Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія " Еталон" про стягнення коштів у сумі 740000 гривень. Свої вимоги мотивував тим , що 16.12.2016 між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір № 004871 фінансового лізингу (далі, - договір). 16.12.2016 відповідно до квитанції №ТВБВ 10005/022 на розрахунковий рахунок 26004011980145 в АТ «Ощадбанк», [PERSON] переказав кошти ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» згідно договору, як платіж у розмірі 74000грн. Відповідно до договору лізингодавець (ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») зобовязався придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді мінітрактора ДТЗ 504cab та передати його у користування лізингоотримувачеві ([PERSON].). Договір передбачає право лізингоотримувача отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат. Проте договір є нікчемним у звязку із тим, що: - умови договору не відповідають діючому законодавству, порушують права лізингоотримувача як споживача. - у договорі відсутня істотна умова щодо предмету договору. - договір укладений між юридичною особою , яка не має відповідної ліцензії - договір укладений без нотаріального посвідчення. Відповідно до п.3.2 договору зазначено, що вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору та розмір авансового платежу вказується в додатку №1 до даного договору, який є його невідємною частиною договору фінансового лізингу. Згідно з пунктом 5.1 договору трактор передається у користування лізингоотримувачу не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати. Лізингоотримувачем на рахунок лізингодавця авансу, ціни, предмета, лізингу в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи у розмірі 10% вартості предмета лізингу та комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу у розмірі 3% від вартості предмета лізингу. Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи,повязані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до даного договору та становить 10% від вартості предмета лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку №1 до даного договору та становить 50% вартості предмета лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу,як платіж,що покриває витрати лізингодавця,повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку №1 до даного договору. Згідно з пунктом 8.2.3 договору лізингоотримувач зобовязаний сплатити другий лізинговий платіж, який складається з наступного: відшкодування частини вартості предмета лізингу;сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу(вказаний в додатку№2);сплати комісії за супроводження договору(вказаний в додатку №2). П. 8.3 договору передбачено, що всі платежі, які визначаються у додатку №1 та Додатку №2 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем згідно з вказаних додатків на підставі рахунків виставлених лізингодавцем. На виконання умов договору [PERSON] сплатив товариству платіж 16.12.2016 у розмірі 74\~000 грн. Статтею 16.11 Договору «Прикінцеві положення» встановлено, що додатки до даного договору є його невідємною частиною. Однак, додатків №1,2,3 до договору фінансового лізингу №004871 [PERSON] надано не було. Ч. 1 ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Ч. 1 ст. 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. За змістом ч. 1 ш. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Однак, у договорі фінансового лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Відсутній також додаток №3(специфікація). Відповідно до вимог ст.. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодсржувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі1). Ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу. Стаття 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає право лізингоодержувачу: - обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; - відмовитися від прийняття предмету лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; - вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; - вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. У випадку якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляються недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати : - заміни речі, якщо це можливо; - відповідного зменшення розміру плати за користування річчю; - безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення; - розірвання договору і відшкодування збитків,які були йому завдані (ч. 2 ст. 768 ЦК України). Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі відсутня обовязкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка мінітрактор ДТЗ 504cab у кількості 1 . Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. Інформація про продукцію зокрема повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обовязково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові обовязкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. В ст. 18 цього Закону наведено перелік несправедливих у договорах із споживачами, якщо всупереч принципу недобросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Частинами 1, 2 , 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно з п. 12.12 Договору передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Однак, вказана стаття договору суперечить положенням п. 4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням договору. ч.2\~ст. 215 ЦК України\~говорить про те, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьомуразі визнання такого правочинунедійсним судом не вимагається. Слід звернути особливу увагу, що згідно п.4 ч.1 ст.34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»: Діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 ст. 34 ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Однак у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства. Також договір №004180 фінансового лізингу від 04.04.2016 не був нотаріально посвідчений, що тягне його нікчемність. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 ЗаконуУкраїни "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальніположенняпронайм (оренду) зурахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу тр анспортного засобу,що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦКУкраїни. