Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» звернулось до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором №37.3/МБ-113.07.1 від 20 листопада 2007 року у сумі 2713,17 доларів США по тілу кредиту та відсотках та 632938,00 грн. пені та 3% річних, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 20 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "РОДОВІД БАНК", найменування якого з 17.06.2009 року було змінено на Публічне акціонерне товариство "РОДОВІД БАНК", та [PERSON] було укладено кредитний договір №37.3/МБ-113.07.1, за умовами якого позивач зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 6000,00 доларів США терміном по 17 квітня 2009 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за даним кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки від 20.11.2007 року, за умовами якого він зобов'язався відповідати перед позивачем за невиконання [PERSON] зобов'язань, що виникли з Кредитного договору №37.3/МБ-113.07.1. Внаслідок порушення взятих на себе зобов'язань у відповідачів перед позивачем утворилася заборгованість, яка залишилася не сплаченою. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідачів проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, звернувшись до суду з заявою про застосування позовної давності, зазначивши, що відповідач [PERSON] за кредитним договором зобов'язана повернути кредитні кошти до 17 квітня 2009 року, тому позовна давність тривалістю у три роки сплинула 17 квітня 2012 року, позивач звернувся до суду лише у квітні 2013 року, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "РОДОВІД БАНК", найменування якого було змінено на Публічне акціонерне товариство "РОДОВІД БАНК", та [PERSON] було укладено кредитний договір №37.3/МБ-113.07.1, відповідно до п. 3.4.4. якого [PERSON] зобов'язалась повністю погасити заборгованість за кредитами не пізніше 17.04.2008 року, та Додаткову угоду №37.3/МБ-113.07.1 до даного Договору, за умовами п. 1 якої, позивач зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 6000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних строком з 20 листопада 2007 року по 17 квітня 2009 року (а.с. 8-13). Відповідно Графіку повернення кредиту та сплати процентів до Додаткової угоди №37.3/МБ-113.07.1 до даного Договору від 20.11.2007 року [PERSON] повинна повністю погасити заборгованість за кредитом не пізніше 17.04.2009 року (а.с. 14). 20 листопада 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором №37.3/МБ-113.07.1 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань відповідача [PERSON], за Кредитним договором №37.3/МБ-113.07.1 від 20 листопада 2007 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії (а.с. 15-16). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №37.3/МБ-113.07.1 від 20.11.2007 року, станом на 24.01.2013 року: Загальна сума заборгованості за кредитним договором на дату розрахунку становить 81899,71 доларів США, що за курсом НБУ - 653624,94 грн., яка складається з: Суми простроченої заборгованості за кредитом: 2460,91 доларів США, що за курсом НБУ - 19670,05 грн.; Суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту: 252,26 доларів США, що за курсом НБУ - 2016,31 грн. Загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості: 78862,68 грн., яка складається з: Суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом: 71592,09 доларів США, що за курсом НБУ - 572235,54 грн.; Суми пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом: 7270,59 доларів США, що за курсом НБУ - 58113,86 грн.; Загальна сума трьох процентів річних від суми простроченої кредитної заборгованості: 323,86 грн., яка складається з: Суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту: 294,00 доларів США, що за курсом НБУ - 2349,95 грн.; Сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту: 29,86 доларів США, що за курсом НБУ - 238,66 грн. (а.с. 28). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладених договорів виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві [PERSON] послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк, а відповідач [PERSON] поручився перед позивачем за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідачі їх не виконали. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Положеннями ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до положень ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Представник відповідачів, не заперечуючи проти факту наявності заборгованості за кредитним договором №37.3/МБ-113.07.1 від 20.11.2007 року заявив про застосування строків позовної давності, посилаючись на ст.ст. 257, 261, 267 Цивільного кодексу України, зазначивши, що у п. 1 Додаткової угоди до даного Кредитного договору встановлений строк (термін) протягом якого [PERSON] зобов'язана повернути кредитні кошти, а саме до 17 квітня 2009 року, тому з урахуванням встановленої позовної давності тривалістю у три року, яка починається з дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права, цей строк сплив, що є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що згідно умов п. 1 даної Додаткової угоди до Кредитного договору відповідач [PERSON] був зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу за Кредитним договором №37.3/МБ-113.07.1 від 20.11.2007 року не пізніше 17 квітня 2009 року, тому за його зобов'язанням з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку виконання. При цьому, позивачу стало відомо про порушення відповідачем строку виконання Кредитного договору 17.04.2009 року, при цьому протягом 2009-2012 років позивач позовні вимоги до відповідачів не пред'являв, звернувшись до суду лише 04.04.2013 року, тобто після спливу позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252- 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Судом встановлено, відповідач [PERSON] не виконала зобов'язання сплатити позивачу залишок суми боргу - 17.04.2009 року, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, але у свою чергу позивач звернувся до суду з позовом 04.04.2013 року, після спливу позовної давності. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд доходить висновку про те, що у разі неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено строком виконання, починається зі спливом строку виконання. Аналогічна правова позиція та висновки містяться у постанові ВСУ від 19 березня 2014 року №6-20цс14. За змістом ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що відповідачами були доведені ті обставини, на які вони посилалися, як на підставу своїх вимог щодо застосування позовної давності та заперечень проти позовних вимог. Разом з тим, позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у спростування заперечень та заяв відповідачів про застосування позовної давності до позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що наявні підстави для відмови у позові за спливом позовної давності, оскільки слід застосувати встановлену Цивільним кодексом України позовну давність відносно зобов'язань відповідачів, отже у задоволені позовних вимог слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed