Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач у лютому 2019 року звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, яку потім уточнила. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про стягнення заробітної плати. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 05 грудня 2019 року позов [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 20 лютого 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання у справі на 14.03.2019 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що з 01 вересня 2014 року по 08 січня 2019 року позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ "Інженерне [PERSON] Інтернешенал" на посаді головного бухгалтера. За згодою сторін була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно довідки № 01/19 від 08.01.2019 року виданої за місцем роботи станом на 08 січня 2019 року ТОВ "Інженерне [PERSON] Інтернешенал" має перед [PERSON] заборгованість складає 25 075 грн. 15 коп. з них: заборгованість по заробітній платі в сумі 17 226 грн. 65 коп. та заборгованість за невикористанні дні щорічної відпустки 7 848 грн. 50 коп. До теперішнього часу заборгованість в добровільному порядку не погашена. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. Просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з 01.09.2018 року по 08.01.2019 року в сумі 17 226 грн. 65 коп., заборгованість за невикористанні дні щорічної відпустки в сумі 7 848 грн. 50 коп., середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, на день подання позову в сумі 11 416 грн. 32 коп., компенсацію за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 239 грн. 73 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, в матеріалах справи наявна заява представника позивача про те, що він просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З 01 вересня 2014 року по 08 січня 2019 року позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ "Інженерне [PERSON] Інтернешенал" на посаді головного бухгалтера. За згодою сторін була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Згідно довідки № 01/19 від 08.01.2019 року виданої за місцем роботи станом на 08 січня 2019 року ТОВ "Інженерне [PERSON] Інтернешенал" має перед [PERSON] заборгованість складає 25 075 грн. 15 коп. з них: заборгованість по заробітній платі в сумі 17 226 грн. 65 коп. та заборгованість за невикористанні дні щорічної відпустки 7 848 грн. 50 коп. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст.\~43\~Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Ч. 1 ст. 94 Кодексу законів про працю України, ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст.\~24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ч. 1 ст.\~116\~КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Ч. ч. 4, 5 ст. 97 КЗпП України, ч. 3 ст.\~15\~Закону України\~«Про оплату\~праці» передбачено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Відповідно до ч. 6 ст.\~24\~Закону України\~«Про оплату\~праці» своєчасність та обсяги заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ч. 1 ст.\~45\~Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Ч. 1 ст. 74 КЗпП України, ч. ч. 1, 3 ст.\~2\~Закону України\~«Про відпустки» передбачено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 75 КЗпП України, ч. 1 ст.\~6\~Закону України\~«Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Відповідно до ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Спір про розмір сум заборгованості по заробітній платі в сумі 17 226 грн. 65 коп. та заборгованості за невикористанні дні щорічної відпустки 7 848 грн. 50 коп., що належать виплаті позивачу від відповідача при його звільненні між сторонами відсутній, оскільки відповідач не заперечує стосовно цих сум, що підтверджується довідкою № 01/19 від 08.01.2019 року виданою позивачу, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. Ч. 1 ст.\~116\~КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Всупереч даним вимогам закону України відповідач у день звільнення позивача не здійснив з останнім всіх розрахунків: не виплатив заборгованість по заробітній платі за період з 01 вересня 2018 року по 08 січня 2019 року та компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. На теперішній час відповідач так остаточно і не розрахувався з позивачем, і відповідно не перерахував їй заборгованість по заробітній платі за період з 01 вересня 2018 року по 08 січня 2019 року та компенсацію втрати частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. Відповідно до ч. 1 ст.\~117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. П. 20 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~24.12.1999\~р.\~№ 13\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства по\~оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.\~117\~КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальність. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України міститься у постановах від 24.10.2011 р. у справі № 6-39 цс 11, від 21.11.2011 р. у справі № 6-60 цс 11, від 03.07.2013 р. у справі № 6-60 цс 13, від 20.11.2013 р. у справі № 6-114 цс 13, від 05.10.2016 р. у справі № 6-2405 цс15, від 13.03.2017 р. у справі № 6-259цс17. Приймаючи до уваги вказані положення законодавства та факт нездійснення з позивачем остаточного розрахунку при звільненні на момент ухвалення даного рішення, позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 09 січня 2019 року. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст.\~27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п. п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата визначається так: сума зарплати за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата, поділена на кількість відпрацьованих робочих днів за 2 місяці, що передують події, з якою пов'язана виплата. Позивачем був проведений розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до якого станом на 04.02.2019 р. розмір середнього заробітку становить 11 416 грн. 32 коп. Суд вважає проведений розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні вірним, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно із частиною шостою статті 95\~КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 33\~Закону України\~"Про\~оплату праці" у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України\~"Про\~індексацію грошових\~доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України "Про оплату праці", якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України "Про оплату праці"). Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Згідно із частиною другою статті 233\~КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Крім цього, згідно із положеннями\~\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв'язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (стаття 2 Закону). За правилами статті 3\~вказаного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до наданого позивачем розрахунку, правильність якого перевірена судом, розмір компенсації за порушення строків виплати заробітної плати становить 239 грн. 73 коп., яка підлягає стягненню із відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду, але не більше ніж за один місяць. Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі наявних у справі матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1921 грн.

Outcome: approved