Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

в обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.07.2008 року ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та відповідачка [PERSON] уклали кредитний договір №61-2/129. Згідно з положеннями вказаного договору даний банк надав відповідачці кредит в розмірі 230 000, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14% річних з кінцевим поверненням кредитних коштів - 19.07.2013 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між банком та відповідачкою того ж дня (22.07.2008 року) укладено іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] (іпотекодавець) передала в іпотеку банку (іпотекодержателю) нерухоме майно нежитлове приміщення (магазин) загальною площею 193,15 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Коломия, вул. Мазепи,185/17, Івано-Франківської області. Однак, позичальник порушила свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості за користування кредитними коштами в розмірі 447 500,55 доларів США. Тому рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18.04.2014 року звернуто стягнення на зазначене нежитлове приміщення шляхом, визначеним ст.38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 16,19 іпотечного договору, а саме шляхом продажу майна банком від свого імені будь-якій особі покупцю згідно з договором купівлі продажу за ціною, визначеною уповноваженим експертом-оцінювачем на день проведення продажу. Однак, позивачу стало відомо, що в ході виконання судових рішень про стягнення грошових коштів з позичальника [PERSON] постановами державного виконавця відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції на вищевказаний предмет іпотеки накладено арешт, що позбавляє позивача можливості здійснювати свої права як іпотекодержателя та реалізації ним предмета іпотеки з метою отримання заборгованості за кредитним договором. Враховуючи, що позивач має вищий пріоритет перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, останній підлягає звільненню з-під арешту. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просить їх задовольнити. При цьому він просить не присуджувати з відповідачів судові витрати. Відповідачка [PERSON] в судове засідання жодного разу не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена за останніми відомими місцями її проживання. Однак, надіслані в ці місця повістки про виклик в судові засідання не вручені у зв'язку з тим, що там відповідачка не проживає та за закінченням терміну зберігання даної кореспонденції (а.с.39, 42). Представник відповідача - вищевказаного відділу ДВС в судове засідання 29.04.2015 року не з'явився. 27.04.2015 року начальник зазначеного відділу подав письмове клопотання, в якому просить проводити розгляд справи у відсутності представника цього відділу. В судовому засіданні 23.04.2015 року представник відділу ДВС [PERSON] проти позову по суті не заперечив, однак, просив врахувати, що спірне нерухоме майно перебуває на реалізації і при прийнятті судом рішення слід вирішити питання про зупинення вказаної реалізації. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, і, оцінюючи досліджені докази в сукупності, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.04.2014 року (справа 346/734/14-ц), яке набрало законної сили 29.04.2014 року, задоволено позов ПАТ «ВіЕС Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення (магазин) загальною площею 193,15 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Коломия, вул. Мазепи, 185/17, Івано-Франківської області, та належить [PERSON] шляхом, визначеним ст.38 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу вказаного майна зазначеним банком від свого імені будь-якому покупцю відповідно до договору купівлі-продажу за ціною, визначеною уповноваженим експертом-оцінювачем на день проведення продажу. Для цього забезпечене ПАТ «ВіЕс Банк» всіма повноваженнями продавця, а також зобовязано кошти, одержані від реалізації вказаного предмета іпотеки, скерувати для задоволення вимог за кредитним договором №61-2/129 від 22.07.2008 року в розмірі 447 500,55 доларів США, що еквівалентно 3 902 522,48 грн. (а.с. 6-9). Відповідно до заявки на реалізацію описаного й арештованого майна №6 від 28.11.2014 року державним виконавцем направлено до управління ДВС Головного управління юстиції в Івано-Франківській області документи для передачі описаного й арештованого майна спірного приміщення на реалізацію (а.с.49). Згідно із актом переоцінки арештованого майна, яке не реалізувалося на електронних торгах від 31.01.2015 року по лоту №35383 від 11.02.2015 року, складеним державним виконавцем та затвердженим начальником вказаного відділу ДВС, майно, зазначене в акті опису і арешту майна, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» переоцінене з метою подальшої реалізації. Перелік майна, його кількість, первісна ціна і ціна після його переоцінки вказуються в наведеній в акті таблиці (а.с.50). Відповідно до листа №10-3/6597 від 31.03.2015 року ПАТ «ВіЕс Банк» повідомляло [PERSON] про намір укласти від власного імені договір купівлі-продажу зазначеного предмета іпотеки. В листі також вказано, що [PERSON] має право на протязі 30 днів з моменту отримання даного повідомлення погасити заборгованість за кредитним договором (а.с. 52). Згідно з ч.ч. 5, 6 ст.3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимог на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.12 останнього у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ст.14 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". На підставі наведеного суд приходить до висновку, що накладення арештів на спірне майно обмежує передбачені законом та закріплені в судовому рішенні від 18.04.2014 року права позивача на продаж від власного імені зазначеного нерухомого майна. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки позивач як іпотекодержатель має намір самостійно продавати предмет іпотеки, то реалізацію цього майна слід зупинити. Відповідно до правил п.2 розділу Х Положення «Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року №656/5, зареєстрованого того дня в цьому ж Міністерстві за № 427/25204, однією з підстав для зупинення електронних торгів в цілому або по окремому лоту є рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна. На підставі наведеного, ст. 33, 38 Закону України «Про іпотеку» , та,

Outcome: approved