Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що почувши від сторонніх осіб про опубліковану в № 20 (944) від 19.05.2016 року інформаційно-рекламного тижневика «Будьмо разом» статтю щодо сільського голови с. Будилка Лебединського району Сумської області [PERSON], він дізнався, що мешканці с. Будилка впізнали позивача як фігуранта цієї статті, зазначеного як «один дуже серйозний місцевий житель», після чого 13.02.2017 року звернувся до редакції газети із заявою № 95, в якій зазначив, що на його думку стаття містить завідомо недостовірну та не підтверджену інформацію про нього, про сільського голову та про Будильську сільську раду і в редакції відсутні докази про зазначену інформацію а редактор не перевіряв, напевно особисто вигадав і написав про порядок і чистоту на вулицях с. Будилка; про те, що депутати сільради є однодумцями, які спроможні підтримувати і розвивати життя громади в селі на належному рівні; що будильчани вибрали сільським головою хорошого дбайливого чоловіка. Крім того, позивач звернув увагу редактора на те, що сільський голова не давав газеті інтерв»ю, а самого [PERSON] висвітлено в негативному вигляді і просив опублікувати в наступних номерах тижневика спростування відомостей, викладених в зазначеній статті. Проте, відповідач листом від 22.02.2017 року відмовив у задоволенні його вимог і рекомендував йому звернутись за інформацією до сільського голови, який згідно відомостей, які є в розпорядженні [PERSON] не має ніякого відношення до створення зазначеної статті. Недостовірність інформації щодо порядку і чистоти на вулицях с. Будилка на думку позивача спростовуються рішеннями офіційних осіб та правоохоронних органів, прийнятими за його зверненнями, зробленими ним диктофонними записами і отриманими листами. Крім викладення відомостей, які на думку позивача не відповідають дійсності, ганьблять його його честь, гідність і ділову репутацію він вважає, що в статті допущено розрив і змішування змісту офіційної інформації, тому звернувся до суду і просив забезпечити його право на відповідь і спростування недостовірної інформації та визнати дії відповідача, щодо поширення і розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності; щодо публікації інтерв»ю, якого Будильський сільський голова не надавав; а також щодо допущення розриву і змішування змісту офіційної інформації коментарями автора статті чи редакції протиправними, такими що порушили ст. 2 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності … органів місцевого самоврядування в Україні». В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, проте пояснив суду, що під час розгляду справи дізнався що сільський голова [PERSON]О. також причетний до публікації статті і відповідно до спричинення шкоди правам та інтересам позивача. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, мотивуючи це тим, що Лебединським районним судом вже було відмовлено позивачеві в задоволенні вимог щодо визнання дій газети протиправними; тим, що стаття опублікована за матеріалами інтерв»ю позаштатного кореспондента газети [PERSON] з Будильським сільським головою і не містить офіційної інформації, а викладені в ній вислови журналіста, які оспорює позивача є оціночними судженнями. Також вона мотивувала свої заперечення тим, що в судовому засіданні позивачем не було доведено, що спірною публікацією були порушені його права свободи та інтереси, не зазначено яким саме чином публікація завдала шкоди його правам та законним інтересам чи завадила їх реалізації, а надані позивачем фото-, відео- та аудіозаписи не містять інформації, яка стосується порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та законних інтересів позивача. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що працює сільським головою с. Будилка Лебединського району Сумської області, неодноразово спілкувався з кореспондентом газети «Будьмо разом» [PERSON] і обговорював з ним питання суспільного життя с. Будилка. При цьому вчинити шкоду іншим будь яким особам він намірів не мав. За матеріалами їх бесіди в 2016 році була опублікована стаття. Подробиць її публікації він не пам»ятає. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є позаштатним кореспондентом Лебединської газети «Будьмо разом», використовуючи при цьому псевдонім [PERSON]. По характеру своєї роботи за дорученням редактора газети щодо висвітлення життя громадян в населених пунктах Лебединського району він спілкувався з Будильським сільським головою і за матеріалами отриманого ним інтерв»ю, викладеного ним в формі бесіди в 2016 році була опублікована стаття Голова Будилки». Вчинити шкоду іншим будь яким особам він при цьому намірів не мав, негативу чи докорів нікому не висловлював, конктерних осіб не зазначав і прізвищ не вказував. В основу статті були покладені факти, побачені журналістом на власні очі та описані багатьма мешканцями с. Будилка. З тексту статті (а.