Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, який уточнювала, та просила : -Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь [PERSON] завдані збитки в розмірі 231 671,17 гривень; -Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень; -Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на користь [PERSON] 65 331,27 гривень відповідно до п.37.2 ст.37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Свій позов позивач мотивувала тим, що в липні 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір на відкриття та обслуговування технічного мультивалютного карткового рахунку [NUMBER]. В період з 13 січня 2015 року по 26 січня 2015 року, коли вона разом із своїм чоловіком перебувала в США з її рахунку зникли кошти в розмірі 231 671 гривня 17 копійок. Банківська картка знаходилась з нею в США. Стороннім особам картку і інформацію по ній вона не надавала. Телефонний номер, до якого прив"язана картка також був з нею в США, який там не використовувався. Кошти, які зникли, були благодійними внесками на лікування її чоловіка - [PERSON], військовослужбовця, що отримав поранення в зоні АТО. 14 січня 2015 року, коли вперше було помічено зняття коштів, вона через інтернет зв"язалась з банком, повідомила про списання коштів і попросила заблокувати картку, однак зняття коштів продовжувалось. Крім того на зняття коштів був ліміт в 2 000 гривень в день. Факт спричинення майнової шкоди, необхідність лікування чоловіка та догляду за дітьми позивач вказала як підстави відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала з підстав вказаних у позовній заяві, а також пояснила, що з 23.09.2014 року по 25.01.2015 року вона перебувала в США, повернулась 26.01.2015 року. Звернувшись до банку встановила, що в час коли вона перебувала в США, а саме в період з15 по 17 січня 2015 року було списано з рахунку 231 671 гривня 17 копійок. 15.01.2015 року вона помітила списання коштів та розпочала переписку в "чаті" з працівником банку. Після її повідомлення працівнику банку про необхідність блокування картки на рахунку було близько 139 000 гривень, однак з рахунку ще було списано 79 000 гривень. Жодній сторонній особі вона не надавала даних свого рахунку чи карток, телефонна сім-картка знаходилась з нею в США. У оператора мобільного зв'язку вона дізналась, що невідома особа отримала дублікат сім-картки. Крім того її мати їй повідомила, що в один з днів коли знімались кошти зателефонувала невідома особа, назвалась працівником "приват банку" і уточнила її дівоче прізвище. Вважає, що кошти зникли з вини відповідача, через халатність її працівників та доступ до інформації необхідної для зняття картки. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що вини банку не має, також пояснив, що дійсно позивач відкривала рахунок в їх банку. Однак у позивача по цьому рахунку було дві картки, що мають останні цифри "2677" та "1628". При спілкуванні в "Чаті" з працівником банку вона попрохала заблокувати картку, що має останні цифри "1628", а картку з цифрами "2677" заблокувати не просила. Вся сума з рахунку була списана через картку "2677", тому блокування картки "1628" не зупинило списання коштів. Списання коштів відбувалось з використанням електронної системи переказів через мережу Інтернет, яка не належить ПриватБанку, в якій не діє ліміт списання на добу. Система працює так, що перед списанням коштів банк направляє ініціатору перерахунку на його мобільний телефон СМС повідомлення про списання, а тільки потім списує кошти. СМС повідомлення надійшли і кошти були списані. Для перерахунку крім номеру мобільного телефону необхідно вказувати повний 16-ти значний номер картки, строк її дії, суму, код для здійснення інтернет платежів (СVС код). Дівоче прізвище матері не потрібно. Код можна дізнатись у банку знаючи номер мобільного телефону. Позивач пояснила, що картку з цифрами "2677", через яку і відбувалось списання коштів, вона перед від"їздом в США здала працівнику банку в Печерському районі м.Києва, який на її очах картку перерізав та залишив її у себе, після чого видав другу картку. Ніяких документів про знищення картки він не надавав. Представник відповідача не підтвердив і не спростував можливості фізичного вилучення картки, пояснив, що на прохання особи картка може бути здана/вилучена і на її прохання могла б бути надана довідка про вилучення. Вказати нормативне обгрунтування таких дій не зміг. В судовому засіданні позивач фізично надала для огляду сім-картку мобільного оператора "Київстар" дублікат якої було виготовлено невідомою особою. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача судом встановлено наступне. Згідно даних Анкети-заяви від 30.05.2012 року, [PERSON] (змінено прізвище на "[PERSON]") отримала в ПАТ КБ "Приватбанк" банківську картку. Згідно виписки по особовому рахунку позивач мала по ньому картки [NUMBER] та [NUMBER]. По картці з [NUMBER] 31.07.2014 року було списано 100 гривень як комісію за випуск персоніфікованої картки з фото, що підтверджує факт отримання другої картки. В період з 13.01.2015 року по 16.01.2015 року по даній картці було здійснено 24 переводи на загальну суму 231 671,17, з яких 13 переводів з однаковою сумою - 15 155 гривень. Сума залишку на рахунку на початок періоду було 269 563,38 грн., на кінець 37 892,21 грн. Згідно відмітки у Візі позивача, вона мала право на в"їзд до США в період з 08.08.14р по 07.082015 р, а згідно даних Прикордонної служби України позивач виїхала з Україниз 22.09.2014 року та повернулась в Україну 24.01.15р. Відповідно до роздруківки спілкування між позивачем та представником банку, спілкування розпочалось 15.01.2015 року о 22.10 годині по Київському часу та о 15.10 годині по часу у США. Під час розмови працівник банку повідомляв, що залишок на картці вже становив 128 822,21 гривню, готувалось до списання 79 037 гривень. Позивач повідомляла про те, що вона нічого не знімала та просила заблокувати картку. В мережі інтернет на сайті https://ukr.media/ ukrain/209947/ була розміщена інформація про поранення чоловіка позивача, необхідність лікування та збір коштів, а також номери мобільних телефонів позивача та її матері. 