Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

12.12.2018 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на наступні обставини. Державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області була розглянута заява про примусове виконання, і в подальшому винесена постанова ДВС № 55752710 від 09.02.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» борг у сумі 31 185 грн. (тридцять одна в сто вісімдесят п'ять) 40 коп., згідно виконавчому напису № 14456 від 06.12.2017 року, що видав приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв A.A. 06 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем вчинено виконавчий напис за реєстровим номером і 4456 (копія виконавчого напису нотаріуса додається - додаток № 2) за кредитним договором від 16 грудня 2014 про стягнення з [PERSON] (надалі-Позивач) на користь відповідача грошових коштів у розмірі 29 385 (двадцять дев'ять тисяч триста вісімдесят п'ять ) грн. 40 коп., з яких: заборгованості за тілом кредиту складає у розмірі 12 659 грн. 14 коп.; заборгованості за відсотками розмірі 6 339 грн., 14 коп.; заборгованості з пені у розмірі 8 511 грн. 05 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1 375 грн. 50 коп., сума плати за вчинення виконавчого напису складає 1800 (одна тисяча вісімсот) грн. Ознайомившись через представника з матеріалами виконавчого провадження № 55762710, та з матеріалами Виконавчого напису нотаріуса № 14456 від 06 грудня 2017 року, вважає, що його законне право на захист своїх законних прав та інтересів порушено, вчинений виконавчий напис №14456 від 06 грудня 2017 року, вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів, і як наслідок, неправомірне виконавче провадження є даним, та таким, що не підлягає виконанню у зв'язку із наступним. Звертає увагу суду на те, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов'язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому напису зроблено Відповідачем одноособово без урахування думки та позиції Позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків Відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог Відповідача до Позивача. Отже, безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком документів; нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У даному випадку відсутня безспірність заборгованості між сторонами, та є спір з приводу розміру цієї заборгованості, а тому виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Тому просив суд визнати виконавчий напис №14456 від 06 грудня 2017 року вчинений Завалієвим Артемом Анатолійовичем приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу щодо стягнення грошових коштів на суму 29 385 грн.(двадцять дев'ять тисяч триста вісімдесят п'ять) 40 коп., таким, що не підлягає виконанню, стягнути з Відповідача сплачений судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. (а.с. 2-4). Ухвалою судді від 22 грудня 2018 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14 годину 30 хвилин 24 січня 2019 року (а.с. 10-11). 23 січня 2019 року за вх. № 3006 судом отримано від ПАТ КБ «ПриватБанк» відзив на позов [PERSON], в якому просили суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи наступним. Між ПАТ КБ "ПриватБанк" та клієнтом було укладено кредитний договір на отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються положеннями ст. 1069 ЦК України - кредитування рахунку. Відповідно до укладеного договору № б/н від 16.12.2014 року [PERSON] підписав Анкету-Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Після цього позивач отримав кредитну карту з встановленим кредитним лімітом за даним рахунком. Відповідно до п. 1.1.3.1.8 Банк продовжує строк дії карти і всіх інших карт, з новою датою закінчення строку дії. Відповідно до ст. 642 ЦК України, особа яка одержала пропозицію укласти договір, вчинила дію, то пропозицію слід вважати прийнятою, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції. Позивач скористався кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку, отже Позивач погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг. Звертають увагу суду, що Позивачем не заперечується користування кредитною картою. Таким чином, встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок позивача не зумовлює у нього зобов'язання використання цих коштів чи сплати відсотків у разі їх невикористання. Позивач не вірно розтлумачив правову природу відносин між ним і банком. Крім того, договором між сторонами не визначено цільове використання кредитних коштів, наданих клієнтові, а тому кредит не визначається як споживчий відповідно до ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" Позивач посилається на відсутність безспірності у зв'язку з відсутністю документів первинного бухгалтерського обліку. Однак, Банком було надано всі необхідні документи, які передбачені Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 20 травня 2015 року №6-158цс15 безспірність заборгованості підтверджується документами, передбаченими Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Щодо строків, то ПАТ КБ ПриватБанк вважає, що строки передбачені ст. 88 Закону України "Про нотаріат" не є позовною давністю, оскільки відповідна дія виступає як позасудовий захист цивільних справ, в той час, як згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Крім того, посилання Позивача на те, що стягнення заборгованості є порушенням ст.88 Закону України "Про нотаріат" є не вірним. Стаття 88 вказаного закону зазначає, що виконавчий напис може бути вчинений лише у випадку, коли вимоги кредитора є безспірними і з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору минуло не більше 3-х років. Однак, слід зазначити, що це не період за який може бути стягнена заборгованість, а саме строк протягом якого сторона може звернутись за захистом свого порушеного права. Вважають, що нотаріусом було правомірно і в межах вказаного строку видано виконавчий напис, оскільки вказаний строк постійно переривався Позивачем шляхом часткової оплати заборгованості. Так, відповідно до розрахунку заборгованості погашення постійно відбувались. Прострочена заборгованість у позивача виникла з 01.01.2017 року, а останнє погашення відбулося 05.04.2017 року. Крім того, звертають увагу суду на те, що заборгованість по якій було видано виконавчий напис виникла за період з 16.12.2014 року по 11.09.2017 року, а виконавчий напис вчинено 06.12.2017 року. Тобто, видача виконавчого напису року відбулась в відповідності до 3-х річного терміну, а право вимоги стягнути кошти у Банку виникла згідно розрахунку заборгованості з 01.01.2017 року, тобто нарахування відсотків, пені (неустойки), яку банк просив стягнути з позивача, були нараховані саме з моменту виникнення простроченої заборгованості, а це з 01.01.2017 року по 11.09.2017 року. Оскільки вимога про погашення заборгованості за кредитним договором Позичальником не виконана, Банк скористався правом, передбаченим кредитним договором та законодавством стягнути заборгованість. Звертають увагу шановного суду на те, що Позивач хибно розуміє поняття "безспірність", трактує його на власну користь. Адже в основу розуміння цього поняття покладено не власне суб'єктивне ставлення боржника до пред'явленої вимоги, а об'єктивна ознака, тобто фактичний склад і характер правовідносин. Вирішення питання безспірності вимог відноситься до компетенції кабінету Міністрів України (ст.87 ЗУ "Про нотаріат"), який встановлює перелік таких документів. Відповідно до п. 284 Інструкції, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені переліком, затвердженим Постановою КМУ. Також звертають Вашу увагу на той факт, що виконавчий напис було вчинено більш ніж через два місяці після повідомлення позивача про наявне порушення. За даний період ні банк, ні нотаріус не отримали жодних фактичних даних про оспорювання суми заборгованості позичальником (а.с. 22-26). Ухвалою суду від 24 січня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 40-41). В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав до суду заяву, яка отримана судом 05.04.2019 року за вх. № 12945 в якій просив справу розглянути у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог та у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засіданні свого представника не направив, 24.01.2019 року за вх. № 3140 судом отримано клопотання, в якому представник АТ КБ «ПриватБанк» Бригинець А.А. просив справу розглядати без участі представника відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечують (а.с. 33). Треті особи приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Інших заяв та клопотань з боку сторін по вищезазначеній цивільній справі до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 06 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем вчинено виконавчий напис за реєстровим номером і 4456 за кредитним договором від 16 грудня 2014 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів у розмірі 29 385 (двадцять дев'ять тисяч триста вісімдесят п'ять ) грн. 40 коп., з яких: заборгованості за тілом кредиту складає у розмірі 12 659 грн. 14 коп.; заборгованості за відсотками розмірі 6 339 грн., 14 коп.; заборгованості з пені у розмірі 8 511 грн. 05 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1 375 грн. 50 коп., сума плати за вчинення виконавчого напису складає 1800 (одна тисяча вісімсот) грн. (а.с. 7). На підставі виконавчого напису від 06 грудня 2017року державним виконавцем Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області була винесена постанова ВП № 55752710 від 09.02.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» борг у сумі 31 185 грн. (тридцять одна в сто вісімдесят п'ять) 40 коп. (а.с. 8). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню позивач зазначає, що такий порушує його законне право на захист своїх законних прав та інтересів, оскільки вчинений з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів, так як нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Однак, звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву позивача, з боку відповідача не було надано жодного належного та допустимого доказу безспірної заборгованості позивача перед банком та відповідно такого розрахунку. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 704,80 грн., понесення яких документально підтверджується (а.с. 9). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved