розміру заробітної плати, за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік», розмір мінімальної заробітної плати на 01.01.2014 року становить 1218 гривень. Таким чином визначена позивачем моральна шкода обрахована в розмірі одного розміру мінімальної заробітної плати за час перебування під слідством та судом підлягає задоволенню так як обрахована у розмірі та у спосіб визначений законом. Сума моральної шкоди за 82 місяці становить 99 876 грн. (82 місяці х 1218 грн.) Згідно ст..4 ч.1 ЗУ "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянине незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" таке відшкодування провадиться за рахунок коштів державного бюджету України. А згідно Наказу Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністрства фінансів України від 6 березня 1996 р. N 106/1131 «Про затвердження Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду"», шкода відшкодовується державою в особі державної казначейської служби. Визначаючи розмір моральної шкоди за час, коли позивач був засуджений, суд приходить до наступного. З часу постановлення обвинувального вироку судом першої інстанції - 04.03.2004 року і до його скасування Верховним судом - 19.08.2008 року, позивач вважався засудженим, однак реально покарання не відбував, а ухилявся від його відбування, знаходився в розшуку. ЗУ „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду" на відміну від порядку визначення моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, не встановлено мінімального розміру моральної шкоди у розрахунку за один місяць за час коли особу було засуджено. Закон передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження. Відповідно до ст. 1167 ч.2 п.2 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, фізичній особі, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок : - її незаконного засудження, - незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, - незаконного застосування запобіжного заходу, - незаконного затримання. Позивач, обраховуючи моральну шкоду за час відбування покарання у виді позбавлення волі (818 496 грн.) в період часу - 56 місяців застосував формулу та визначив загальну суму моральної шкоди в 672 мінімальні заробітні плати, тобто 12 мінімальних заробітних плат за один місяць (672:56=12). При обрахуванні всі показники були застосовані у максимальних значеннях. Мінімальний показник за один місяць по вищевказаній формулі становить 6 мінімальних заробітних плат. Суд встановив непропорційний підхід позивача до визначення розміру моральної шкоди за час перебування під слідством і судом - у мінімальному значенні та за час коли він був засуджений - у максимальному значенні. Наказом Міністерства юстиції України від 30.07.2010 року №1722/5 затверджено перелік рекомендованої науково-технічної та довідкової літератури, що застосовується під час проведення судових експертиз, яким зокрема рекомендовано застосовувати і видання [PERSON]. Однак вищевказана формула застосовується експертом, при проведенні експертизи. Від проведення експертизи для визначення розміру моральної шкоди сторони відмовились. Суд не компетентний, не має права та не зобов'язаний самостійно застосовувати вказану формулу і метод [PERSON]. при визначенні розміру моральної шкоди за час коли позивача було засуджено. Згідно з ч.4 ст.62 Конституції України у разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну та моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. У відповідності зі ст.ст. 23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин [PERSON], відповідно до Конституції та чинного законодавства України, має безперечне право на відшкодування державою шкоди, завданої йому внаслідок незаконного засудження. Незаконне засудження до позбавлення волі протягом 4 років 6 місяців безперечно завдало позивачеві значні моральні страждання, факт наявності яких не викликає у суду сумніву і не потребує додаткового доведення. Визначаючи розмір моральної шкоди за час незаконного засудження суд виходить з того, що позивачу безумовно було спричинено моральних страждань, він на протязі тривалого часу зазнавав утиску, вважаючи себе незаконно засудженим був вимушений переховуватися від правоохоронних органів, знаходився у розшуку, був обмежений в праві вільно пересуватися, проживати за зареєстрованою адресою, легально працювати, отримувати належну медичну допомогу, не міг створити сім'ю та бачитися з близькими, зазнавав страждань через незаконне звинувачення в тяжкому злочині, безумовно ці обставини впливали на його психічний стан та на стан здоров'я взагалі, це призвело до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, позивач на протязі тривалого часу вимушений був захищатися від незаконних дій органів слідства та прокуратури. Також суд враховує такі істотні в даному випадку обставини як: - визнання винним та засудження за вчинення тяжкого злочину (згідно класифікації злочинів це злочин третій за тяжкістю з чотирьох); - засудження до такого виду покарання як позбавлення волі, а не до іншого більш м'якого виду покарання передбаченого Кримінальним кодексом України; - засудження до 7 років 6 місяців позбавлення волі враховуючи, що санкція статті передбачає покарання від 7 до 10 років позбавлення волі; - період на протязі якого позивач вважався засудженим - 4 роки 6 місяців (54 місяці). Тому, суд вважає, що сума відшкодування моральної шкоди зазначена позивачем надмірно завищена, так як обрахована за формулою в максимальному розмірі тому суд враховуючи вимоги розумності та справедливості, вважає, що за цей час слід стягнути з держави на користь позивача моральну шкоду обраховуючи її із розрахунку 6 мінімальних розмірів заробітної плати за один місяць, до того ж це є мінімальним розміром за формулою, тобто 394 632 гривень (54 місяці х 6 м.з.п. х 1218 грн. = 394 632 грн.) Всього до стягнення підлягає сума 494 508 грн. (99 876 грн. + 394 632 грн.) Суд вважає, що відшкодування моральної шкоди позивачеві в такому розмірі буде законним, справедливим і обґрунтованим. На підставі ч.4 ст.62 Конституції Україні ст.ст.23, 1167, 1176 Цивільного кодексу України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання попереднього слідства, прокуратури суду»,

Outcome: partial