с. 3), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що 19.05.2016 року в тижневику «Будьмо разом» вийшла стаття «Голова Будилки» про сільського голову [PERSON], його діяльність, здобутки та авторитет в селі. З заяви (а.с. 4), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що 13.02.2017 року [PERSON] звернувся до редактора газети «Будьмо разом» [PERSON] із заявою, в якій зазначив, що у номері 20 (944) від 19.05.2016 року була опублікована стаття «Голова Будилки», яка містить завідомо недостовірну та не підтверджену інформацію. У редакції не має доказів про написане, а саме: 1.Про порядок у селі і чистоту на вулиці. 2.Про депутатський корпус - однодумців сільського голови [PERSON], які нібито у складних умовах сьогодення підгримують і розвивають життя громади в селі на належному рівні. 3.Про те, що «голова Будилки» дбайливий чоловік. 4.Що поговірка вказана в статті: «За дурною головою - і ногам громади нема спокою, а з розумною головою - й людські очі не сльозяться» на думку [PERSON] потребує пояснення. 5.Будильська амбулаторія відноситься до центральної районної лікарні, а тому, як свідчать відповідні документи, саме лікарня купила та змонтувала зазначений котел, вставила в приміщенні пластикові вікна, і жодної участі сільського голови в зазначених діях, в тому числі, у забезпеченні дровяним паливом - палетами. [PERSON] незрозуміло навіщо в статті написано, на його думку, алогічну брехню про те, що «як тільки опалювальний сезон у Будилці закінчується, так другодня - до наступного сезону вже починають готуватися. Його цікавить, чи є в редакції документи, що підтверджують факт поломки і ремонту найсучаснішого котла, та й що ж то за найсучасніший котел, що ламається. 6.Яким чином Будильські депутати - однодумці [PERSON] підтримують і розвивають життя громади на належному рівні та чим цей рівень відрізняється від життя інших громад Лебединського району. Він ставить редактора до відома, що під запис його диктофону, сільський голова повідомив, що його однодумці - депутати Будильської сільради не хотіли «йти в депутати», і більшість з яких, [PERSON] особисто вмовив подати заяви «на депутатство». 7.Що інформація про одного дуже серйозного місцевого жителя, який, щиро вболіваючи за громаду свого рідного села, закидає різні владні інстанції розмаїтими скаргами, заявами, зверненнями та судовими позовами стосовно роботи сільського голови, сільрадівських спеціалістів та роботи сільської ради в цілому, вишукуючи в різних законах слабенькі пунктики є ганебно висвітленою. 8.Крім того, на його думку, брехнею в зазначеній статті газети є те, що судові засідання, комісії, зустрічі тощо, які забирають досить багато часу, підволікають від повсякденної роботи та подеколи навіть частково паралізують роботу сільської ради, це не його заслуга, а наслідок протиправних дій «голови Будилки». 9.Вважає, що громада Будилки, включаючи працівників сільради, працівники різних владних інстанцій, суд та правоохоронні органи, впізнали його в статті по його зверненнях до зазначених осіб та інстанцій. 10.Звертає увагу на те, що у виборах на сільського голову було два кандидати - [PERSON] і позивач, а тому редакція умисно назвала його в статті ким попало (будильчани не вибирають кого попало сільським головою). 11.Враховуючи те, що [PERSON] не давав газеті «Будьмо разом» інтервю, що підтверджено офіційним листом сільської ради, вбачається, що стаття вигадана працівниками газети та є замовною і неправдивою. Оскільки, на його думку, редакція «Будьмо разом» не має доказів того, що опубліковані нею в статті «Голова Будилки» відомості відповідають дійсності, позивач просить опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою, так як дана інформація принижує його честь та гідність а саме - вислови «вибирають кого попало», «..один дуже серйозний місцевий житель, який, мабуть, щиро вболіваючи за громаду свого рідного села, прямо таки закидає різні владні інстанції розмаїтими скаргами, заявами, зверненнями та судовими позовами стосовно роботи сільського голови, сільрадівських спеціалістів та роботи сільської ради в цілому, вишукуючи в різних законах слабенькі пунктики. І таких «бумаг», яких нині офіційно в різних органах зареєстровано чималенько. Їх розгляд на судових засіданнях, комісіях, зустрічах тощо, на жаль, забирає досить багато часу, відволікає від повсякденної роботи та подеколи навіть частково паралізує роботу сільської ради. Тож для різноманіття нехай буде в Будилці ще й така пишуча людина». З листа (а.с. 5), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що головний редактор газети «Будьмо разом» [PERSON] надав позивачу відповідь за вих. № 2 від 22.02.2017 року на заяву № 95 від 13.02.2017 року в якій пояснив, що за висловлення оціночних суджень ніхто не може бути притягнутий до відповідальності а позивачем не зазначено та не надано жодних доказів порушення Тижневиком особисто його цивільних, особистих немайнових прав, тобто яким чином було завдано шкоди його соціально-економічним, політичним та особистим правам ї законним інтересам, внаслідок чого його вимоги щодо спростування та забезпечення права на відповідь у порядку ст. 277 ЦК України Тижневиком виконані бути не можуть. З листа (а.с. 6), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] 01.07.2016 року повідомив [PERSON] про те, що не надавав інтерв»ю газеті «Будьмо разом». З рішення (а.с. 31-34), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що рішенням Лебединського райсуду Сумської області від 03.02.2017 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Будьмо Разом» про визнання дій протиправними та зобов?язання вчинити певні дії було відмовлено. З ухвали (а.с. 35-36), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області від 20.04.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] було відхилено та рішення Лебединського райсуду Сумської області від 03.02.2017 року було залишено без змін. З листа (а.с. 37), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що в 2014 2016 р.р. р. за зверненнями [PERSON] Лебединським ВП було розпочато 6 кримінальних проваджень, в яких фігурує Будильська сільська рада чи її працівники. Даних про завершення зазначених кримінальних проваджень в листі не викладено. З листів (а.с. 38, 46), досліджених в судовому засіданні вбачається, що в 2016 році за зверненнями [PERSON] Державною екологічною інспекцією у Сумській області з розпочато позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Будильською сільрадою, якою виявлено порушення, по ліквідації яких будуть видані приписи. Державною екологічною інспекцією у Сумській області направлено лист Будильській сільраді щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища, утримання сільського звалища твердих побутових відходів; вжиття заходів щодо проведення робіт по знешкодженню ХЗЗР, що знаходиться на території Будильської сільради. З заяви (а.с. 39), дослідженої в судовому засіданні вбачається, що 22.05.2017 року [PERSON] звернувся до Будильської сільради із заявою, в якій зазначив, що у заяві від 18.04.2017 року вже повідомив сільраду про статтю «Голова Будилки» в якій містився текст про одного дуже серйозного місцевого жителя, який, мабуть, щиро вболіваючи за громаду свого рідного села, прямо таки закидає різні владні інстанції розмаїтими скаргами, заявами, зверненнями та судовими позовами стосовно роботи сільського голови, сільрадівських спеціалістів та роботи сільської ради в цілому, вишукуючи в різних законах слабенькі пунктики. І таких «бумаг», яких нині офіційно в різних органах зареєстровано чималенько. їх розгляд на судових засіданнях, комісіях, зустрічах тощо, на жаль, забирає досить багато часу, підволікає від повсякденної роботи та подеколи навіть частково паралізує роботу сільської ради». Просив секретаря сільради надати інформацію щодо цього жителя та інших осіб, які звертались щодо недоліків в роботі сільської ради. З листа (а.с. 40), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що секретар Будильської сільради [PERSON] надала відповідь на заяву [PERSON] № 218 від 22.05.2017 року, в якій повідомила, що витяг із статті вона читала, однак давати пояснення щодо себе та ділитися своїми думками відмовилася згідно з ст. 63 Конституції України. Найбільша кількість звернень до сільської ради впродовж 2015-2016 років належить [PERSON], загальна їх кількість 52. З фото та відеозапису (а.с. 98), досліджених в судовому засіданні вбачається, що на території с. Будилка маються неприбрані смітники. З квитків та чеку (а.с. 104-106), досліджених в судовому засіданні вбачається, що вартість проїзду по маршруту м. Лебедин - с. Будилка в кількості 10 разів протягом 2017-2018 року становить 130,93 грн.; добові витрати - 600 грн.; компенсація за відрив від звичайних занять 896 грн.; вартість диску для запису фото і відео 5,50 грн. Вислухавши сторони та свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не обґрунтована, позовні вимоги повязані з цивільними правовідносинами, що витікають із особистих немайнових прав фізичної особи і не підлягають до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] почувши від сторонніх осіб про опубліковану в № 20 (944) від 19.05.2016 року інформаційно-рекламного тижневика «Будьмо разом» статтю щодо сільського голови с. Будилка Лебединського району Сумської області [PERSON], дізнався, що мешканці с. Будилка впізнали позивача як фігуранта статті, зазначеного як «один дуже серйозний місцевий житель», після чого 13.02.2017 року звернувся до редакції газети із заявою № 95, в якій зазначив, що на його думку стаття містить завідомо недостовірну та не підтверджену інформацію про нього, про сільського голову та про Будильську сільську раду і в редакції відсутні докази про зазначену інформацію а редактор не перевіряв, напевно особисто вигадав і написав про порядок і чистоту на вулицях с. Будилка; про те, що депутати сільради є однодумцями, які спроможні підтримувати і розвивати життя громади в селі на належному рівні; що будильчани вибрали сільським головою хорошого дбайливого чоловіка. Крім того, позивач повідомив редактору, що сільський голова не давав газеті інтерв»ю, а самого [PERSON] висвітлено в негативному вигляді і просив опублікувати в наступних номерах тижневика спростування відомостей, викладених в зазначеній статті. Проте, відповідач листом від 22.02.2017 року відмовив у задоволенні його вимог і рекомендував йому звернутись за інформацією до сільського голови, який згідно відомостей, які були в розпорядженні [PERSON] не має ніякого відношення доь зазначеної статті. При цьому на думку позивача недостовірність інформації щодо порядку і чистоти на вулицях с. Будилка на думку позивача спростовуються рішеннями офіційних осіб та правоохоронних органів, прийнятими за його зверненнями, зробленими ним диктофонними записами і отриманими листами. Крім викладення відомостей, які на думку позивача не відповідають дійсності, ганьблять його його честь, гідність і ділову репутацію він вважає, що в статті допущено розрив і змішування змісту офіційної інформації, а в судовому засіданні дійшов до висновку, що сільський голова [PERSON]О. також причетний до публікації статті та відповідно до спричинення шкоди правам та інтересам позивача. Вказані обставини стверджуються поясненнями сторін, показами свідків та матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні. Згідно вимог ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Згідно вимог п. 4 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно вимог ч.1 ст. 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в с суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Згідно вимог ч.1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Згідно вимог ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім»ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформацією про фізичну особу (персональними даними) є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Згідно вимог ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової нформації» офіційна інформація органів державної влади та органів місцевого самоврядування (далі - офіційна інформація) - офіційна документована інформація, створена в процесі діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, яка доводиться до відома населення в порядку, встановленому Конституцією України, законами України "Про інформацію" та "Про доступ до публічної інформації", цим Законом. Згідно вимог ст. 2 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» засоби масової інформації України відповідно до законодавства України мають право висвітлювати всі аспекти діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надавати засобам масової інформації повну інформацію про свою діяльність через відповідні інформаційні служби органів державної влади та органів місцевого самоврядування, забезпечувати журналістам вільний доступ до неї, крім випадків, передбачених Законом України "Про державну таємницю", не чинити на них будь-якого тиску і не втручатися в їх виробничий процес. Засоби масової інформації можуть проводити власне дослідження і аналіз діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, давати їй оцінку, коментувати. Розрив чи змішування змісту офіційної інформації, що оприлюднюється, коментарями засобу масової інформації або журналістом не допускається. Право висвітлення і коментування діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, подій державного життя в Україні гарантується Конституцією, цим Законом, іншими законами України. Суд бере до уваги, що згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні позивачем не було доведено, що в опублікованій в № 20 (944) від 19.05.2016 року інформаційно-рекламного тижневика «Будьмо разом» статті «Голова Будилки» про [PERSON] викладено відомості, які не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність і ділову репутацію позивача; що в статті допущено розрив і змішування змісту офіційної інформації; що позивач має право на спростування зазначеної інформації, а дії відповідача є протиправними, такими що порушили ст. 2 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні». При цьому, суд враховує, що з тексту позовної заяви та з пояснень позивача, наданих в судовому засіданні вбачається, що його основні немайнові права були порушені публікацією статті «Голова Будилки», тим, що в статті, зокрема, описується діяльність сільського голови с. Будилка з позитивного боку, ставиться йому в заслугу дії по благоустрою села та критично оціюється поведінка позивача. Проте, на думку суду, позивач не повідомив та не довів в судовому засіданні яким саме чином інформація про заслуги сільського голови і успіхи в благоустрої населеного пункту, публікація інтерв»ю сільського голови в газеті, розрив і змішування офіційної інформації коментарями інших осіб та оцінка дій самого [PERSON] порушили основні немайнові права [PERSON], тобто яким чином вони завдали шкоди його соціально-економічним, політичним та особистим правам і законним інтересам, чим завадили їх реалізації і яким чином він мав на увазі їх поновити, звернувшись до редакції газети за спростуванням цієї інформації. Крім того, з тексту позовної заяви вбачається, що позовні вимоги обгрунтовуються тим, зокрема, щостаття містить посилання на інтерв»ю, якого Будильський сільський голова не надавав, а в той же час, в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив суду, що неодноразово спілкувався з кореспондентом [PERSON] і обговорював з ним питання суспільного життя с. Будилка. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив покази свідка [PERSON] і в свою чергу показав, що під час створення статті він спілкувався з Будильським сільським головою і написав статтю «Голова Будилки» за матеріалами отриманого ним інтерв»ю, викладеного ним в формі бесіди та на основі фактів, побачених журналістом та описаних жителями с. Будилка. На думку суду спростовують доводи позивача щодо відсутності інтерв»ю сільського голови як покази зазначених свідків, так і його власні пояснення щодо участі [PERSON] у створенні статті, дані в судовому засіданні. В той же час, суд бере до уваги заперечення представника тижневика «Будьмо разом» в тій частині, що стаття не містить офіційної інформації, поскільки згідно ст. 1 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» офіційною є документована інформація, створена в процесі діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, яка доводиться до відома населення в порядку, встановленому Конституцією України, законами України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації», цим Законом. При цьому суд враховує і ту обставину, що чинним законодавством ст. 32 Конституції України, ст. 277 ЦК України передбачено судовий захист права особи спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім»ї а в судовому засіданні [PERSON] не було надано доказів, які б посвідчили його право представляти інтереси Будильської сільської ради під час вирішення питання щодо допущення розриву і змішування змісту офіційної інформації коментарями автора статті чи редакції. Крім того, суд бере до уваги заперечення представника тижневика «Будьмо разом» і в тій частині, що викладені в статті вислови журналіста, які стосуються одного дуже серйозного місцевого жителя, який, мабуть, щиро вболіваючи за громаду свого рідного села, прямо таки закидає різні владні інстанції розмаїтими скаргами, заявами, зверненнями та судовими позовами стосовно роботи сільського голови, сільрадівських спеціалістів та роботи сільської ради в цілому, вишукуючи в різних законах слабенькі пунктики. І таких «бумаг», яких нині офіційно в різних органах зареєстровано чималенько. їх розгляд на судових засіданнях, комісіях, зустрічах тощо, на жаль, забирає досить багато часу, підволікає від повсякденної роботи та подеколи навіть частково паралізує роботу сільської ради» є оціночними судженнями, оскільки ці доводи грунтуються на вимогах чинного законодавства зокрема на ст. 30 Закону України «Про інформацію». При цьому суд враховує те, що у вищевикладеному вислові кореспондента відсутні образи та фактичні дані про особу позивача, проте мають місце суб»єктивна думка і погляди автора статті та критична оцінка дій особи, яка щиро вболіваючи за громаду свого рідного села, часто звертається до різних владних інстанцій з розмаїтими скаргами, заявами, зверненнями та судовими позовами стосовно роботи сільського голови, сільрадівських спеціалістів та роботи сільської ради в цілому. Суд враховує, що позивачем надано в судове засідання документи (а.с. 38, 40, 46), які підтверджують ту обставину, що саме позивач [PERSON] є одним із мешканців с. Будилка, які звертаються до державних органів та суду з приводу недоліків в роботі Будильської сільської ради, очолюваної сільським головою [PERSON]; що позивач відіграє певну роль в суспільному житті с. Будилка, тобто є публічною фігурою. Тому суд враховує положення Декларації про свободу політичних дебатів в засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи та згідно Резолюції 1165(1998) Парламентської асамблеї [PERSON] Європи політичні діячі можуть потенційно зазнавати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу виконання своїх функцій і межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою ніж окремої пересічної особи, що вони повинні усвідомлювати. Разом з тим, на думку суду позивач має право не на спростування оціночних суджень, а на використання наданого йому ч. 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством права на відповідь, проте в судове засідання не було надано доказів звернення [PERSON] до редакції газети «Будьмо разом» з метою публікації свого обгрунтування безпідставності поширених суджень та надання їм іншої оцінки, чи власного тлумаченння справи а йому було відмовлено в публікації його звернення. Тому суд вважає, що в судовому засіданні не було доведено факту порушення його прав відповідачем і в задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі вище наведеного,

Outcome: dismissed