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 3.5 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже, такі умови договору не відповідають вимогам ст.203 ЦК України та є несправедливими.» У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Зазначив також, що ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» веде недобросовісну практику. Так на ЄДРСР висвітлено 102 судових рішення про визнання договорів фінансового лізингу укладеними між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» недійсним та стягнення грошових коштів на користь споживача. Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК позивачу в справах про захист прав споживачів надано право на свій розсуд предявляти позов: за місцезнаходженням відповідача, за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (за винятком виключної підсудності). Позивач та представник позивача-Кузьмінський Ю.В. в судовому засіданні позов підтримали та підтвердили вищенаведені обставини . Відповідач в судове засідання не з'явився, однак директор ТОВ "Лізингова компанія " Еталон" [PERSON] надіслав до суду заперечення на позовну заявута просить справу слухати у відсутність представника ТОВ "Лізингова компанія " Еталон". В запереченні зазначив, що 16 грудня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" та [PERSON] було укладено договір фінансового лізингу № 004871 . Відповідно до п. 1.1 договору, лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі - предмет лізингу, визначений у п. 3.1 цього договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі згідно з умовами цього договору. На виконання договору фінансового лізингу № 004871. Позивач 16 грудня 2016 року, згідно з додатком № 1 до зазначеного договору, що є його невід'ємною частиною, сплатив 50 000,00 грн. комісії за організацію, згідно п. 8.2.1а ст. 8 договору та 24 000,00 грн. авансового платежу. Згідно ч.ч. З, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вчиняється у формі встановленій законом. Договір фінансового лізингу № 004871 вчинений у письмовій формі відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", підписаний [PERSON] добровільно на кожному аркуші зазначеного договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому не може бути визнаний недійсним, оскільки відсутні підстави недійсності правочину, передбачені ст. 215 Цивільного кодексу України. Комісія за організацію в сумі 50 000,00 грн., що сплачена позивачем відповідно до умов договору відноситься до інших витрат, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Такі витрати передбачено ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг"'. Лізингоодержувач погодився з усіма умовами договору під час його підписання і здійснив оплату комісії за організацію саме за послугу з організації та оформлення договору при його укладанні, що визначено умовами договору. Цивільний кодекс України у п. 3 ч. 1 ст. 3 прямо проголошує свободу договору однією з головних загальних засад цивільного законодавства. Крім цього, згідно статті 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, не передбачений цивільним законом, урегулювати у передбаченому законом договорі свої відносини, не врегульовані ним, а також відступити від положень закону і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно ст. 627 ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні змісту такого договору, а ст. 628 ЦК України передбачає можливість укладення змішаних договорів, що складаються з елементів різних договорів. Крім цього, статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Укладений між сторонами договор фінансового лізингу № 004871 від 16.12.2016 року не містить несправедливі умови, а тому твердження позивача про наявність таких умов у договорі є необгрунтованим та такими, що не відповідають дійсності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", - продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо проаналізувати умови договору то вбачається, що у даному випадку не відбулося дисбалансу договірних прав між сторонами чи порушення принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс прав та обов'язків, оскільки у договорі немає обов'язків лізингоодержувача, які спричиняють чи могли спричинити шкоду останньому. Умови договору є прозорими і відповідають чинному законодавству України. Договір, укладений між сторонами не містить несправедливих умов, тому не може бути визнаний судом недійсним. 16.12.2016 , в день підписання договору, позивач також написав заяву про те, що він уважно прочитав та зрозумів умови договору, а також [PERSON] 16.12.2016 погодив з менеджером компанії марку, модель, та вартість предмета лізингу, котрий він самостійно обрав, що зафіксовано в Додатку № 3 до договору. Враховуючи те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві, - однак позивачем не доведено про одночасну наявність таких ознак, а тому відповідач вважає, що підстави для визнання договору фінансового лізингу недійсним - відсутні. Щодо відсутності у договорі істотного дисбалансу прав та обов'язків - зазначені у договорі права та обов'язки сторін, їх кількість не суперечить положенням ст.ст. 10, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», де визначено загальні права та обов'язки лізингодавця і лізингоодержувача. Крім того, у ч. з ст. 10 та у ч. 4 ст. 11 зазначеного Закону вказано, що лізингодавець, Ллзингоодержувач можуть мати інші права та обов'язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів. Стосовно істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, потрібно зазначити, що відповідальність сторін, як лізингодавця, так и лізингоодержувача за невиконання взятих на себе зобов'язань спірним договором передбачена, тому говорити про наявність дисбалансу враховуючи особливості відносин непрямого лізингу неприпустимо. Отже, як вбачається з вищенаведеного - ознаки, які передбачені для кваліфікації умов договору як несправедливі - відсутні. Таким чином, позивач і відповідач при укладанні договору, на основі вільного волевиявлення, узгодили всі умови та пункти договору, які в силу положень статті 629 ЦК України є обов'язковими для виконання сторонами. Щодо відсутності компенсації від відповідача у зв'язку з розірванням або невиконанням договору та відсутності права для лізингоодержувача розривати договір. Такі висновки суперечать фактичним обставинам справи. П.4. ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» дозволяє не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови останнього укласти або виконати договір лише при наявності відповідної компенсації від продавця. Така компенсація передбачена п. 12.12 Договору - це 80% від суми авансового платежу. Згідно додатків №1 та №2 Договору - відвантаження автомобіля відбувається після сплати: 1.Комісії за організацію. 2.Авансового платежу. 3.Комісії за передачу предмету лізингу. Отже, як було з'ясовано вище, позивач належним чином з договором ознайомлений. Матеріали справи не дають підстав вважати що він не усвідомлював чи не міг усвідомлювати наслідків своїх дій. Виходячи з наведеного, позивач свідомо не виконав всіх необхідних умов для настання бажаного результату, чим і порушив умови договору. Як наслідок, до нього були застосовані передбачені договором штрафні санкції у вигляді не повернення комісії за організацію, що є адекватною відповіддю сторони, чиє право порушене. За своєю правовою природою, вказана штрафна санкція, має ознаки забезпечення виконання зобов'язання, що не суперечить ч.2 ст. 546 Цивільного кодексу України та покликана стимулювати лізингоотримувача належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання. З огляду на викладене, п. 12.12 договору є справедливою умовою та не суперечить п.4. ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилання позивача на те, що ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН" своїми діями ввела його як споживача в оману - не відповідає дійсності, оскільки він поголився з умовами та самостійно підписав договір № 004871, обрав на власний розсуд предмет лізингу по договору і ознайомився з умовами договору, про що відповідно і зазначив у письмовій заяві від 16.12.2016 . Відповідач вважає, що позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує факт вчинення відповідачем дій, під час укладення договору № 004871 від 16 грудня 2016 року та при подальшому його виконанні, щодо введення позивача в оману, оскільки договір укладався сторонами вільно, умови договору визначалися на їх розсуд та ними погоджені, а відтак відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України умови договору є погодженими сторонами та обов'язковими для виконання. Умовами п.п.12 ст. 12 договору передбачено - у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми Авансового платежу. Як вбачається зі змісту вказаного пункту договору позивач мас право не лише розірвати договір зі своєї ініціативи, а й отримати компенсацію у зв'язку з його розірванням, а саме - відповідач повертає сплачені позивачем кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансового платежу. Крім того, право позивача розірвати договір фінансового лізингу передбачено п. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", відповідно до якого лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Враховуючи вищевикладене, вбачається, що право позивача на розірвання договору, та отримання компенсації у зв'язку з таким розірванням, передбачено як спеціальним законом, так і самим договором, а тому вищезазначені твердження позивача про недійсність умов договору є безпідставними. Позивач стверджує, що договір не містить істотних умов щодо предмета договору лізингу, так як предмет договору лізингу, а саме - транспортний засіб: мінітрактор ДТЗ 504 саb - є річчю, яка не визначена індивідуальними ознаками. Таке твердження позивача не відповідає фактичним обставинам справи з огляду на наступне: Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг", - Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди. Вищевказані істотні умови договору, що визначені спеціальним законом, містяться в самому договорі та додатках до нього. Так, предмет лізингу визначений - в п. 3.1 договору, в додатках № 1, № 2 та № 3 до договору. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про фінансовий лізин» встановлено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Додатком № 3 від 16.12.2016 до договору зазначена марка та модель предмету лізингу. Згідно п. 1.3 договору - замовлення предмету лізингу відбувається з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, у повному обсязі. Після того як лізингоодержувач виконав свої зобов'язання по додатку № 1 до договору, лізингодавець зобов'язується придбати предмет лізингу та згідно з п. 5.1. договору, після сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах викладених у п. 5.4 цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування Предмета Лізингу - передати предмет лізингу лізингоодержувачу. Відповідно до п. 5.6 договору, - лізингоодержувач зобов'язаний оглянути предмет лізингу в місці поставки протягом 3 (трьох) днів з моменту повідомлення його про адресу місця поставки. За результатами огляду в вищезазначений термін лізингоодержувач та лізингодавець підписують акт приймання-передачі. Підписаний акт приймання-передачі має засвідчувати повне прийняття предмету лізингу лізингоодержувачем. Крім вищевказаних істотних умов, договір містить й інші умови, що не суперечать вимогам чинного законодавства України, а тому відсутні правові підстави для визнання спірного договору недійсним, у зв'язку з відсутністю у ньому істотних умов, зокрема -предмету договору. Також, хибними є висновки позивача, щодо обов'язкової наявності ліцензії для надання послуг фінансового лізингу. Так, відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222-VШ (далі - Закон про ліцензування № 222- VIII) з 28.06.2015 всі фінансові послуги, у тому числі й фінансовий лізинг, підлягають ліцензуванню, проте Закон, про ліцензування № 222- VIII передбачає обов'язкову наявність ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону. Тобто, до моменту затвердження Кабінетом міністрів України відповідної