Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

У березні 2020 року позивач - [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на нежитлове приміщення - магазин продовольчих товарів, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,6 кв.м. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що після смерті її батька - [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді нежитлового приміщення - магазину продовольчих товарів, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Спадкоємцем першої черги за законом є позивач [PERSON] , як дочка, яка спадщину прийняла. Інших спадкоємців немає. У встановлений законом строк позивач звернулася до державного нотаріуса П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно. Проте, державним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та роз`яснено, що нею не подано правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю. На підставі відкладеного, позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача - Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.09.1990 р., виданого виконкомом Корабельної районної ради народних депутатів, [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] . 14.06.2018 року [PERSON] отримав в Управлінні містобудування та архітектури Миколаївської міської ради містобудівні умови для проектування об`єкта будівництва на реконструкцію нежитлових приміщень під розміщення магазину продовольчих товарів за адресою: [ADDRESS] . 03.08.2018 р. Управлінням Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради було зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками за № МК 061182151515. Після виконання реконструкції нежитлових приміщень в магазин, [PERSON] було подано до Управління Державного архітектурно - будівельного контролю Миколаївської міської ради декларацію про готовність до експлуатації об`єкта. 21.01.2019 р. зазначена декларація була затверджена Управлінням ДАБК за № МК 141190211427, проте дану декларацію не зареєстровано у ЦНАП Миколаївської міської ради та не внесено даних до реєстру речових прав, у зв`язку з тим, що [PERSON] було подано заяву до Миколаївської міської ради про надання магазину продовольчих товарів по [ADDRESS] нової адреси. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті, рішенням Виконкому Миколаївської міськради № 278 від 12.04.2019 р. магазину продовольчих товарів по [ADDRESS] була надана нова адреса - [ADDRESS] . За життя [PERSON] , 30.03.2009 року було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 662 м.кв, за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. На підставі рішення сесії Миколаївської міської ради № 19/47 від 21.08.2012 року було змінене цільове призначення частини земельної ділянки площею 85 м.кв., відповідно до державного акту від 30.03.2009 року № 010900100474 на загальну площу 662 м.кв. за адресою: [ADDRESS] , зарахувавши земельну ділянку 85 м.кв. до земель комерційного використання для реконструкції існуючого сараю-гаражу в магазин по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, з вказаного нерухомого майна. Із копії спадкової справи № 49/2019 заведеної П`ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області до майна померлого [INFO] [PERSON] , вбачається, що останній на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Спадкоємцем першої черги за законом є позивач - [PERSON] , яка спадщину прийняла звернувшись до державного нотаріуса із заявою про оформлення своїх спадкових прав. Інший спадкоємець першої черги за законом, дружина спадкодавця - [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від належної їй спадщини на користь їхньої дочки, позивачки по даній справі - [PERSON] . Проте, державним нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що нею не подано правовстановлюючих документів щодо належності спірного майна - нежитлового приміщення - магазину продовольчих товарів, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,6 кв.м. спадкодавцю. Право власності на інше спадкове майно, належне [PERSON] , було оформлено за позивачкою в позасудовому порядку, зокрема: - на житловий будинок по [ADDRESS] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.10.2019 р. за реєстр. № 1-689; - на земельну ділянку для реконструкції існуючого сараю-гаража в магазин, площею 0,0085 з кадастровим номером 4810136600:06:079:0010 по [ADDRESS] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.12.2019 р. за реєстр. № 1-817; - на грошові вклади, розміщені у ПАТ КБ "Приватбанк" та у ПАТ "Державний ощадний банк", видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.12.2019 р. за реєстр. № 1-859; - на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2275 з кадастровим номером 4823384700:01:000:0170, що розташована на території Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.01.2020 р. за реєстр. № 1-46. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 19 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 12,81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, звернувшись до суду з позовом про визнання права власності на нежитлове приміщення (магазин продовольчих товарів), позивач надала суду відповідні докази того, що на сьогоднішній день існують реальні перешкоди у оформленні її спадкових прав, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказане спадкове майно. Зокрема, із довідки ММБТІ від 08.05.2019 р. вбачається, що за адресою: [ADDRESS] знаходиться нежитловий об`єкт - магазин, площею 32,6 м.кв., який оформлено декларацією про готовність об`єкта до експлуатації від 21.01.2019 р. за № МК 141190211427. Відомості щодо власника на зазначене нерухоме майно не містяться. Відповідно до технічного паспорту ММБТІ від 08.05.2019 р. загальна площа магазину становить - 32,6 м.кв., відсутня відмітка «самочинно збудоване», всі роботи були виконані у відповідності до проекту та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними і наслідками, що затверджено управлінням ДАБК ММР за № МК 061182151515. Таким чином, з наданих доказів вбачається, що спадкодавець у встановленому законом порядку виконав процедуру оформлення реконструкції сараю-гаражу в магазин, однак у зв`язку зі смертю не встиг зареєструвати за собою право власності на магазин продовольчих товарів, а у зв`язку з відсутністю інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, нотаріусом позивачу було відмовлено у вчинення нотаріальної дії. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державної реєстрації. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно ч. 2, 4 ст. 15 Закону України, державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 17 жовтня 2013 року № 868 , в редакції на час відкриття спадщини, передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на об`єкти нерухомого майна, а саме на земельну ділянку, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, квартиру, житлове та нежитлове приміщення. Державна реєстрація права власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення проводиться незалежно від того, чи зареєстроване право власності на житловий будинок, будівлю, споруду або їх окремі частини, в яких вони розташовані. Пунктом 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено перелік документів, який повинен подати заявник, крім документа, що підтверджує виникнення речового права на нерухоме майно, для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об`єкт нерухомого майна, в тому числі, в результаті переведення об`єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки. Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухомість є обов`язковою умовою оборотоздатності такого майна, тобто можливості особи, яка вважає себе його власником, здійснювати будь-які правочини щодо майна, включаючи можливість зацікавлених осіб оформити спадщину. Вирішуючи питання про правомірність набуття права власності позивачем як спадкоємцем, суд враховує положення ч. 2 ст. 328 ЦК якою встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття. За умовами ст. ст. 1216, 1217 та 1220 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи, або оголошення її померлою. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 6 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. При цьому, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Доказів, які б спростовували висновки суду, матеріали справи не містять.

Outcome: approved