Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, який неодноразово уточнила до ТОВ ДНВКФ «Резец, ЛТД», в якому, в остаточній редакції від 1 квітня 2021 року просить: стягнути з ТОВ ДНВКФ «Резец, ЛТД» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки заробітної плати, за період з 01.01.2015 року по 01.01.2021 року в розмірі 86\~423,04 грн.; стягнути з ТОВ ДНВКФ «Резец, ЛТД» на користь [PERSON] за період з вересня 2012 року по вересень 2015 року компенсацію (індексацію) за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін 25\~416,19 грн.; стягнути ТОВ ДНВКФ «Резец, ЛТД» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 6229,47 грн. В обґрунтування позову в останній редакції наводить наступне. В липні 2012 року вона, [PERSON] , була прийнята на посаду бармена до ТОВ ДНВКФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» в кафе «Матіс», яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (юр. адреса адреса: ж. м. Парус б. 3. кв. 48. м. Дніпропетровськ Дніпропетровська область обл., ЄДРПОУ 20199953) 01.01.2013 року її було звільнено з займаної посади згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Нею була подана позовна заява про стягнення невиплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за час затримки. ТОВ ДНВКФ «РЕЗЕЦ, ЛТД» за рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.05.2015 року було стягнено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 34809,28 грн. за період 01.09.2012 р. по 01.01.2015р. Вказана сума виплачена у вересні 2015 року. Однак індексація на вказану суму не була нарахована та виплачена. Вказана сума виплачена без нарахування індексації у вересні 2015 року, тобто не проведена виплата всіх сум, що належать їй від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відтак за період з 01.01.2015 р. по теперішній час не виплачена середній заробіток, що передбачено законодавством ст. 117 КЗпП України. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09 серпня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 02 вересня 2016 року про виправлення описки, додаткове рішення цього ж суду від 04 жовтня 2016 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення індексації середнього заробітку за час затримки розрахунку скасовано, а справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 1 січня 2003 року), згідно з нормами ст. ст. 1,2 якого індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг. Об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Згідно з ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Індексація не нараховувалась відповідачем та відповідно не виплачувалась взагалі, що передбачено ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника - виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться день звільнення. Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закон України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати" і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частин заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постаново Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеним постановою від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями усі форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплат нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавці якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на оди відсоток. Зазначає, що відповідно відповідач повинен виплатити їй компенсацію (індексацію) за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін по день фактичного розрахунку в розмірі: 25416,19 грн. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справ що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь і самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Таким чином, передбачений ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умов невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 11 цього Кодексу, а наявність рішення суду, яким підтверджується факт порушення строків проведення розрахунку з працівником не звільняє його від виконання цього обов`язку. Відповідно ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належим звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Для вирішення даної справи по суті, для визначення суми за весь час затримки по день його фактичного розрахунку, базою для розрахунку є середній заробіток працівника (ст. 117 КЗпП України).1200,32 грн. х 72 міс. = 86423,04 грн.; 1200,32 грн. - середній заробіток; 72 міс. - кількість місяців затримки виплати заробітної плати з 01.01.2015 р. по 01.01.2021 р. Сума заборгованості, яку відповідач повинен сплатити відшкодування за затримку по день фактичного розрахунку, становить 86423,04 грн. Зазначає, що вказані дії з боку відповідача є порушенням її законних прав на працю, які завдали їй моральних страждань. Моральна шкода, завдана їй в результаті незаконного звільнення, полягає у наступному. Зазначає, що вказані незаконні дії відповідача призвели до її моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя. Всі зазначені моральні страждання нанесені їй незаконними діями відповідача негативно відображаються на її здоров`ї, яке погіршується, що підтверджується випискою із медичної картки. При цьому збільшуються матеріальні витрати на лікування, їй необхідно сплачувати за обстеження та ліки. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи викладені обставини, а також положення ст. 237-1 КЗпП Україні відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 6229,47 грн. Наполягає, що згідно положень чинного законодавства України, відповідач зобов`язаний виплатити їй середню заробітну плату за весь час затримки, починаючи з 01.01.2015 року, а також відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 6229,47 грн. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної без обмеження будь-яким строком. В редакції позову від 18 липня 2016 року, тобто редакції по якій 9 серпня 2016 року судом першої інстанції винесено рішення по даній справі, позивачка просила стягнути середній заробіток за час затримки заробітної плати за період з 1 січня 2015 року по 1 липня 2016 року в сумі 22806 грн. 08 коп. та середній заробіток по день фактичного розрахунку, індексацію та моральну шкоду в сумі 6229 грн. 47 коп. При цьому як в позові від 18 липня, так і в позові від 1 квітня 2021 року вказаний один і той же розмір моральної шкоди, в обґрунтування розміру моральної шкоди, наведені одні і ті ж обставини. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.08.2016 року по справі №214/8576/15-ц, яка розглядається, з урахуванням ухвали цього ж суду від 02.09.2016 року про виправлення описки, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ТОВ ДНВКФ «Резец, ЛТД» на користь [PERSON] середній заробіток за час утримання розрахунку з 01.01.2015 року до 31.07.2015 року в розмірі 8402,24 грн. та моральну шкоду - 300 грн. Додатковим рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.08.2016 року по справі №214/8576/15-ц зазначено, що в іншій частині позовних вимог відмовлено. 29 листопада 2016 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) у справі № 214/8567/15-ц додатково було стягнуто з відповідача індексацію середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.01.2015 року по 31.07.2015 року в розмірі 58 (п`ятдесят вісім) гривен 12 копійок. В частині позовних вимог про стягнення індексації середнього заробітку за час затримки розрахунку наведені рішення суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції по цивільній справі № 214/8567/15-ц ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року скасовано та направлено виключно в цій частині на новий розгляд. Отже, зважаючи на загадане рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та зміст остаточно уточнених позовних вимог, суду належить розглянути позовні вимоги про стягнення індексації та про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 1 серпня 2016 року по 1 січня 2021 року та дослідити докази, які стосуються цих вимог. При цьому суд враховує, що порівняно з позовом в редакції від 18 липня 2016 року позивачкою в позові від 1 квітня 2021 року змінений період, за який вона просить стягнути середній заробіток, а отже ці вимоги належить вирішити. Стосовно позову від 1 квітня 2021 року в частині стягнення моральної шкоди суд приймає до уваги, що ці позовні вимоги, які після 18 липня 2016 року на змінювалися, розглянути судом і по ним прийнято рішення, яке набрало законної сили. Тому ухвалою суду від 30 листопада 2021 року закрито провадження по справі в частині позовних вимог, викладених в остаточній редакції від 1 квітня 2021 року про стягнення моральної шкоди та про стягнення середнього заробітку за період по 1 липня 2016 року. В ході розгляду справи представником відповідача було надано відзив. В обґрунтування якого зазначено наступне. [PERSON] працювала у ТОВ ДНВКФ «Резец, ЛТД» у липні серпні 2012 року на посаді бармена, а у подальшому 01.01.2013 року була звільнена за прогул за відсутність на робочому місці протягом жовтня грудня 2012 року. Згідно штатного розкладу у серпні 2012 року зарплата бармена становила 1200 грн. 00 коп., а до виплати після вирахування податків та зборів 983 грн. 28 коп. Згідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) від 07.08.2014 року у справі №214/3725/13-ц з відповідача було стягнуто позивачу грошові кошти у розмірі 983 грн. 28 коп., в якості не виплаченої заробітної плати за серпень 2012 року, в іншій частині позовних вимог у тому числі щодо стягнення індексації було відмовлено. 13.10.2014 року на виконання рішення суду другої інстанції Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було стягнуто з відповідача грошові кошти у розмірі 983 грн. 28 коп., й у подальшому 20.10.2014 року виконавче провадження з цього питання було закрито, що підтверджується у тому числі даними витягу з Єдиного реєстру боржників. 10 грудня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ цивільну справу № 214/3725/13-ц було направлено на новий розгляд в частині позовних вимог про стягнення компенсації (індексації) за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди. 25 лютого 2015 року Саксаганським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області під час нового розгляду справи № 214/3725/13-ц було стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію (індексацію) за кожен місяць затримки у розмірі 125 гри. 47 коп. з огляду на те що 2012-2013р.р. рівень інфляції не перевищував 101% розрахунок було здійснено за відповідні місяці 2014 року до жовтня 2014 року, оскільки 13.10.2014 року виплата була здійснена через Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. В цій частині рішення суду першої інстанції залишилось в силі. 05 травня 2015 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) у справі № 214/3725/13-ц було стягнуто з відповідача грошові кошти у розмірі 34 809 грн. 29 коп. рахунок відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 500 грн. моральної шкоди за період з 01.09.2012 року по 01.01.2015 року. 31 липня 2015 року з відповідача Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було стягнуто грошові кошти у розмірі 34 809 грн. 29 коп. в рахунок відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 500 грн. моральної шкоди та судові витрати. В листопаді 2016 року позивач подав до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області новий позов, щодо стягнення з відповідача середньої заробітної плати, індексації, моральної шкоди та інше - справа № 214/8567/15-ц, яка на даний час знаходиться на новому розгляді. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 серпня 2016 року, в якому виправлено описку ухвалою суду від 02 вересня 2016 року та виправлено арифметичну помилку ухвалою суду від 10 жовтня 2016 року, з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку 01.01.2015 року по 31.07.2015 (тобто до моменту фактичного стягнення з відповідача грошових коштів виконавчою службою) в розмірі 8402 грн. 24 коп. та моральну шкоду в розмірі 300 грн. 29 листопада 2016 року рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) у справі № 214/8567/15-ц додатково було стягнуто з відповідача індексацію середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.01.2015 року по 31.07.2015 року в розмірі 58 (п`ятдесят вісім) гривен 12 копійок., але в цій частині - позовних вимог про стягнення індексації середнього заробітку за час затримки розрахунку - рішення суду інстанції ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ цивільну № 214/8567/15-ц було скасовано та направлено виключно в цій частині на новий розгляд. 01 грудня 2017 року з відповідача Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на виконання рішення рішенням Апеляційного Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) у справі № 214/8567/15-ц було стягнуто грошові кошти у тому числі середній заробіток за час затримки розрахунку 01.01.2015 року по 31.07.2015 року в розмірі 8402.24 грн. Також станом на сьогоднішній день позивачем було подано уточнення до позовної заяви про сплату середньої заробітної плати, згідно до якої позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки заробітної плати, за період з 01.01.2015 по 01.12.2017 року в розмірі 42 011 грн. 20 коп., компенсацію (індексацію) за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін у розмірі 25 416 грн. 19 коп.. моральну шкоду у розмірі 6 229 грн. 47 коп., а також судові витрати. Щодо вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати, за період з 01.01.2015 по 01.12.2017 року в розмірі 42011 грн. 20 коп. зазначає наступне. Позивач посилається на ст. 117 КЗпП України - відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, згідно до якої: в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно до ст. 116 КЗпП України - строки розрахунку при звільненні: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити оспорювану ним суму. З урахуванням зазначеного вище, а також матеріалів справи № 214/3725/13-ц та 214/8567/15-ц з відповідача було стягнуто на користь позивача 13.10.2014 грошові кошти у розмірі 983 грн. 28 коп. в якості не виплаченої заробітної плати за серпень 2012 року, а також 31.07.2015 грошові кошти у розмірі 34 809 грн. 29 коп. в рахунок відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 01.12.2017 середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.01.2015 року по 31.07.2015 року (за затримку в розрахунку до моменту списано грошових коштів у розмірі 34 809 грн. 29 коп. виконавчою службою) в розмірі 8402,24 підтверджується наявною у справі постановою про закриття виконавчого провадження №5330346 від 07.12.2017. Вказує, що таким чином відповідачем було виплачено позивачу грошові кошти у вигляді середньої заробітної плати не тільки до моменту фактичного розрахунку 13.10.2014, а ще й у проміжок з жовтня 2014 по 31.07.2015, оскільки саме 31.07.2015 Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було фактично виконано рішення апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) від 05.05.2015 щодо стягнення середньої заробітної плати за період з 01.09.2015 по 01.01.2015. З огляду на це зазначення у позовній заяві твердження про те, що з 01.01.2015 по теперішній час позивачу не виплачено заробітну плату є не тільки безпідставним, але й таким що суперечить фактичним обставинам справи, тобто позивач свідомо вводить суд в оману. Звертає особливу увагу суду на те, що: згідно п. 21 Постанови Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про працю», зазначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, не слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначенняпенсії. Позивачем таку довідку надано до суду не було. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до доданої до відзиву Довідки за формою № 100, середньомісячна нарахована заробітна плата [PERSON] за період її роботи на ТОВ "ДНВКФ «Резец, ЛТД» складає 790 коп. а середньомісячна заробітна плата до виплати складає 648 грн. 08 коп. (з урахуванням того що у липні 2012 року вона працювала не повний місяць, а лише 7 календарних днів). Таким чином середній заробіток у розмірі 1200 грн. 03 коп. який позивачем було використано в якості бази розрахунку є неналежним та безпідставним, а тому розрахунок також проведено не належним чином. Також питання щодо стягнення з відповідача середнього заробітку не є предметом розгляду даної справи, оскільки її було направлено на новий розгляд виключно у частині позовних вимог про стягнення індексації середнього заробітку за час затримки розрахунку. З урахуванням зазначеного вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за затримки заробітної плати, за період з 01.01.2015 по 01.12.2017 в розмірі 42 011 грн. 20 коп. відповідач не визнає у повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача компенсації (індексацію) за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін у розмірі 25 416 грн. 19 коп. Позивачем до уточнення до позовної заяви додано "Розрахунок сум індексації за час затримки" - Додаток 1, який фактично є лише таблицею без зазначення порядку та алгоритму обрахування сум індексації. Згідно до Додатку 1 обчислення було здійснено позивачем з огляду на розмір "не виплаченої " заробітної плати у сумі - 1200 грн. 38 коп., за період з 01.10.2012 по 01.10.2015. Дане твердження позивача також не відповідає дійсності, оскільки розмір заробітної плати за яка підлягала виплаті за серпень 2012 року та була виплачена відповідачем 13.10.2014 складав 983 28 коп. Тобто, розрахунки, яким би чином вони здійснені не були обчислювалися на підставі не належних та не достовірних даних. Згідно з ч. ч. 1-4ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 %. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Індекс інфляції, або, що теж саме, індекс споживчих цін показник, що характеризує зміни загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Звертає увагу суду на те, що за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 25 лютого 2015 року у справі № 214/3725/13-ц вже було стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію (індексацію) за кожен місяць затримки у розмірі 125 грн. 47 коп., яка була розрахована з використанням індексу інфляції, а питання щодо індексації розміру середньої заробітної плати у розмірі 34 809 гри. 29 коп. до моменту фактичного розрахунку за період з 01.09.2012 по фактичний розрахунок 13.10.2014, а згідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) від 05.05.2012 по 01.01.2015 вже також було вирішено під час розгляду справи № 214/3725/13-ц, а тому не може бути предметом розгляду даної справи. З урахуванням зазначеного вимоги позивача щодо стягнення компенсації (індексацію) за кожен місяць затримки відповідно до індексу споживчих цін у розмірі 25\~416 грн. 19 коп. відповідач не визнає у повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 6229 грн. 47 коп., звертає увагу суду на наступне. Позивачка в тексті уточнень до позовної зави (2-га сторінка документу) зазначає, що «вказані дії з боку відповідача є порушенням моїх законних прав на працю, які завдали мені моральних страждань, моральна шкода завдана мені в результаті незаконного звільнення, полягає в наступному: Вказані незаконні дії відповідача призвели до моїх моральних переживань, я втратила душевний спокій, постійно перебуваю у роздратованому стані, не маю засобів для забезпечення належного рівня життя. Всі зазначені моральні страждання нанесені незаконними діями відповідача негативно відображаються на моєму здоров`ї , яке погіршується, що підтверджується випискою із медичної картки. При цьому збільшуються матеріальні витрати на лікування, мені необхідно сплачувати за обстеження та ліки" - але жодних медичних документів надано не було. Але ж предметом розгляду даного судового спору не є не законне звільнення, яке згідно до матеріалів справи № 214/3725/13-ц було законним звільненням за прогул, оскільки позивачка не з`являлася на своєму робочому місці більше 3х місяців. Отже відповідачем не було завдано жодних моральних страждань з приводу її звільнення. Причина встановлення інвалідності позивача, згідно до матеріалів справи, відноситься до загальних захворювань, тобто не пов`язана з професійною діяльністю та/або виконанням позивачем своїх посадових обов`язків, відповідач як роботодавець не має жодного відношення до причини виникнення захворювань [PERSON] а також його перебігу протягом життя. Щодо інших "моральних страждань" як то перебування у роздратованому стані та або "втрати душевного спокою", позивачем не надано жодних доказів щодо наявності таких фактів, та зв`язку діями відповідача, у тому числі відсутні будь-які належні докази, в чому саме полягала втрата нормальних життєвих зв`язків позивача, якщо б такі мали місце. Оскільки немає жодних правових підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, стягнення з відповідача судового збору є незаконним та необґрунтованим. Також в ході розгляду справи від представника відповідача, неодноразово надходили письмові пояснення, заперечення, в яких, відповідач зазначає, що не погоджується з вимогами позивача, та просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ ДНВКФ «Резец, ЛТД» у цивільній справі №214/8567/15-ц у повному обсязі. У судове засідання 30.11.2021 року позивачка не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу за її відсутності та за відсутності її представника. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, на підставі письмових доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Відповідач у судове засідання 30.11.2021 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, відзиву на уточнену позовну заяву в останній редакції не надав, у зв`язку з чим на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: виписка (т.№1, а.с.91), платіжні доручення (т.№1,а.с.10-105), постанова (т.№3, а.с.23), виконавчий лист (т.№3, а.с.24), постанова (т.№3, а.с.27), виконавчий лист (т.№3, а.с.28) розрахунок суми індексації за час затримки (т.№3 а.с. 97). Суд,

Outcome: approved