overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство "АБ "Укрсоцбанк" 11.08.2014 р. звернувся до суду із вимогами до відповідача про стягнення 23 766,69 грн., заборгованості, посилаючись на те, що договором №ААВ-4311-Ф/08-KRD від 26.09.2008 р. [PERSON] було відкрито картковий рахунок з лімітом дозволеного овердрафту в сумі 8 000,00 грн. В судове засідання позивач публічне акціонерне товариство "АБ "Укрсоцбанк" не з'явився, про час і місце судового розгляду справи оповіщений у встановленому порядку, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час і місце судового розгляду справи оповіщена у встановленому порядку. Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.197 ЦПК України). Судом встановлено, що 26.09.2008 р. між відкритим акціонерним товариством "АБ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "АБ "Укрсоцбанк", та [PERSON] було укладено договір №ААВ-4311-Ф/08-KRD на відкриття карткового рахунку, випуск платіжної картки, встановлення відновлювального дозволеного овердрафту та їх обслуговування, яким позивач відкрив відповідачу картковий рахунок [NUMBER] у валюті UAH для обліку операцій з банківською платіжною карткою, надав та виконував розрахунково-касове обслуговування [PERSON] за дебетно-кредитною схемою (п.1.1 договору), із встановленням ліміту дозволеного овердрафту в сумі 8 000,00 грн. (п.1.2 договору). Встановлено, що в період дії кредитного договору відповідач [PERSON] не дотримувалася його умов; станом на 10.07.2014 р. має заборгованість перед позивачем у сумі 23 766,69 грн., або 7 963,87 грн. простроченої заборгованості по кредиту, 15 802,82 грн. простроченої заборгованості за відсотками. Суд, враховуючи викладене, знаходить позовні вимоги публічного акціонерного товариства "АБ "Укрсоцбанк" обґрунтованими, в судовому засіданні доведеними. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача у розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст.11,15,16,509,524-527,530,533,536,610-612,629,1046-1049,1052,10 54 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

