Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

позивач заступник прокурора м. Києва Хомич І. 21 лютого 2013 року звернувся до суду з позовом до відповідачів Київської міської ради, [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради від 29.10.2009 р. № 654/2723 "Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [ADDRESS]"; визнання недійсним, виданого [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922788, зареєстрованого 22.12.2009 р. Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-7-05119; визнання недійсним укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер 8000000000:90:371:0064), посвідченого 11.02.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 937; визнання недійсним виданого [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 794063, зареєстрованого 22.06.2010 р. Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 07-7-05585; відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на земельну ділянку на [ADDRESS], кадастровий номер 8000000000:90:371:0064, за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням КМР від 29.10.2009 р. № 654/2723 передано у власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1000 га на вул. Перспективній, 3 в м. Києві. На виконання вказаного рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку. У подальшому 11.02.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, на підставі якого право власності на земельну ділянку перейшло до [PERSON] Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2012 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.06.2013 р., визнано протиправним та скасовано рішення КМР № 214/2283 від 17.09.2009 р. про передачу земельних ділянок ТОВ "Мегатранс" на Столичному шосе, 24 в м. Києві. Зазначеним рішенням підтверджено незаконність подальшої передачі спірної земельної ділянки у власність [PERSON] На час прийняття КМР оспорюваного рішення зміни до "Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2012 р. та концепції формування земельних насаджень в центральній частині міста" не внесені, внаслідок чого земельну ділянку рекреаційного призначення надано для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що є грубим порушенням вимог чинного земельного законодавства. Питання про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки висновками контролюючих органів не погоджувалось. Питання про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки висновками контролюючих органів не погоджувалось. З огляду на викладене, оспорювань рішення КМР № 654/2723 від 29.10.2009 р. прийнято з порушенням вимог законодавства, а отже підлягає визнанню незаконним у судовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав через канцелярію суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві та слухати справу за його відсутності. Також, у заяві представника позивача зазначено, що проти ухвалення заочного рішення по справі, останній не заперечує. Відповідач КМР в судове засідання повторно не забезпечила явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України за згодою представника позивача провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Київською міською радою 29.10.2009 р. прийнято рішення № 654/2723 "Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]" (а.с. 10-11). Вказаним рішенням затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та надано у власність відповідача земельну ділянку площею 0,1000 га з цільовим призначенням, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку безоплатної приватизації. На підставі рішення Київської міської ради від 29.10.2009 № 654/2723 [PERSON] видано держаний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку, кадастровий номер 8000000000:90:371:0064, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22.12.2009 р. за № 07-7-05119 (а.с. 12). В рішенні Київської міської ради від 29.10.2009 р. за № 654/2723 було викладено наступне: 1. Затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]. 2. Передати громадянину [PERSON], за умови виконання пункту 3 цього рішення, у приватну власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови. 3. Громадянину [PERSON]: 3.1. Виконувати обов'язки власника земельної ділянки відповідно до вимог статті 91 Земельного кодексу України. 3.2. Виконувати умови забудови земельної ділянки згідно з містобудівними умовами і обмеженнями щодо забудови земельної ділянки та дозволом на виконання будівельних робіт, одержаними в установленому законодавством порядку. 3.3. Забезпечити вільний доступ для прокладання нових, реконструкції та експлуатації існуючих інженерних мереж і споруд, що знаходяться в межах земельної ділянки. 3.4. Виконати вимоги, викладені у листах Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 07.08.2009 № 19-7935 та від 25.09.2009 № 09-9752, Київської міської санепідемстанції від 21.09.2009 № 5991, Головного управління екології та охорони природних ресурсів від 09.10.2009 № 071/04-4-22/5295, Головного управління охорони культурної спадщини від 20.08.2009 № 5073 та Головного управління земельних ресурсів від 12.10.2009 № 05-5179. 3.5. Питання відшкодування відновної вартості зелених насаджень (висновок обстеження зелених насаджень від 18.09.2009 №751) та інші питання майнових відносин вирішувати в установленому порядку. 4. Внести зміни до пункту 5 рішення Київської міської ради від 17.09.2009 № 214/2283 "Про передачу земельних ділянок товариству з обмеженою відповідальністю "МЕГАТРАНС" для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення (з комплексним інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на Столичному шосе, 24 км у Голосіївському районі м. Києва" з урахуванням пункту 2 цього рішення. Спірна земельна ділянка згідно рішення Київради від 17.09.2009 р. № 214/2283 була передана ТОВ "Мегатранс" для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення (з комплексним інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на Столичному шосе, 24 км. у Голосіївському районі м. Києва. (а.