Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

[PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому, уточнивши свої вимоги, просить суд: - визнати неправомірними дії Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з питань реєстрації та перебування фізичних осіб щодо реєстрації відповідачів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]; - зобовязати Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з питань реєстрації та перебування фізичних осіб зняти з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] відповідачів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; - позбавити відповідачів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. - визнати неправомірними дії Індустріального відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області щодо втручання в особисте життя [PERSON] та його родини та заборонити Індустріальному відділенню поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області здійснювати вплив на [PERSON] з метою отримання від нього відомостей про фактичне мешкання в Індустріальному районі по вул. Богдана Хмельницького, буд. 21. В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначається, що [PERSON] згідно рішення виконкому Жовтневого району м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2006 року № 788 є основним квартиронаймачем квартири за адресою: [ADDRESS]. 07.08.2015 року [PERSON] з метою призначення субсидії по сплаті комунальних платежів отримав довідку № 29365 про склад сімї, з якої дізнався, що окрім нього в квартирі зареєстровані: - [PERSON], [INFO] - племінник позивача; - [PERSON], [INFO] - племінниця позивача; - [PERSON], [INFO] - сестра позивача. Коли позивач звернувся до вказаних осіб, ті пояснили йому, що він, перебуваючи на лікуванні в психіатричній лікарні, а також під час відбування покарання через відповідних посадових осіб лікувального закладу та закладу пенітенціарної служби надав засвідчені у встановленому законом порядку письмові згоди на їхню реєстрацію у квартирі. Оскільки позивач дійсно в 2004-2009 роках вів такий спосіб життя, що не давав йому змогу в повному обсязі усвідомлювати значення своїх дій, а тому міг не памятати, на що та яким чином надавав свою згоду, то не поставив під сумнів їхні слова. Згодом, відносини з родичами погіршилися. У звязку з цим [PERSON] звернувся за наданням правової допомоги до адвоката з метою перевірки законності підстав проживання та реєстрації його рідних у квартирі, де він проживав та був зареєстрований від народження. Проте, як зясувалося з відповідей на адвокатські запити, письмової згоди на реєстрацію вищевказаних осіб у квартирі [PERSON] не надавав. Звернення з даним позовом обумовлено тим, що особи, які незаконно зареєструвалися у квартирі за адресою: [ADDRESS], протягом 2016 року постійно намагаються довести, що позивач фактично мешкає не за адресою реєстрації, а в квартирі, що розташована в Індустріальному районі м. Дніпра по вул. Б.Хмельницького, буд. 21. Співробітники Індустріального відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області неодноразово здійснювали вихід за адресою орендованої квартири, де мешкала дружина та новонароджена донька позивача, та вимагали надати письмові свідчення про те, що позивач фактично мешкає в Індустріальному районі м. Дніпра, а квартира, де він зареєстрований, ним залишена добровільно і мешкати в ній він надалі не збирається. На підставі рапортів, складених працівниками Індустріального відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпро із численними позовами до [PERSON], що мають на меті позбавити його права користування квартирою, де він законно зареєстрований, тобто такі незаконні дії Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради з питань реєстрації та перебування фізичних осіб, Індустріального відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області призвели до порушення житлових та сімейних прав та законних інтересів позивача. Позивач в судове засідання не з'явився, завчасно сповістив про можливість розгляду і вирішення справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив позовну заяву задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі заперечень проти позову не надали, повідомлялися про час і місце розгляду справи у встановленому Законом порядку, в судове засідання не зявилися, причин не повідомили, своїх представників до суду не направили, на підставі чого, з урахуванням письмової згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного. Згідно рішення виконкому Жовтневого району м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2006 року № 788 основним квартиронаймачем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], став позивач [PERSON]. За інформацією повідомленою Дніпропетровським слідчим ізолятором 17.03.2016 року за вих. № 5574 [PERSON], [INFO], був затриманий 18.03.2002 року, прибув до ДСІЗО 22.03.2002 року, був звільнений 29.08.2003 року за ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 14.08.2003 року на підставі ст.ст. 280, 421 КПК України із застосуванням примусового лікування в психіатричній лікарні з посиленим наглядом. В період часу з 13 червня 2003 р. по 13 січня 2005 p., з 21 січня 2005 р. по 08 грудня 2005 р. та з 06 серпня 2006 р. по 10 серпня 2006 р. позивач [PERSON] перебував на лікуванні в Комунальному закладі «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня», що підтверджується довідкою № 3347 від 14.08.2015 року, долученою до матеріалів справи у копії. У подальшому, [PERSON] був затриманий 30.01.2008 року, прибув до ДСІЗО 01.02.2008 року, та 20 травня 2008 року був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська до двох років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили 17.12.2008 року та 12.02.2009 року [PERSON] був направлений до Ізяславської ВК-31 Хмельницької області. Строк відбуття покарання [PERSON] присуджено відраховувати з 30 січня 2008 року, тобто з моменту перебування [PERSON] під вартою. Із повідомлення начальника Ізяславської ВК-31 встановлено, що під час відбування покарання у виді позбавлення волі [PERSON] до адміністрації колонії з приводу надання (посвідчення) довіреності чи заяви про надання згоди на реєстрацію місця проживання (прописки) в квартирі, розташованій за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 20/72, громадян [PERSON] та [PERSON], не звертався. Із повідомлення начальника Дніпропетровського слідчого ізолятора від 06.08.2015 року вбачається, що згідно обліків ДСІЗО відомості щодо видачі [PERSON] заяв (довіреності) про надання згоди на реєстрацію у квартирі [ADDRESS], та відповідної довіреності, в періоди з 2002 року по 2006 рік та з 2007 року по 2010 рік, у слідчому ізоляторі відсутні. Згідно довідки про склад сімї та місце реєстрації № 29365 від 07 серпня 2015 року в спірній квартирі [ADDRESS], 19 жовтня 2004 року був зареєстрований [PERSON], тобто в той час коли позивач знаходився на примусовому лікуванні в Комунальному закладі "Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні" Дніпропетровської обласної ради, а 19 березня 2009 року були зареєстровані [PERSON] та [PERSON], однак позивач в цей час відбував покарання за вироком Жовтневого районного суду від 20 травня 2008 року та згідно відповіді наданої начальником Дніпропетровського слідчого ізолятора позивач не надавав жодних заяв, дозволів та/або довіреностей щодо своєї згоди на реєстрацію будь-яких осіб у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], та основним квартиронаймачем якої він є. Статтею 64 ЖК України визначено, що члені сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма права і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство, якщо ці особи перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному житловому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. На підставі ч. 1 ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У відповідності зі ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року N 2 роз'яснив, що при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це наймача та всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами і наймачем певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. На підставі ч. 1 ст. 99 ЖК України піднаймачі самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. За змістом ст. ст. 64, 65 ЖК України за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням. Під час розгляду справи, з письмових доказів, судом встановлено, що у той час, коли відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] вселялися у квартиру за адресою: [ADDRESS], та здійснювалася їхня реєстрація місця проживання за вказаною адресою, позивач, будучи основним квартиронаймачем, перебував на лікуванні у психіатричній лікарні у звязку із застосованими до нього за ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 14.08.2003 року на підставі ст.ст. 280, 421 КПК України (в попередній редакції) примусового лікування в психіатричній лікарні з посиленим наглядом, а також у періоди з 2002 року по 2006 рік та з 2007 року по 2010 рік знаходився в умовах позбавлення волі у відповідних установах виконання покарань та слідчому ізоляторі, жодних погоджень як основний квартиронаймач у цей час на вселення відповідачів до квартири не надавав. Відповідачі у зазначені періоди часу не були членами сім'ї квартиронаймача [PERSON] і не на цій підставі вселялися до спірної квартири; сторони не вели спільне господарство з основним квартиронаймачем [PERSON]; відповідачі не зверталися до наймача квартири з проханням дати згоду на реєстрацію в квартирі в якості членів сім'ї або оспорювали порушене право у суді; також відсутні докази, що б підтверджували факт висловлювання (чи усно, чи письмово) [PERSON] згоди на реєстрацію відповідачів у квартирі. Відтак, вважати, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] набули права користування спірним жилим приміщенням, оскільки порядок вселення дотриманий не був, не доведений факт згоди наймача на реєстрацію позивача у квартирі, письмового звернення до наймодавця чи власника житла з питання їхньої реєстрації не було, у встановленому законом порядку немає підстав. За таких обставин відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід вважати особами, які без достатніх правових підстав були зареєстровані за адресою: [INFO], та без дотримання встановленого законом порядку набули права користування цим житлом. За таких підстав у відповідачів відсутні законні права на користування спірною квартирою. Разом із тим, у періоди, коли здійснювалася реєстрація відповідачів за вищевказаною адресою, позивач у силу положень ст. 71 ЖК України мав статус тимчасово відсутнього наймача, за яким жиле приміщення зберігається понад шість місяців, а відтак, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не отримавши погодження із позивачем, як основним наймачем, не мали права ані вселятися до спірного житлового приміщення, ані здійснювати дії щодо реєстрації свого місця проживання за вказаною адресою, а дії органу реєстрації, який здійснив реєстрацію місця проживання зазначених відповідачів за адресою спірної квартири, в такому разі не можуть вважатися законними і обґрунтованими. Основним квартиронаймачем спірної квартири є позивач згідно рішення виконкому Жовтневого району м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2006 року № 788. До 20.10.2006 року позивач був прописаний та проживав у спірній квартирі в якості члена сім'ї наймача, а отже для реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою спірної квартири, яку було проведено 19 жовтня 2004 року, у відповідності до вимог ст. 65 ЖК України, також необхідною була письмова згода всіх членів сім'ї, в тому числі і позивача [PERSON] Отже, за встановлених під час розгляду справи обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Суд вважає що є законними і обґрунтованими вимоги позивача про визнання неправомірними дій щодо реєстрації [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Також відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], за встановлених під час розгляду справи обставин, підлягають позбавленню права користування житловим приміщенням за вказаною адресою, що є підставою у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» для зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до п. 28 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, реєстрація місця проживання/перебування особи скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. Позовні вимоги [PERSON] у частині визнання неправомірними дій Індустріального відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області щодо втручання в його особисте життя та особисте життя його родини із забороною здійснювати на нього вплив з метою отримання відомостей про фактичне мешкання задоволенню не підлягають, оскільки належними, допустимими та достатніми доказами такі позовні вимоги не підтверджені. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідачів. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 64, 79, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial