Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом із наступних підстав : 08.11.2013 року, Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» (в особі ФОП [PERSON], який діяв на підставі довіреності №10122201 від 22.12.2010 року) та [PERSON] (далі за текстом - відповідач) уклали договір №120277500 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання (далі за текстом - договір). Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п. 1.1. договору, клієнт (відповідач) бере участь в системі LeaseIT ,зокрема, отримує ІТ-обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseIT, а також отримує послуги, на умовах, визначених обраним клієнтом Пакетом фінансування LeaseIT (надалі - пакет LeaseIT). Оператор LeaseIT/позивач/, зобов'язується на підставі договору, забезпечити передачу клієнту ІТ-обладнання (IT-обладнання, запасних частин, копмлектуючих, витратних матеріалів, тощо) обраним клієнтом постачальником та надання клієнту послуг, за умови виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом Lease ІT. Відповідно до п. 1.2. Договору ,порядок отримання IT-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІT (надалі - правила), які є навід'ємною частиною цього договору (правила додаються). Правила затверджені та введені в дію наказом Генерального директора ЗАТ "Лізинг IT" від 01.02.2006 року (копія наказу додається). Правила офіційно опубліковані на сайті http://wvvw.leaseit.ua/coф/activities/online-pтogгams.hmtl і є незмінним з 01.02.2006 року, застосовуються до всіх договорів про отримання IT-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT. Правила є доступними для всіх rлієнтів на сайті http:// www, leaseit. ua/соф/activities/online-programs. html. Пунктом 8.7. договору відповідач підтвердив, що з правилами ознайомлений, зміст правил йому зрозумілий, і він погоджується їх дотримуватись і виконувати. На підставі п. 2.2. Договору, а також п. 4.9. Правил, позивач надав відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Про передачу обладнання свідчить акт приймання-передачі майна №120277500 від 08.11.2013 року.Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 7515,99 грн. Згідно п. 2.1. договору ,умови, за яким ІТ-обладнання, інші товари та послуги надаються клієнту, визначаються пакетом LeaseІT. Відповідачем обрано пакет LeaseІT Десятка. Умовами пакету LeaseІT є:платіж при отриманні обладнання (загальної суми платежів): 10%; вид договору - фінансовий лізинг;кількість місячних лізингових платежів (крім першого) -9;розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами;перехід права власності - виплата повної вартості обладнання. Також, п. 6.2. Правил визначено, що строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту, і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого пакетом LeaseІT строку. Відповідач зобов'язався сплачувати платежі у загальній сумі 7515,99 грн. в такому порядку: перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів;9 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця.Тобто, відповідач мав сплатити 10 платежів по 751,60 грн. Таким чином, на підставі вищевказаних норм, а також п.п. 3.1, 5.4.2 договору, у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання щодо сплати орендних платежів. Отже, позивач у повному обсязі виконав свої договірні зобов'язання щодо надання обладнання відповідачу, згідно договору у відповідні строки та належної комплектації, але відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань за договором, внаслідок чого йому нараховувалась плата за прострочення платежу передбачена п. 14.2 Правил та п. 5.4.2 договору, тому за ним рахується заборгованість, підтверджена розрахунком - структурою грошевих нарахувань. Структура грошових нарахувань на надходжень №2016070510 від 05.07.2016 (далі за текстом - структура) відображає належні до виплати відповідачем суми та порівнює їх з фактично здійсненими останніми платежами відповідачем. Останній стовпчик структури є різницею між належними до сплати і фактично сплаченими сумами та відображає заборгованість відповідача щомісяця наростаючим підсумком. Згідно структури, відповідач сплатив лише 751,60 грн., (в структурі колонка "Оплата всього"), з яких на підставі ст. 534 ЦК України та п. 6.8. Правил зараховано:751,60 грн. на погашення місячних орендних платежів (в Структурі колонка "Розподіл оплат. Місячний платіж"). Нарахування процентів, відповідно до ст. 625 ЦК України тісно пов'язується із застосуванням індексу інфляції та орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Відповідно до повного детального розрахунку збитків від інфляції та 3% річних, заборгованість по цим двом показникам складає 5677,72 грн., з яких: 5229,36 грн. - вся сума сукупного індексу інфляції; 448,36 грн. - сума 3% річних. В результаті розрахунку, заборгованість відповідача станом на день подання цієї заяви не погашена і становить 88760,17 грн., що складається з: 6764,39 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 76318,06 грн. плата за прострочення щомісячних платежів, 5229,36 грн. суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 448,36 грн. Добровільно сплатити заборгованість в порушення договірних зобов'язань відповідач не погоджується. Таким чином,позивач вимушений звернутися до суду,та просить суд : стягнути з [PERSON]/ адреса реєстрації: 87400, Донецька область, Мангушський район, смт Мангуш, вул. Поштова, буд. 98/32; паспорт: серія ВЕ №970524, виданий Першотравневим РВ УМВС