Постанови, юридичні особи, що за своїм правовим статусом не є фінансовими установами (тобто - такі як ТОВ "Лізингова компанія "ЕТАЛОН"), повинні здійснювати діяльність з надання фінансових послуг відповідно до вимог Положення № 21. Положення № 21 передбачає здійсненні діяльності з надання послуг фінансового лізингу за наявності довідки про взяття на облік, виданої Нацкомфінпослут та не передбачає ліцензування. Разом з тим, відповідно Постановою КМУ від 07.12.2016 року №913 Ліцензійні умови у частині, що стосується суб'єктів господарювання, які провадять діяльність з надання послуг з фінансового лізингу, надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, надання гарантій та поручительств, надання послуг факторингу та довірчого управління фінансовими активами та внесені до дня набрання чинності цією постановою до Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, застосовуються через шість місяців з дня набрання чинності цією постановою. Таким чином, всі договори фінансового лізингу, укладені без наявності ліцензії до 07.06.2017 року є дійсними. Глава 58 «Найм (оренда)» ЦК України містить 6 параграфів, де зазначені похідні від оренди відносини, але вони є самостійними, не перетинаються між собою при вчиненні та мають окреме регулювання. Посилання позивача на норми статті 799 ЦК України, що міститься у параграфі ЦК України «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)», який регулює відносини фінансового лізингу, є помилковим, оскільки об'єднання вже розмежованих законом відносин у сукупне регулювання суперечить ст. 628 ЦК України та самій природі такого розмежування. Дана стаття регулює відносини, що виникають із найму (оренди) транспортного засобу, але, не зважаючи на схожість відносин найму (оренди) транспортного засобу та відносин фінансового лізингу, законодавством вони розділені як такі, що мають окрее регулювання, крім того, відносини фінансового лізингу регулюються спеціальним законом - Законом України «Про фінансовий лізинг». Форму договору фінансового лізингу визначено окремою частиною статті 6 Закон' України «Про фінансовий лізинг», де однозначно вказано, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Так, договір лізингу і договір найму транспортного засобу з фізичною особою є різними видами одного типу договору - договору найму, а тому до договору найму транспортного засобу не можуть бути застосовані положення про лізинг, як і до договору лізингуне можуть бути застосовані положення про договір найму транспортного засобу, хоча до кожного із зазначених договорів підлягають застосуванню загальні положення про найм, параграф 1 глави 58 ЦК України. З врахуванням викладеного до правовідносин фінансового лізингу не можуть бути застосовані положення частини 2 ст. 628 ЦК України, які підлягають застосуванню при укладенні сторонами договорів, укладення яких не передбачено окремою нормою матеріального права, а сторони формують зміст договору з врахуванням елементів різних договорів, укладення яких передбачено різними нормами права. Отже, враховуючи, що відносини, пов'язані з лізингом, врегульовано спеціальними нормами права, які в силу закону підлягають застосуванню з врахуванням лише загальних положень щодо договорів купівлі-продажу, найму (оренди) та прокату, якими не передбачено обов'язкової нотаріальної форми, не підлягають врахуванню інші спеціальні положення за різновидами договорів одного типу договору, зокрема - договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи. З врахуванням викладеного, застосування до спірних правовідносин положень частини 2 ст. 628 ЦК України щодо необхідності нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу транспортного засобу є безпідставним. Договір не може бути нотаріально посвідчено, оскільки документ реєстрацію транспортного засобу, необхідний нотаріусу для проведення нотаріальної дії відсутній. А відсутність даного документу є підставою для відмови у вчинні нотаріальної дії щодо посвідчення договору фінансового (непрямого) лізингу . Підсумовуючи вищевикладене можна прийти до висновку, що договір фінансового лізингу укладений з [PERSON] вчинений з дотриманням норм Цивільного кодексу України, Закону України "Про фінансовий лізинг", Закону України "Про захист прав споживачів", містить основні істотні умови, встановлені законом, вчинений у письмов формі, а тому не може бути визнаний судом недійсними у встановленому законе порядку. Заслухавши позивача, представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовільнити. Так судом встановлено, що 16.12.2016 між [PERSON] та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» укладено договір № 004871 фінансового лізингу ( а.с. 6-12). 16.12.2016 відповідно до квитанції №ТВБВ 10005/022 на розрахунковий рахунок 26004011980145 в АТ «Ощадбанк», [PERSON] переказав кошти ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» згідно договору, як платіж у розмірі 74000грн.( а.с. 13). Відповідно до договору лізингодавець (ТОВ «Лізингова компанія «Еталон») зобовязався придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді мінітрактора ДТЗ 504cab та передати його у користування лізингоотримувачеві ([PERSON].). Договір передбачає право лізингоотримувача отримати трактор у власність за умови повної сплати вартості трактора та інших витрат. Відповідно до п.3.2 договору зазначено, що вартість предмета лізингу на момент укладання даного договору та розмір авансового платежу вказується в додатку №1 до даного договору, який є його невідємною частиною договору фінансового лізингу. Згідно з пунктом 5.1 договору трактор передається у користування лізингоотримувачу не пізніше 50 робочих днів з моменту сплати. Лізингоотримувачем на рахунок лізингодавця авансу, ціни, предмета, лізингу в розмірі 50% вартості предмета лізингу, комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи у розмірі 10% вартості предмета лізингу та комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу у розмірі 3% від вартості предмета лізингу. Пунктом 8.2.1 договору визначено , що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи,повязані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується як комісія за організацію,яка визначена у додатку №1 до даного договору та становить 10% від вартості предмета лізингу; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку №1 до даного договору та становить 50% вартості предмета лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу,як платіж,що покриває витрати лізингодавця,повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку №1 до даного договору. Згідно з пунктом 8.2.3 договору лізингоотримувач зобовязаний сплатити другий лізинговий платіж, який складається з наступног: відшкодування частини вартості предмета лізингу;сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу(вказаний в додатку№2);сплати комісії за супроводження договору(вказаний в додатку №2). П. 8.3 договору передбачено, що всі платежі, які визначаються у додатку №1 та Додатку №2 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем згідно з вказаних додатків на підставі рахунків виставлених лізингодавцем. На виконання умов договору [PERSON] сплатив товариству платіж 16.12.2016 у розмірі 74\~000 грн. Статтею 16.11договору «Прикінцеві положення» встановлено, що додатки до даного Договору є його невідємною частиною. Однак, додатків №1,2,3 до договору фінансового лізингу №004871 [PERSON] надано не було. Ч. 1 ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Ч. 1 ст. 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. За змістом ч. 1 ш. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Однак, у договорі фінансового лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Відсутній також додаток №3(специфікація). Відповідно до вимог ст.. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодсржувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі1). Ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу. Стаття 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає право лізингоодержувачу: - обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; - відмовитися від прийняття предмету лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; - вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; - вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. У випадку якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляються недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати : - заміни речі, якщо це можливо; - відповідного зменшення розміру плати за користування річчю; - безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення; - розірвання договору і відшкодування збитків,які були йому завдані (ч. 2 ст. 768 ЦК України). Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі відсутня обовязкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка мінітрактор ДТЗ 504cab у кількості 1. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Так ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, шо споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою. Інформація про продукцію зокрема повинна містити: 1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються; 3) дані про основні властивості продукції, а також іншу інформацію, що поширюється на конкретний продукт; 6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції; Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування. Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обовязково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції. Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння. Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові обовязкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції. Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. В ст. 18 цього Закону наведено перелік несправедливих у договорах із споживачами, якщо всупереч принципу недобросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Частинами 1, 2 , 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Дані положення відображені і у положеннях Хартії захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної [PERSON] Європи від 17 травня 1973 року N 543, якою зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача. Згідно ч.ч 5, 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Згідно з п. 12.12 Договору передбачено, що у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається. Однак, вказана стаття договору суперечить положенням п. 4 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням договору. ч.2\~ст. 215 ЦК України\~говорить про те, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьомуразі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Слід звернути особливу увагу, що згідно п.4 ч.1 ст.34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»: діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 ст. 34 ЗУ « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Однак у відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства. Також договір №004180 фінансового лізингу від 04.04.2016 не був нотаріально посвідчений, що тягне його нікчемність. Відповідно до Правової позиції ВСУ від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15 «Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 ЗаконуУкраїни "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальніположенняпронайм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу тр анспортного засобу,що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦКУкраїни. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.» Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Таким чином, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, то пункт 3.5 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням ст. 808 ЦК України щодо солідарної відповідальності продавця і лізингодавця, і водночас це обмежує права споживача на захист і отримання відшкодування у передбачених законом випадках. Отже, такі умови договору не відповідають вимогам ст.203 ЦК України та є несправедливими.» На підставі\~ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Враховуючи вищевказане, суд вважає нобхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним авансовий платіж в сумі 74\~000(сімдесят чотири тисячі ) грн. 00 коп. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved