Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач ПАТ комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої вимоги тим, що 29.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CS12GK 00000001, згідно з яким останній було надано кредит в розмірі 22 5000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.02.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПриватБанк і [PERSON] 29.02.2008 р. уклали договір іпотеки № CS12GK 00000001. Згідно з п. 35.3. договору іпотеки відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.02.2008 за реєстровим № 510. В результаті неналежного виконання умов кредитного договору, 08.12.2008 року Черкаським районним судом Черкаської області ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». Звернути стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» не вдалося, так як існує обтяження відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції. 23.03.2015 року постановою відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, (виконавче провадження № 46959230), було накладено арешт на нерухоме майно, в т.ч. на житловий будинок, загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], який 24.03.2015 року зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №9158247. ПАТ КБ "ПриватБанк" не погоджується з вказаною постановою та вважає її безпідставною та протиправною. Наявність даного арешту позбавляє можливості позивача розпорядитись заставним майном. Оскільки ПАТ комерційний банк «ПриватБанк», має пріоритет на задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки переважно перед іншими кредиторами, то просить суд скасувати арешт відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції від 23.03.2015 року, який 24.03.2015 року зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 9158247; звільнити з-під арешту та заборони відчуження житловий будинок, загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м, який розташований за адресою: 18000, [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.02.2008 за реєстровим № 510. В судове засідання представник позивача не з'явився, але надав суду заяву, в котрій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлялася в установленому законом порядку, про що є відомості в матеріалах справи. Відповідач - представник Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в судове засідання не з'явився, хоч про дату, час і місце його проведення повідомлялася в установленому законом порядку, про що є відомості в матеріалах справи. А тому суд з письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, суд оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної чи юридичної особи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог частини 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи, виник спір. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав : В судовому засіданні встановлено, що 29.02.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CS12GK 00000001, згідно з яким останній було надано кредит в розмірі 22 5000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.02.2018 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПриватБанк і [PERSON] 29.02.2008 р. уклали договір іпотеки № CS12GK 00000001. Згідно з п. 35.3. договору іпотеки відповідач [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.02.2008 за реєстровим № 510. В результаті неналежного виконання умов кредитного договору, 08.12.2008 року Черкаським районним судом Черкаської області ухвалено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок, загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк». Звернути стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» не вдалося, так як існує обтяження відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції. 23.03.2015 року постановою відділу ДВС Черкаського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, (виконавче провадження №46959230), було накладено арешт на нерухоме майно, в т.ч. на житловий будинок, загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], який 24.03.2015 року зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №9158247. Статтею 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. Згідно ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено в разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Відповідно до ст. З Закону України «Про Іпотеку» право іпотеки виникає з моменту укладання договору. В даному випадку, вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" мають вищий пріоритет, так як договір іпотеки укладено 29.02.2008 року, а арешт було накладено 23.03.2015 року; на сьогоднішній день заборгованість [PERSON] по вищевказаному кредитному договору перед ПАТ КБ "ПриватБанк" не погашена і становить 121 251,11 доларів США., що значно перевищує вартість іпотечної нерухомості. Отже, державний виконавець не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є іпотекодержателями. Згідно п. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Згідно ст. 9 Закону України «Про іпотеку» відчуження предмету іпотеки здійснюється виключно на підставі згоди іпотекодержателя. ПАТ КБ «ПриватБанк» такої згоди не давав. Пунктом 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду про звільнення заставленого майна з - під арешту. Крім цього відповідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 15, п. 4 ч. 2. ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення. За таких обставин, суд вважає що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], Черкаського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту підлягає до задоволення, оскільки житловий будинок, загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 30,4 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], переданий в іпотеку для забезпечення кредитного договору, зобов'язання по якому вона не виконала. Тому позивач має першочергове право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Outcome: approved