с. 63-65). Згідно рішення Київради від 17.09.2009 р. № 214/2283 було затверджено містобудівне обґрунтування щодо внесення змін до містобудівної документації та визначення параметрів будівництва об'єктів рекреаційного призначення (з комплексним інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на Столичному шосе, 24 км., Голосіївський район м. Києва (п.1) та внесено зміни до Генерального плану міста Києва, затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 р. № 370/1804, а саме: територію на Столичному шосе, 24 км., у Голосіївському районі м. Києва вилучити із зони зелених насаджень загального користування і території лугів та лугопарків та перевести до території громадських будівель та споруд. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2012 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2012 р. та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.06.2013 р., по справі № 2а-18834/10/2670, позовні вимоги Прокуратури м. Києва були задоволені, визнано протиправним та скасоване рішення Київської міської ради від 17.09.2009 р. № 214/2283 "Про передачу земельних ділянок товариству з обмеженою відповідальністю Мегатранс" для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів рекреаційного призначення (з комплексним інженерно-транспортним облаштуванням та благоустроєм території) та для житлової забудови на Столичному шосе, 24 км. у Голосіївському районі м. Києва. (а.с. 70-73, 74-77). Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.03.2012 р. встановлено, що всупереч вимогам, які містяться в погоджувальній документації, зміни до рішення Київської міської ради від 19.07.2005 р. № 806/3381 "Про затвердження Програми розвитку зеленої зони м Києва до 2010 р." та зміни до Генерального плану розвитку м. Києва до 2020 р., затвердженого рішення Київради від 28.03.2002 р. № 370/1804, ні на стадії погодження землевпорядної документації, ні на стадії прийняття оспорюваного рішення внесені не були. Тобто, на час на час прийняття Київською міською радою оскаржуваного рішення, земельна ділянка, як була так і продовжує залишатись станом на час даного судового розгляду земельною ділянкою з цільовим призначенням "землі рекреаційного призначення" з відповідними гарантіями та заборонами щодо використання даної земельної ділянки, що виключає можливість використання спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Статтею 51 Земельного кодексу України встановлено, що до земель рекреаційного призначення належать, зокрема, земельні ділянки зелених зон І зелених насаджень міст та інших населених пунктів. Частиною 2 статті 52 Земельного кодексу України передбачено, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель. Відповідно до п.10.4 ДБН 360-92** розміщення будівель, споруд та комунікацій не допускається на землях природних національних парків та на землях зелених зон міст, якщо запроектовані об'єкти не призначені для відпочинку, спорту та обслуговування приміського лісового господарства. Крім того, згідно з п. 6.1 та п. 4.2 ДСП №173-96 "Державні санітарні правила планування та забудови населених пунктів" будівництво та реконструкція об'єктів житлово-громадського призначення за рахунок території парків та скверів, зелених зон загального користування забороняється. Пунктом 2.1.1 Правил забудови міста Києва, затверджених рішенням Київради від 27.01.05 № 11/2587, встановлено, що планування, забудова, реконструкція, інше використання територій та окремих земельних ділянок в місті здійснюються відповідно до законодавства та Генерального плану розвитку міста, а також іншої затвердженої містобудівної та проектно-кошторисної документації з дотриманням державних норм, стандартів та правил. Пунктами "а", "б" та "в" частини 1 статті 9 Земельного кодексу України, встановлено, що до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно з пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997р. №280/97-ВР питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. Відповідно до пункту 2 частини 1 Закону України "Про столицю України місто-герой Київ" від 15.01.1999р. №401-XIVу зв'язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право встановлювати порядок утримання та експлуатації об'єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів. За таких підстав, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у даних спірних відносинах є Київська міська рада. Механізм набуття права на землю громадянами та юридичними особами закріплений в главі 19 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення). Відповідно до частини 6, 7, 8, 9 та 10 статті 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення Київради) Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені частиною п'ятою статті 151 Земельного кодексу України, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюються у порядку, встановленому статтею 151 Земельного кодексу України. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. З матеріалів справи вбачається, що на виконання зазначених норм відповідач [PERSON] звернувся до Київської міської ради із заявою (а.с. 25) про отримання безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд за адресою: [ADDRESS]. Листом заступника Київського міського голови - секретарем Київради була надана згода на розроблення проекту землеустрою. ТОВ "ГЕО-ДОСВІД" на замовлення відповідача [PERSON] було розроблено проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель споруд за адресою: [ADDRESS]. Проект землеустрою, на виконання ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України був погоджений Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, Київською міською санепідемстанцією, Головним управлінням екології та охорони природних ресурсів, Головним управлінням охорони культурної спадщини та Головним управлінням земельних ресурсів. Висновок Головного управління екології та охорони природних ресурсів, висновок санепідемстанції та висновок Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища містили певні застереження зауваження щодо розглянутого проекту землеустрою. Так, згідно висновку Головного управління екології та охорони природних ресурсів від 09.10.2009 р. № 071/04-4-22/5295 (а.с. 42-44) в розділі "Характеристика земельної ділянки" зазначається: - об'єкти природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення - зазначена земельна ділянка частково потрапляє до територій визначених "Програмою комплексного розвитку зеленої зони м. Києва до 2012 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста", затвердженої рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 р. № 806/3381, як територія лісів та лісопарків (КП "Лісопаркове господарство "Конча-Заспа"). При невиконанні одного з пунктів вище зазначених умов лист втрачає свою чинність при цьому, усі витрати пов'язані з виконанням робіт по оформленню матеріалів відведення земельної ділянки належить до комерційного ризику Замовника. У висновку Київської міської санепідемстанції від 21.09.2009 р. № 5991 (а.