22 лютого 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки доходу відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], через ненадання ним допомоги матеріального забезпечення у добровільному порядку. У судове засідання позивачка не з"явилася. В порядку ст.158 ЦПК України, подала письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності та вказала на підтримання позовних вимог, яке суд задовольнив. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Пояснив, що батьківство стосовно сина визнав у добровільному порядку. За окремого проживання з дитиною допомогу надає за можливості. Інші утриманці у нього відсутні. Стан здоров"я має задовільний. Джерелом матеріального забезпечення для нього слугує заробітна плата за місцем роботи, форма працевлаштування - постійна. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження серії І-ФП №248217, виданому 29 червня 2016 року за актовим записом №107, місце реєстрації Снігурівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а.с.4). Визнання відповідачем батьківства у добровільному порядку підтверджується копією актового запису про народження та повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження дитини (а.с.17-19). Дитина проживає з матір'ю в [ADDRESS], згідно представленої довідки виконавчого комітету Снігурівської міської ради Миколаївської області за №3156 від 15 лютого 2017 року (а.с.5). Батько дитини у суді визнав обставину не досягнення добровільної домовленості про утримання дитини за роздільного проживання. Між сторонами по справі мають місце сімейні правовідносини щодо обов'язку батьків на утримання дітей до досягнення ними повноліття, визначеного ст.180 СК України. Згідно ст.181 СК України одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину є стягнення аліментів за рішенням суду, у тому числі у частці від доходу одного з батьків. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження. Визначаючи розмір стягнення, в порядку ст.182 СК України, суд враховує задовільний стан здоров'я дитини та її матеріальне становище за надання утримання лише матір'ю, відсутність у хлопчика власного майна, положення відповідача, який є працездатним і працевлаштований на постійній основі водієм у філії "ПМН" ПАТ "Укртранснафта", не має других утриманців. Відповідач не повідомив суду про інші обставини, які б могли вплинути на рішення про визначення іншого розміру стягнення. Суд приходить висновку про обґрунтованість визначення розміру аліментів у частці заробітку (доходу) батька, відповідно положень ст.183 СК України, а саме стягнення 1/4 частки його заробітку (доходу), починаючи з дати звернення позивачки до суду з позовом. Суд ухвалює про стягнення з відповідача судового збору у порядку ст.ст.79,88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з зазначеним позовом, позовні вимоги за яким в ході судового розгляду справи було уточнено. Позивач зазначив, що 15.06.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPJKAE00000046, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 15204,96 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором був укладений договір застави автотранспорту № ZPJKAE00000046 від 16.06.2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] передав в заставу автомобіль марки RENAULT, модель - MASTER, 1999 року випуску, тип ТЗ - автобус пасажирський, номер кузова/шасі - [NUMBER], реєстраційний номер - [NUMBER]. 14 березня 2013 року відділом ДВС Пологівського РУЮ було накладено арешт на вказаний автомобіль. На даний час в зв'язку з тим, що на автомобіль накладений арешт ПАТ КБ "Приватбанк" не має змоги реалізувати заставне майно для забезпечення повернення кредитних коштів. Прохає суд зняти арешт з рухомого та нерухомого майна, що належить [PERSON] та стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача обґрунтувавши суду мотиви пред'явлення позову, повністю підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, викликався належним чином, тому суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. Як стверджує заявник вона являється матір'ю [PERSON], [INFO]. 29 вересня 2015 року [PERSON] виповнилося 16 років. При отриманні паспорту він захотів змінити своє прізвище на "Паненко". При зверненні за паспортом з'ясувалося, що документи, які підтверджують зміну прізвища заявниці з "Степаненко" на "Паненко" не містять повної інформації щодо послідовності зміни її прізвища, в зв'язку з чим не можливо підтвердити, що заявниця являється матір'ю [PERSON] В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала. Представник заінтересованої особи начальник служби у справах дітей Новомиколаївської районної державної адміністрації Запорізької області [PERSON] із заявою погодилася та пояснила суду, що [PERSON] дійсно являється матір'ю [PERSON] Вислухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків, а також вивчивши матеріали справи, суд вважає заяву підлягаючою задоволенню. Дівочим прізвищем заявниці [PERSON] є "Тягун", що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-АВ № 275262, виданим 11 грудня 1971 року міським бюро ЗАГС м. Кременчук. У зв'язку із одруженням [PERSON] із [PERSON] 29 листопада 1997 року прізвище заявниці було змінене на "Степаненко". Рішенням Дергачівського районного народного суду м. Дергачі Харківської області від 14 липня 1999 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказаним рішенням суду прізвище заявниці не змінювалося. Як вбачається з свідоцтва про народження, серії I-ВЛ № 148358, виданим 27 вересня 2000 року міським відділом РАГС м. Харкова [PERSON] народився 29 вересня 1999 року, і його матір'ю являється [PERSON] Проте у свідоцтві про шлюб, серії І-ЖС № 002683, виданому Трудовою сільською радою Новомиколаївського району Запорізької області 14 травня 2005 року, прізвище заявниці до шлюбу вказане як "Тягун", і змінене на "Паненко". Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що [PERSON] знають близько 13 років, весь цей час заявник зверталася до [PERSON] як до сина, а він до неї як до матері, тому їм достовірно відомо, що [PERSON] являється матір'ю [PERSON] Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] дійсно являється матір'ю [PERSON] Встановлення факту родинних відносин необхідно заявниці для зміни прізвища її сина з "Степаненко" на "Паненко" та отримання ним паспорту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до КП "Матвіївський сількомунгосп", згідно якого просить визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування йому заборгованості за оплату послуг водопостачання у розмірі 1185 гривень 86 копійок за період з листопада 2011 року по листопад 2014 року. Відповідно до положень ст.ст.274, 279 ЦПК України, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, він проживає у кв. [ADDRESS] , та користується послугами водопостачання, які надає КП "Матвіївський сількомунгосп". У квітні 2007 року у нього перестав працювати лічильник холодної води, про що він негайно повідомив відповідача,Ю але заміну лічильника відповідач здійснив лише у лютому 2015 року. При цьому відповідач у жовтні 2018 року нарахував йому борг за послуги водопостачання у розмірі 1185 гривень 86 копійок, за період часу з листопада 2011 року по листопад 2014 року. Позивач вважає, що цей борг нарахований йому без достатніх підстав, оскільки утворився з вини самого відповідача, крім того, відповідач пропустив строк позовної давності. Враховуючи наведене, позивач й звернувся до суду із зазначеними вимогами. Представник відповідача суду відзив не надав. Суд, дослідивши надані йому докази, підстав для задоволення позову не знаходить. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 цієї ж статті, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право тощо. Суд виходить з того, що дії відповідача з нарахування заборгованості за оплату послуг водопостачання, про які зазначив позивач, фактично являють собою просту пропозицію вчинити певні дії, але самі по собі не тягнуть для позивача яких-небудь майнових чи інших наслідків, не тягнуть виникнення чи зміну правовідносин між сторонами. Таким чином, ці дії відповідача безпосередньо не порушують цивільні права та інтереси позивача, не перешкоджають їх здійсненню. Відповідно, вимоги про визнання таких дій "неправомірними" не можуть вважатися належним способом захисту свої цивільних прав відповідно до зазначених положень ст.ст.2, 5 ЦПК України, ст.16 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

