Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 28 травня 2012 року її прийняли на роботу на посаду економіста-бухгалтера у Кардіологічний санаторій "Ворзель" Національної академії наук України, 15 лютого 2016 року вона звільнилася з роботи за згодою сторін на підставі статті 36 КЗпП України. В день звільнення з роботи їй не виплачено заробітну плату за період з 01.01.2016 року по 15.02.2016 року в сумі 14 722,33 гривень внаслідок відсутності грошових коштів. На її неодноразові усні звернення щодо виплати заробітної плати їй було відмовлено, внаслідок відсутності грошових коштів. Також був направлений лист до відповідача про прохання отримати Довідку про заборгованість по заробітній платі, але довідки так вона і не отримала. Вважає такі дії відповідача незаконними. На день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на її користь за час затримки розрахунку складає 21 287,74 гривень. Позивач просила стягнути з Кардіологічного санаторію "Ворзель" Національної академії наук України на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з 01.01.2016 року по 15.02.2016 року в сумі 14 722,33 гривень, а також середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 16.02.2016 року по 17.08.2016 року у розмірі 21 287,74 гривень; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати та середнього заробітку, але не більше ніж за один місяць. В подальшому під час розгляду справи позивачка збільшила свої позовні вимоги та зазначила, що 13 жовтня 2016 року нею було отримано заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.01.2016 року по 15.02.2016 року в сумі 14 722,33 гривень, на питання щодо виплати їй середнього заробітку за час затримки розрахунку представник відповідача повідомив їй, що нічого виплачувати не буде. До моменту отримання заборгованості по заробітній платі сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний сплатити на її користь за час затримки складає 27 657,30 гривень. Крім того, заробітну плату вона не отримувала протягом 9 місяців. У зв'язку із значною затримкою заробітної плати вона відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв'язки, була змушена економити на харчуванні, одязі, завдана їй моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням її прав. Тому вважає, що відповідач зобов'язаний відшкодувати їй моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 2 000,0 гривень. В зв'язку із викладеними обставинами позивачка просила стягнути з Кардіологічного санаторію "Ворзель" Національної академії наук України на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 16.02.2016 року по 13.10.2016 року у розмірі 27 675,30 гривень; стягнути з Кардіологічного санаторію "Ворзель" Національної академії наук України на її користь моральну шкоду в розмірі 2 000,0 гривень; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку, але не більше ніж за один місяць. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача Птиця К.В. в судовому засіданні позов не визнала, надала суду письмовий відзив на позовну заяву, просила відмовити позивачці у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], представника відповідача Птиці К.В., вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що з 28 травня 2012 року позивач була прийнята на роботу на посаду економіста-бухгалтера у Кардіологічний санаторій "Ворзель" Національної академії наук України, 15 лютого 2016 року вона звільнилася з роботи за згодою сторін на підставі статті 36 КЗпП України. В день звільнення з роботи їй не виплачено заробітну плату за період з 01.01.2016 року по 15.02.2016 року в сумі 14 722,33 гривень внаслідок відсутності грошових коштів. 13 жовтня 2016 року позивачкою було отримано заборгованість із невиплаченої заробітної плати за період з 01.01.2016 року по 15.02.2016 року в сумі 14 722,33 гривень. У виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідачем позивачу було відмовлено. Встановлені судом обставини підтверджуються поясненнями позивачки [PERSON], представника відповідача Птиці К.В., матеріалами справи. Дані правовідносини регулюються: - ст. 94 КЗпП України, якою визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; - ч. 1 ст. 115 КЗпП України, згідно з якою заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів; - ч. 1 ст. 116 КЗпП України, відповідно до якої виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація, згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; - ст. 117 КЗпП України, за якою в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки відповідач добровільно у встановлені законом строки не виплатив позивачу заробітну плату, чим порушив її право на отримання заробітку, поставив позивача в скрутне матеріальне становище, фактичний розрахунок по заборгованості провів 13.10.2016 року, то він зобов'язаний на підставі ст. 117 КЗпП України сплатити на її користь суму середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, яка за період з 16.02.2016 року по 13.10.2016 року становить у розмірі 27 675,30 гривень та моральну шкоду у зв'язку з порушенням прав позивача в розмірі 2 000,0 гривень. Також суд вважає, що з підстав п. 2 ч.1 ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку, але не більше ніж за один місяць. На підставі ст. ст. 116, 117, 221, 232, 233, 235, 236, 237, 237-1, 238, 241 КЗпП України,

Outcome: approved