с. 41-42) зазначається: земельна ділянка (місце розташування): м. Київ, Голосіївський район, вул. Перспективна, 3 придатна для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за умови прийняття рішення Київради щодо внесення змін до Генерального плану розвитку міста Києва в частині переведення земельної ділянки з території рекреаційної забудови до території садибної житлової забудови в уставленому законодавством порядку. При невиконанні однієї з вимог, даний висновок втрачає свою силу і проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки узгодженню не підлягає, при цьому усі витрати пов'язані з виконанням робіт по оформленню матеріалів відведення земельної ділянки належить до комерційного ризику замовника. У висновку Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища від 07.08.2009 р. № 19-7935 (а.с. 38-39) зазначається: відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 р. № 370/1804, територія за функціональним призначенням належить до території рекреаційної забудови. Згідно Програми комплексного розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 р. та концепції формування зелених насаджень у центральній частині міста затвердженої рішенням Київради від 19.07.2005 р. № 806/3381 ця територія резервується для розвитку мережі обкатів природно-заповідного фонду місцевого значення. Замовник ініціює питання будівництва обкатів на території, що не відповідає затвердженій містобудівній документації. Погодження надання земельної ділянки можливе лише за умови прийняття рішення Київради щодо внесення у встановленому порядку змін до рішення КМР від 19.07.05 р. № 806/3381 "Про затвердження програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 р." та до Генерального плану розвитку міста. При невиконанні вище зазначених умов, чинність даного листа (висновку) втрачає свою дію, при цьому усі витрати пов'язані з виконанням робіт по оформленню матеріалів відведення земельної ділянки належить до комерційного ризику замовника. Суд звертає увагу, що зміни цільового призначення відведеної згідно оскаржуваного рішення Київради земельної ділянки не здійснювалось, внесення змін до Генерального плану м. Києва не було та не вносились зміни до рішення КМР від 19.07.2005 р. № 806/3381 "Про затвердження Програми розвитку зеленої зони м. Києва до 2010 р. та концепції формування зелених насаджень у центральній частині міста", відповідно вважати зазначені висновки позитивним не можна. В свою чергу, за відсутності позитивних висновків Головного управління екології та охорони природних ресурсів, Київської міської санепідемстанції, Головного управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу [PERSON], суд вважає не погодженим відповідно до статті 118 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення). Статтею 20 Земельного кодексу України встановлено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок. Згідно з частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", акти органів місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або Законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Верховний суд України в своїй ухвалі від 08 червня 2011 року, зазначає, що та обставина, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Тому, у зв'язку з тим, що на підставі незаконного рішення Київської міської ради від 29.10.2009 р. № 654/2723 [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га. на [ADDRESS], він підлягає визнанню недійсним на підставі ст. ст. 118, 155 Земельного кодексу України, пункту 1.4 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договір оренди землі, яка була затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 р. № 43, а також згідно форми державного акта на право власності на земельну ділянку, яка була затверджена постановою КМУ від 02.04.2002 р. № 449. Також судом встановлено, що 11.02.2010 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, розміром 0,1000 га, розташованої за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14-15). В свою чергу, суд звертає увагу, що відповідно до частини 1 та 2 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності". Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно статті 210 Земельного кодексу України угоди, укладені із порушенням встановленого законом порядку купівлі-продажу, ренти, дарування, застави, обміну земельних ділянок, визнаються недійсними за рішенням суду. Згідно частини 3 статті 215 Земельного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з статтею 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. З огляду на це, підлягає визнанню недійсним договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON] 11.02.2010 р., який було зареєстровано в реєстрі за № 937, у зв'язку з продажем земельної ділянки особою, що не є її власником, тобто, не наділений повноваженнями по володінню, користуванню та розпорядженню нею. Оскаржуваним рішенням, державними актами та договором купівлі-продажу спірної земельної ділянки порушено право власності територіальної громади міста Києва на землю. Зазначене право підлягає захисту у спосіб, визначений п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України, - відновлення становища, яке існувало до порушення. Застосування саме такого способу захисту забезпечить досягнення мети захисту порушених прав та інтересів - збереження у власності територіальної громади міста Києва земельної ділянки. З огляду на викладене, для захисту порушеного права необхідно відновити становище, яке існує до порушення, шляхом визнання права власності на спірну земельну дзвінку за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міською радою на підставі ст. 392 ЦК України. Оскільки строк позовної давності щодо визнання незаконним рішення від 29.10.2009 р., визнання недійсними державного акту на право власності на землю та договору купівлі-продажу прокуратурою м. Києва пропущено з поважних причин, а тому підлягає відновленню. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] 114,70 грн. судового збору в рівних частинах.

Outcome: approved