Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

В червні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТзОВ "Торговий дім "Бастіон" про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та розірвання (припинення) трудового договору. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 вересня 2017 року позивач була прийнята на роботу у ТзОВ "Торговий дім "Бастіон" на посаду землевпорядника. Оплата праці здійснювалась відповідно до посадового окладу, встановленого штатним розписом. Проте, з 20.11.2018 року по 31.05.2019 року виплата заробітньої плати по підприємству не проводилась взагалі. Внаслідок чого, станом на 31.05.2019 року перед позивачем утворилась заборгованість із виплати заробітньої плати в розмірі 103 235 грн. 03 коп., яку ТзОВ " Торговий дім "Бастіон" відмовилось виплатити у зв`язку з відсутністю коштів. Також з листопада 2018 року ТзОВ " Торговий дім "Бастіон" не сплачувало за позивача страхові внески за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням. У зв`язку з чим, 27.05.2019 року [PERSON] написала заяву про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України з 31.05.2019 року, зареєструвавши її в журналі вхідної документації ТзОВ "Торговий дім "Бастіон" надіслала директору Поліщуку С.М. рекомендованим листом з повідомленням про вручення та на електронну пошту. Вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивачем [PERSON] подано заяви про збільшення позовних вимог, відповідно до яких просить стягнути з ТзОВ "Торговий дім "Бастіон" на її користь 215 377 (двісті п`ятнадцять тисяч триста сімдесят сім) грн. 17 коп. та сплачений нею судовий збір. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але до суду подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача ТзОВ "Торговий дім "Бастіон" в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Заяв про причини неявки, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення та по справі можливе ухвалення заочного рішення. Судом встановлено, що наказом від 30 серпня 2017 року №12 [PERSON] прийнята на роботу до ТзОВ "Торговий дім Бастіон" на посаду землевпорядника. Відповідно до довідки про доходи №06 від 31.05.2019 року, виданої [PERSON] , загальна сума її доходу (заборгованості) за період з 20.11.2018 року по 31.05.2019 року становить 103 235 (сто три тисячі двісті тридцять п`ять) грн. 03 коп. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №3470001556549, директор ТзОВ "Торговий дім "Бастіон" отримав заяву [PERSON] про звільнення 03 червня 2019 року. Підстави припинення трудового договору передбачені\~статтею 36 КЗпП України, серед яких такі як угода сторін, закінчення строку такого договору, його розірвання з ініціативи працівника або з ініціативи власника тощо. Позивач просив припинити трудові правовідносини з товариством на підставі статті 38 КЗпП України\~- з ініціативи працівника. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене\~статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих\~Конституцією України. Передбачений частиною першою\~статті 38 КЗпП України\~порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. Відповідно ч.3 ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.\~\~ Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] про припинення її трудових відносин з ТОВ "Торговий дім "Бастіон" на підставі частини третьої\~статті 38 КЗпП України\~підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме:\~КЗпП України;\~Законами України: «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Відповідно до ч. 1ст.\~1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Стаття 2 Закону України «Про оплату праці»\~встановлює структуру заробітної плати, відповідно до якої основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу, відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ч.1ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідност. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, ст.117\~КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України N 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 рокуне проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпП\~України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи\~по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбачено їстаттею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»,\~відповідно до п. 2 якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п. 8 Порядку). У відповідності до\~ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Розрахунок суми з невиплати заробітної плати, який містяться в довідці про доходи №06 від 31.05.2019 року, проведений з урахуванням вимог чинного законодавства України, а тому вимога про стягнення нарахованої заробіньої плати в розмірі 103 235 (сто три тисячі двісті тридцять п`ять) грн. 03 коп. та вимога про компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітню плату в розмірі 1271( одна тисяча двісті сімдесят одна) грн. 95 коп. підлягають задоволенню. Згідно ст.235 КЗпП України,\~у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно розрахунку №09 від 31.05.2019 року середньоденний заробіток [PERSON] становить 658 (шістсот п`ятдесят всім) грн. 34 коп. Враховуючи кількість днів вимушеного прогулу, яка становить 98 днів, та розмір середньоденного заробітку, вимога про стягнення 64 536 (шістдесят чотири тисячі п`ятсот тридцять шість) грн. 92 коп. за дні вимушеного прогулу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно ст. 44 КЗпП України внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39 КЗпП України) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Особлива сумлінність є необхідною при розгляді трудових спорів (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руотоло проти Італії»). Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином,

Outcome: approved