У липні 2015 року представник позивача звернувся до суду із зазначеними вимогами в обґрунтування яких зазначав, що 21 жовтня 2011 р. між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 307/2740BCL на суму 9410, 4 грн., строком до 21 жовтня 2012 р. В подальшому первинним кредитором відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором, ТОВ "Кредекс Фінанс" набуло право вимоги за кредитним договором № 307/2740BCL від 21.10.2011 р. на підставі договору факторингу № 2 від 08.10.2012 р., що укладений з ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», яке набуло право вимоги на підставі договору факторингу, що укладений з ПАТ «Платинум банк». Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу 1/15-ФКю від 8 травня 2015 р. (реєстру боржників), позивач набув права грошової вимоги до відповідача на суму 9317 грн., з яких: - 6353,7 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; - 832,6 грн. - заборгованість за відсотками; - 2130,7 грн. - заборгованість за пенею. У судове засідання представник позивача не з,явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання жодного разу не зявилася, уся кореспонденція, яка направлялася на її адресу, повернулась до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи умови, встановлені ч. 1 ст. 224 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 21.10.2011 р. між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 307/2740 BCL на суму 9410,4 грн., строком до 21.10.2012. ( а.с. 8). ТОВ "Кредекс Фінанс" набуло право вимоги за кредитним договором № 307/2740BCL від 21.10.2011 р. на підставі договору факторингу № 2 від 08.10.2012 р., що укладений з ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», яке набуло право вимоги на підставі договору факторингу, що укладений з ПАТ «Платинум банк». Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходить із того, що ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» при укладенні договору відступлення права вимоги 1/15-ФКю від 08.05.2015 р. з ТОВ "Кредекс Фінанс" не набуло права вимоги саме за вказаним кредитним договором, оскільки як вбачається із наданого суду реєстру боржників від року, право вимоги до яких отримав новий кредитор, прізвище боржника [PERSON] не зазначено. У звязку з викладеним суд відмовляє у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Питання про судові витрати вирішено відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

ПозивачДП "Наш дім" звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги та інфляційні витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначають, що відповідачі по справі є мешканцями квартири [ADDRESS] . Відповідачі по справі проживають у вказані квартирі , користуються комунальними послугами при цьому не сплачують витрати за утримання будинку та прибудинкової території , не сплачують за гарячу та холодну воду, каналізацію та опалення. Внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 8455,35 грн. , заборгованість з урахуванням індексу інфляції в розмірі 7471 та 3% річних 783,92 грн. , а всього 16710,88 грн., яку вони просять стягнути з відповідачів. До суду сторони подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є мешканцями квартири [ADDRESS]. Дана обставина стверджується Довідкою форми № 3. (а.с.12) Вказана квартира знаходиться у будинку, утримання та експлуатація якого здійснюється ДП "На дім " Представник позивача надав до суду Довідку про нарахування і сплату за вищевказаною адресою, однак не надав детального розрахунку заборгованості відповідачів перед позивачем. Одночасно відповідачем [PERSON] до суду надано квитанціі про здійснення часткової оплати за надані послуги . При цьому ДП "Наш дім " не надало доказів про те, чи були враховані здійснені відповідачами проплати за надані житлово-комунальні послуги. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене, позивачем у справі не виконано вимоги чинного цивільно-процесуального законодавства щодо надання суду доказів на підтвердження обставин, на які він послався, як на підставу своїх вимог. Таким чином, у суду відсутні підстави для висновку щодо обґрунтованості заявлених ДП "Наш дім" позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. Отже, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ДП "Наш дім" до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлового-комунальні послуги не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню. Відповідно, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і позовні вимогиДП "Наш дім" про існування заборгованості з врахуванням індексу інфляції та 3% річних .

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 1. 21.08.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 2. Позов обґрунтований тим, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності від 28.08.1998 року, в якій на даний час зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , проте з 2006 року він в даній квартирі не проживає. 3. Представник відповідача надала до суду письмове пояснення в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. 4. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. 5.Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про день та час розгляду справи завчасно належним чином. 6. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволенні таких, мотивуючи тим, що [PERSON] являється співвласником спірної квартири. I11. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 7. Позивач [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] , а також [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.08.1998 року, та вказано в технічному паспорті на квартиру (а.с.10, 12). V. Оцінка суду. 8. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 9. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). 10. Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 11. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які є предметом доказування в даній справі, є факт наявності свідоцтва про право власності на житло від 28.08.1998 року, яким посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної, спільної власності громадянці [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Надані відповідачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

На підставі договору купівлі-продажу від 13.02.2007 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно довідки про зареєстрованих №7129 від 12.02.2021 у квартирі зареєстровано двоє осіб, а саме: позивач по справі та [PERSON] - відповідач по справі. За змістом ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України передбачено можливість визнання у судовому порядку особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З довідки №01-19/53 від 22.02.2021 судом встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою реєстрації з липня 2018 року. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а відповідач визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки зібраними у справі доказами підтверджено, що з липня 2018 року, вона не проживає у належному позивачу житловому приміщенні, участі в оплаті комунальних послуг не бере, однак не знята з реєстрації, реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні створює перешкоди позивачеві у користуванні майном, збільшуючи витрати по утриманню житла, чим порушує права позивача.

Outcome: approved