Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

20 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] про встановлення земельного сервітуту, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року її бабуся [PERSON] подарувала їй земельну ділянку, надану їй для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0375 га, та розташовані на ній 9/25 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Іншими співвласниками даного домоволодіння в теперішній час є [PERSON], якій на праві власності належить 11/50 частин даного домоволодіння, у відповідності до договору дарування від 30 травня 2001 року, та [PERSON], якій на праві власності належить 21/50 частина даного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2004 року. Проте рішенням суду було скасовано рішення виконкому міськради № 905 від 9.11.2001р. в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0375 га по [ADDRESS], визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий [PERSON] 25.12.2002р., визнано недійсним договір дарування від 28.05.2008р. в частині дарування їй (позивачу) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,0375 га по [ADDRESS], а також встановлено порядок користування даною земельною ділянкою в натурі між співвласниками будинку згідно часток співвласників у домоволодінні. Та як наслідок її право власності на частину земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0375 га було припинено та в її користування виділено частину із вказаної земельної ділянки площею 0,0210 га. Зазначає, що з 20 липня 2015 року у відповідності до положень ст.125 Земельного Кодексу України, у неї виникло право приватної власності на вказану присадибну земельну ділянку по [ADDRESS], проте потрапити на територію власного домоволодіння а, тим більше, завести на подвір'я будівельні матеріали, необхідні для проведення ремонту, в даний час для неї не має можливості, як неможливо і нормальне користування власним житлом, незважаючи на гостру потребу у ньому. Зазначає, що порядок користування загальною земельною ділянкою було встановлено таким чином, що вона втратила доступ до власного помешкання зі сторони [ADDRESS] чи буль-якої іншої вулиці міста Хмельницького. А єдиний існуючий прохід до її домоволодіння зі сторони [ADDRESS], що залишився вільним після здійснення прибудови до житлового будинку сусідкою [PERSON], не відповідає Державним будівельним нормам, оскільки його ширина у найвужчій частині складає всього 0,59 метра, що є значно меншим від мінімально допустимої ширини проходів на територію земельної ділянки індивідуальної забудови та унеможливлює прохід та проїзд до належної їй на праві власності частини житлового будинку та земельної ділянки. А тому, єдиним можливим способом вирішення даної проблеми та відновлення її прав на користування власною земельною ділянкою та житловим будинком є встановлення земельного сервітуту щодо права проходу та права проїзду на свою земельну ділянку через сусідню земельну ділянку, площею 0,0252 га, що перебуває у користуванні відповідача [PERSON] А тому просить ухвалити рішення про встановлення земельного сервітуту, яким надати їй право проходу та проїзду на велосипеді, а також право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до належної їй на праві приватної власності земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0206 га, розташованої в м. Хмельницькому по [ADDRESS], через земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0252 га, розташованої в м. Хмельницькому по [ADDRESS], що перебуває у власності [PERSON] В судовому засіданні представники позивача зменшили позовні вимоги та просили встановити земельний сервітут, яким надати право позивачу проходу та проїзду на велосипеді по наявному шляху до належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0206 га, розташованої в м. Хмельницькому по [ADDRESS], через земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0252 га, розташованої в м. Хмельницькому по [ADDRESS], що перебуває у власності [PERSON] відповідно до першого варіанту запропонованого експертом. А також просили стягнути судові витрати. Відповідач та її представник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову, вважають його необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, оскільки позивач за вказаною адресою, де просить встановити сервітут не проживає, а коли вона з батьком приїжджала, то користувалися проходом обладнаним хвірткою і жодних незручностей не відчували. При цьому, рішенням суду було встановлено користування даною земельної ділянкою, без урахування пропозиції експерта щодо встановлення сервітуту. Зазначає, що мета позову не встановлення сервітуту, а нав'язливий спосіб примусити відповідача викупити їх частку, при цьому відповідач пропонував купити частку позивача, проте ціну яку просить позивач є занадто великою. Твердження позивача, що вона не має доступу до власного помешкання не відповідає дійсності, оскільки до її помешкання достатньо місця для проходу та навіть проїзду на велосипеді. Вказує, що позивач не обґрунтував необхідність саме встановлення безоплатного сервітуту, так як нормою права встановлено платний сервітут. Позивач не являється користувачем сусідньої земельної ділянки, не надав належних доказів про неможливість задоволення потреби позивача в інший спосіб, не звернув уваги на те, що порушуються права відповідача як власника земельної ділянки та до власника земельної ділянки з такою пропозицією безпосередньо не звертався. При цьому, територія обладнана сигналізацією, що також унеможливлює встановлення сервітуту. Також просить застосувати строки позовної давності, оскільки позивач довідалася про порушення свого права [INFO] року, коли їй було подаровано земельну ділянку. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, вказавши, що позов є необґрунтованим, вона не вбачає підстав для встановлення сервітуту. При цьому вказала, що можливо прохід і вузький, але ним можна користуватися. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позову за наступних обставин. Так, судом встановлено, що [INFO] року [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку, надану їй для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0375 га, та розташовані на ній 9/25 частин домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS]. Іншими співвласниками даного домоволодіння є [PERSON], якій на праві власності належить 11/50 частин даного домоволодіння, у відповідності до договору дарування від 30 травня 2001 року, та [PERSON], якій на праві власності належить 21/50 частина даного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 грудня 2004 року. При цьому, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 2 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Хмельницької області від 13 березня 2012 року, скасовано рішення виконкому міськради № 905 від 9.11.2001р. в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0375 га по [ADDRESS], визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий [PERSON] 25.12.2002р., визнано недійсним договір дарування від 28.05.2008р. в частині дарування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд загальною площею 0,0375 га по [ADDRESS], а також встановлено порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] в натурі між співвласниками будинку згідно часток співвласників у домоволодінні. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 25 липня 2014 року, яке набрало законної сили 15.09.2014 р., скасовано рішення виконкому міськради № 905 від 9.11.2001р. в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0375 га по [ADDRESS], визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий [PERSON] 25.12.2002р., визнано недійсним договір дарування від 28.05.2008р. в частині дарування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд загальною площею 0,0375 га по [ADDRESS], а також встановлено порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] в натурі між співвласниками будинку згідно часток співвласників у домоволодінні, без врахування пропозиції експерта про встановлення земельного сервітуту. У даному рішенні встановлено, що не підлягає врахуванню пропозиція експерта щодо встановлення земельного сервітуту, оскільки його встановлення предметом спору не є, позовні вимоги з даного приводу не заявлялися, жодна із сторін його встановлення не бажає. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку виданого [PERSON] на підставі рішення тридцять другої сесії Хмельницької міської ради від 23.12.2009 р. № 14, остання є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель, площею 0,0577 га, що розташована в [ADDRESS], який зареєстровано 13.04.2010 р. Рішенням сорок шостої сесії Хмельницької міської ради № 36 від 24 грудня 2014 року [PERSON] було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі для передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0206 га, по [ADDRESS] в м.Хмельницькому, а рішенням п'ятдесятої сесії Хмельницької міської ради № 29 від 25 травня 2015 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0206 га, по [ADDRESS] в м. Хмельницькому. 20 липня 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції на ім'я [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно (індексний номер : [NUMBER]) - земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0206 га, по [ADDRESS] в м. Хмельницькому. Згідно висновку експертного дослідження № 2031ед/012, складеного 29 жовтня 2012 року експертом [PERSON] вбачається, що єдиний існуючий прохід до домоволодіння [PERSON] зі сторони [ADDRESS], не відповідає Державним будівельним нормам, оскільки його ширина у найвужчій частині складає всього 0,59 метра, що на 0,16 менше за допустиму мінімальну ширину проходу встановлену Державними будівельними нормами. Відповідно до висновку експерта № 364/016, складеного 24 червня 2016 року експертом [PERSON] вбачається, що існуючий прохід до земельної ділянки площею 0,0206га з кадастровим номером [NUMBER], яка належить [PERSON] та розташована по [ADDRESS] в м. Хмельницькому не відповідає вимогам державних будівельних норм та методичних рекомендацій з проведення будівельно-технічних та земельно-технічних експертиз. Так, ширина фактичного проходу до земельної ділянки [PERSON] становить 0,5 м. При цьому, ширина проходу повинна відповідати руху однієї людини (0,75 м). Проїзд до даної земельної ділянки відсутній. Встановлення земельного сервітуту щодо надання [PERSON] права проходу та проїзду на велосипеді до належної їй на праві власності земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0206 га, розташованої в [ADDRESS], на земельну ділянку для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0577 га, кадастровим номером [NUMBER], розташованої в [ADDRESS], що перебуває у власності гр. [PERSON], є технічно можливим. Встановлення земельного сервітуту щодо права проїзду на транспортному засобі по наявному шляху є технічно неможливим. Експерт пропонує два варіанти встановлення сервітуту на право проходу та проїзду на велосипеді на користь гр. [PERSON] Згідно 1-го варіанту, пропонується встановити сервітут "на право проходу та проїзду на велосипеді" на користь гр. [PERSON] до належної їй на праві власності земельної ділянки по [ADDRESS] в м. Хмельницькому, площею 0,0206га, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], площею 27кв.м., згідно ІІ-го - 34кв.м. Варіанти встановлення сервітуту "на право проходу та проїзду на велосипеді" на користь гр. [PERSON] відображені в Додатках №5 та №6. Каталоги координат в Додатках №5а та №6а є невід'ємною частиною наданих варіантів. Необхідність проведення додаткових робіт для можливості встановлення сервітуту "на право проходу та проїзду на велосипеді" на користь гр. [PERSON] згідно наданих вище варіантів, відсутня. Найменш обтяжливий з наданих варіантів встановлення сервітуту "на право проходу та проїзду на велосипеді" на користь гр. [PERSON] до належної їй земельної ділянки, площею 0,0206га розташованої в [ADDRESS], на земельну ділянку площею 0,0577га, кадастровим номером [NUMBER], розташованої в [ADDRESS], що перебуває у власності [PERSON] є перший варіант. До земельної ділянки гр. [PERSON] можливо влаштувати інший прохід мінімально нормованої ширини за умови демонтажу огорожі між ділянками [ADDRESS], а також встановлення сервітуту "на право проходу та проїзду на велосипеді" на користь гр. [PERSON], на частину земельної ділянки [ADDRESS] (згідно даних Публічної кадастрової карти - це ділянка з кадастровим номером [NUMBER], яка належить гр. [PERSON]), див. Кадастровий план в Додатку №7. Влаштувати проїзд мінімально нормованої ширини до земельної ділянки [PERSON] без знесення існуючих будівель є технічно неможливим. Влаштувати прохід (проїзд) мінімально нормованої ширини від [ADDRESS] до земельної ділянки гр. [PERSON] без встановлення сервітуту (включаючи сервітут на суміжну ділянку [ADDRESS] неможливо. При цьому експертом зазначено, що показаний в Додатку № 7 варіант сервітуту наданий в якості пропозиції та не може використовуватися без дослідження суміжної земельної ділянки по [ADDRESS]. Право земельного сервітуту, а саме його зміст, види, порядок встановлення, дія та припинення врегульовані главою 16 Земельного Кодексу України ( ст.ст. 98-102). Отже, земельний сервітут - це право власника або користувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою або її частиною. Право земельного сервітуту полягає в можливості обмеженого використання чужої суміжної земельної ділянки в певних цілях. Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. На встановлення земельного сервітуту має право власник або законний користувач земельної ділянки для реалізації в повному обсязі права власності або права користування земельною ділянкою. Умовою для встановлення земельного сервітуту є необхідність використання чужої земельної ділянки для обслуговування своєї ділянки. Підставою для встановлення земельного сервітуту є: домовленість між власниками сусідніх земельних ділянок, зафіксована відповідним договором; а у випадку відсутності домовленості - рішення суду. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно із ч. 3 ст. 402 ЦК України , у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). А тому, за змістом статей 98, 99 ЗК, статей 401-402 ЦК земельний сервітут може бути встановлений між особою, яка є власником або користувачем сусідньої земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної земельної ділянки, та власником (володільцем) земельної ділянки, щодо якої встановлюється сервітут. Володільцем є особа, якій земельна ділянка належить на іншому праві - постійного користування, оренди тощо. Сервітут може належати також конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно ч. 3 ст. 101 ЗКУ власник (землекористувач) земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлений земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Право визначення розміру плати за користування, встановлене сервітутом, належить суб'єктам сервітутних відносин. При визначенні розміру плати, сторони повинні виходити з того, що плата повинна бути адекватною тим обмеженням та незручностям, які буде нести власник при реалізації свого права на майно, обтяженого сервітутом. Встановлення платного або безоплатного земельного сервітуту залежить від бажання власника або землекористувача земельної ділянки, щодо якої його встановлюють. В цілому вбачається можливість встановлення платного сервітуту судовим рішенням у випадку, якщо сторона, яка буде обтяжена, запропонує свої умови встановлення сервітуту. Подача відповідачем будь-яких пропозицій щодо розміру плати за сервітут може бути розцінена як згода останнього на встановлення сервітуту. В той же час неподання будь-яких пропозицій призводить до того, що суд встановлює безоплатний сервітут. Як встановленно в