України в Донецькій області, 04.01.2004 року; Ідентифікаційний номер: 3068117741/ на користь Приватного акціонерного товариства "Лізинг інформаційних технологій"/ адреса реєстрації: 04205, м. Київ, проспект Оболонський, буд. 28; р/р2600201527032 в ПАТ "КРЕДОБАНК", МФ0325365 , Код ЄДРПОУ 33149830/ суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 88760,17 грн. (вісімдесят вісім тисяч сімсот шістдесят гривень 17 копійок), що складається з: 6764,39 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 76318,06 грн. плата за прострочення щомісячних платежів, 5229,36 грн. суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 448,36 грн а також судовий збір у розмірі 1378/одна тисяча триста сімсот вісім / гривень. У судове засідання представник позивача не з*явився,надав заяву про підтримку позову та розгляд справи за його відсутності та про заочний розгляд справи. Справу вирішено розглянути за відсутності представника позивача. Відповідачка не з*явилася у судове засідання,про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином , про що свідчить повідомлення про отримання нею судової повістки- 26.07.2016 року,але відповідачка суд не надала заяви про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 224 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив розглянути дану справу заочно-за відсутністю відповідачів,позивач проти заочного розгляду не заперечує.. Справа розглядається у письмовому провадженні. Позовні вимоги підтверджуються: структурою грошових нарахувань та надходжень/18/,договором про отримання обладнання та договором поруки /а.с. 9/,правилами отримання обладнання та інш./а.с. 10-15/, наказом /а.с. 16/, актом приймання-передачі майна/а.с. 17/, правовстановлюючими документами /а.с. 23-26/ ,платіжним дорученням/а.с. 1/. У відповідність зі ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлено однієї зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений тільки шляхом приєднання іншої сторони до запропонованого договору в цілому. Інша сторона не може запропонувати свої умови договору. У ст.551 ЦК України передбачено збільшення розміру неустойки договором. Згідно зі ст. 599 ЦК України, «зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином». Згідно зі ст. 1048 ЦК України - «відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення кредиту». Статтею 599 ЦК передбачене, що зобов'язання припиняються його виконанням проведеним належним чином . Статтею 629 ЦК України передбачене, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до положення статті 1050 Цивільного Кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами ( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. З положень ст. 625 ЦК України вбачається, що сфера її дії не обмежена лише договірними зобовязаннями. Дана норма встановлює правові наслідки невиконання грошового зобовязання, за яким одна сторона має сплатити іншій певну суму коштів. Так, відповідно до частини 2 зазначеної статті, у разі порушення грошового зобов*язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов*язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов*язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дана позиція відображена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, за результатами розгляду якої Верховним Судом України було зроблено відповідний правовий висновок. Схожа позиція відображена й в ряді інших постанов Верховного Суду України, зокрема у постанові від 5 грудня 2011 року № 3-125гс11. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що таке зобов*язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобовязанням. Боржник зазначене грошове зобов*язання не виконав, відтак у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України має відшкодувати позивачу його інфляційні втрати та сплатити 3 % річних. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.. 57 ЦПК України,доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.. 58 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Суд, з урахуванням доказів, які є в матеріалах справи, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню із наступних підстав: 08.11.2013 року, Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» (в особі ФОП [PERSON], який діяв на підставі довіреності №10122201 від 22.12.2010 року) та [PERSON] уклали договір №120277500 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання . Відповідач зобов'язався сплачувати платежі у загальній сумі 7515,99 грн. в такому порядку:перший платіж у розмірі 10% від загальної суми платежів;9 платежів рівними частинами щомісячно до 20-го числа кожного місяця.Тобто, відповідач мав сплатити 10 платежів по 751,60 грн.Згідно структури, відповідач сплатив лише 751,60 грн .Відповідно до повного детального розрахунку збитків від інфляції та 3% річних, заборгованість по цим двом показникам складає 5677,72 грн., з яких: 5229,36 грн. - вся сума сукупного індексу інфляції; 448,36 грн. - сума 3% річних.В результаті розрахунку, заборгованість відповідача станом на день подання цієї заяви не погашена і становить 88760,17 грн., що складається з: 6764,39 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 76318,06 грн. плата за прострочення щомісячних платежів, 5229,36 грн. суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 448,36 грн.Таким чином,позивач довів перед судом належними та допустимими доказами свої позовні вимоги. З відповідачки на користь позивача треба стягнути судовий збір.

Outcome: approved