27.01.2015 року позивач звернулась до правоохоронних органів із заявою про незаконні операції з використанням електронно-обчислювальної техніки в результаті яких з її рахунку перераховано грошові кошти на суму в 230 487 гривень. Заява зареєстрована в ЄРДР за ст.190 ч.3 КК України (Шахрайство). Оператор мобільного зв'язку "Київстар" відмовив позивачу в отриманні даних по номеру телефону з її сім-картки мотивуючи відмову тим. що вона не котрактний абонент, номер є знеособленим. Відповідач провів службове розслідування за вказаним фактом. Висновок розслідування від 03.11.15 р якого говорить про те, що дії оператора банку були законні. Однак в описовій частині вказаного висновку відповідач вказує, що карта "2677" була утилізована у відділенні банку при отриманні іменної карти, шляхом фізичної порчі (розрізана і викинута), але не заблокована, так як блокування картки призвело б до блокування карткового рахунку. Також карта "1628" була заблокована 15.01.2015 року о 23.23.21 годині. Карта "2677" 16.01.2015 року о 22.15.54 годині. Таким чином банк сам підтверджує факт вилучення та утилізації картки "2677". Однак висновок банку про неможливість блокування картки позивача суперечить послідуючим подіям. Так після блокування картки "1628" 15.01.2015 року о 23.23.21 годині блокування карткового рахунку не відбулось, списання коштів з картки "2677" продовжувались, було здійснено ще 6 списань по 15 155 грн. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п.9 Розділу УІ Положення "Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням" затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2015 р.: -4. Користувач відповідно до умов договору зобов'язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов'язаний зберігати цю інформацію протягом дії договору. Обов'язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним у разі: інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; відмови користувача від отримання повідомлень банку про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача, про що зазначено в договорі. - 5. Користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. - 6. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. -9. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Представник відповідача пояснив, що він виконав свій обов'язок з повідомлення позивача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу шляхом направлення йому СМС-повідомлення надавши роздруківку СМС-повідомлень. Однак на вказаній роздруківці не вказано номери з яких відправлялось СМС та номер на який воно направлялось. Банк не надав даних про те отримано СМС-повідомлення чи ні. Таким чином твердження про інформування банком користувача про здійснену інформацію є формальним, без підтвердження того проінформований користувач чи ні. Таким чином позивач, яка перебувала за межами України, не вчинила жодних дій та не допустила бездіяльність, яка привела б до передачі чи втрати втрати інформації необхідної для проведення платіжних операцій, повідомила банк про несанкціоновані операції, втрати електронного платіжного засобу не допускала. Як встановлено судом відповідач фізично вилучив картку, з якої було проведено списання коштів з рахунку позивача. Відповідач не забезпечив належної охорони інформації необхідної для проведення платіжних операцій, фактично допустив її витік. Електронні системи, якими користується банк є неєфективними, так як дозволяють проведення операцій по вилученій картці. Дії працівників банку, з якими спілкувалась позивач, також є непрофесійними, так як будучи уповноваженими особами з проведення екстренних дій з блокування коштів, маючи доступ до всіх баз даних банку вони заблокували одну картку дозволивши проведення операцій по інші картці того самого рахунку позивача заблокувавши її майже через добу. Відповідно до ст..10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Відповідно до ст..11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не довів того, що саме через винні дії позивача проведено списання коштів. Судом встановлено, що відповідач не підтвердив в суді виконання свого бов"язку, щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача, який є виконаним у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем, тобто повідомленням на мобільний телефон. Позивач зверталась з письмовою вимогою до відповідача про повернення їй втрачених коштів, однак відповідач кошти не повернув. Згідно ст..1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичними особами а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення завданих збитків. Така позиція суду підтверджується і судовою практикою, а саме висновками Верховного Суду України у справі № 6-71цс15 від 13 травня 2015 року. Розглядаючи питання щодо стягнення моральної шкоди суд приходить до наступного. Так позивач просить стягнути 100 000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода може полягати: - у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; - у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням її майна; - приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Судом встановлено, що позивач перенесла душевні страждання внаслідок протиправної поведінки щодо неї. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК, моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Таким чином моральна шкода підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховуючи рекомендації Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», врахову є характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), обставини та дії (бездіяльність) за яких шкода заподіяна та враховує інші обставини. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, що були необхідні для відновлення її попереднього стану, так суд враховує, що наслідком неправомірного вилучення коштів стала необхідність пошуку нових коштів, необхідних для лікування чоловіка. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, та вважає, що сума відшкодування моральної шкоди є значно завищеною, тому підлягає відшкодуванню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави стягуються судові витрати в розмірах та за ставками на час подання позову.

Outcome: partial