судовому засіданні, між сторанами виник спір, відповідач категорично відмовляється від встановлення земельного сервітуту. Будь - яких пропозицій щодо розміру плати за сервітут від відповідача не надходило. А тому, суд розцінює дану відмову для встановлення безоплатного сервітуту. У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ роз'яснено, що, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється стосовно певного об'єкта і не залежить від власників цих об'єктів, оскільки його дія зберігається в разі переходу права на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а в разі встановлення особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК. Зазначений перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки. При цьому відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звернулася до суду, стосовно обмеженого користування чужим майном. Під час розгляду спору щодо припинення сервітуту на вимогу власника землі суд має враховувати обставини, які мають істотне значення (наприклад, порушення умов використання земельної ділянки). Інші випадки припинення снрвітуту визначено в статтях 406 ЦК та 102 ЗК. Із пояснень представника позивача вбачається, що після судових процесів по інших справах, стосунки сторін погіршилися, що унеможливлює встановлення вказаного земельного сервітуту договірним шляхом. Саме тому позивач звертається до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту в судовому порядку. Судом встановлено, та як вбачається із пояснень сторін в судовому засіданні та із позовної заяви та письмових заперечень, між сторонами дійсно виник конфлікт, що унеможливлює встановлення вказаного земельного сервітуту договірним шляхом. Із пояснень сторін та із досліджених доказів, судом також встановлено, що між сторонами існує спір щодо встановлення земельного сервітуту. З пояснень вбачається, що сторони згоди не досягли. Забезпечити прохід мінімальної нормативної ширини до земельної ділянки [PERSON] без встановлення сервітутів неможливо. Так, ширина фактичного проходу до земельної ділянки [PERSON] становить 0,5 м., що не відповідає вимогам державних будівельних норм та методичних рекомендацій з проведення будівельно-технічних та земельно-технічних експертиз. Виходячи з викладеного, позивач не може задовольнити свої потреби щодо ефективного її використання, оскільки прохід є занадто вузьким. Також встановлено, що потреби позивача неможливо задовольнити в інший спосіб. Найменш обтяжливим для власника земельної ділянки з наданих варіантів встановлення сервітуту є перший варіант, площею 27кв.м., а тому суд застосовує даний варіант. Необхідність проведення додаткових робіт для можливості встановлення сервітуту "на право проходу та проїзду на велосипеді" на користь гр. [PERSON] відсутня. Встановлення сервітуту не призводить до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений сервітут, права користування, володіння та розпорядження. В свою чергу, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача щодо необхідності застосування до позовних вимог строку позовної давності внаслідок наступного. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом зазначеної норми позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Так, копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.07.2015р. доводять ту обставину, що з 20 липня 2015 року у відповідності до положень ст.125 Земельного Кодексу України, у позивача виникло право приватної власності на вказану присадибну земельну ділянку по [ADDRESS] та право вимоги. До того ж, дане правопорушення є таким, що триває у часі, у зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом, а тому суд вважає, що строк позовної давності на подачу позову не було пропущено. Враховуючи вищевикладене, та оскільки матеріалами справи підтверджено, що без встановлення земельного сервітуту неможливо забезпечити прохід мінімальної нормованої ширини до земельної ділянки [PERSON], при цьому сервітутне право проходу та проїзду на велосипеді через земельну ділянку [PERSON] не встановлюватиме для останньої як власника обслуговуючої ділянки обмежень, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що договір на централізовану охорону майна в житлових приміщеннях від 15.04.2013 р., на яку посилається представник відповідача, як на одну із підстав відмови в позові, не є тією підставою яка обтяжує власника земельної ділянки. Крім того, такий договір можна перезаключити, а із самого договору вбачається, що сигналізацією обладнане приміщення, до того ж не усі місця. Щодо клопотання представника відповідача про винесення окремої ухвали стосовно факту підробки, оскільки позов підписаний не позивачем, то суд не вбачає підстав для винесення даної ухвали, оскільки в матеріалах справи наявні доручення представників, при цьому (за клопотання представника відповідача про визнання явки позивача обов'язковою) в судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, із відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати в розмірі 551 гривень 20 коп. судового збору та 3 600,00 грн. витрат, пов'язаних із проведенням експертизи. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.98-100 Земельного Кодексу України, ст.ст.395, 401, 402, 404 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved