Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

15 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд: розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 23.01.2010р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №32; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/ 3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення старшою дитиною повноліття. Вимоги позову обґрунтовані тим, що з 23 січня 2010 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що останнім часом сімейне життя сторін поступово погіршувалося, через те, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач нехтував сімейними цінностями, не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин з іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові та поваги, що суперечить інтересам позивача та дітей сторін, в зв'язку з чим між сторонами постійно виникали сварки, свідком яких нерідко ставали їх діти, що тяжко впливає на психічний стан останніх та завдає душевних страждань позивачеві та дітям, в результаті чого, з 03 жовтня 2014 року шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, відповідач проживає окремо. Примирення та збереження шлюбу неможливе. Спорів щодо поділу спільного майна у сторін немає, діти проживають з позивачем. Між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей. Відповідач працює в Рахунковій палаті України, має постійний дохід, інших неповнолітніх осіб на утриманні не має, аліментів не сплачує. Позивач на даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, на її утриманні знаходяться двоє дітей, крім того, син [PERSON], [INFO] є дитиною-інвалідом, його утримання потребує додаткових витрат на лікування та реабілітацію. Позивач в судове засідання не з'явилась, через представника подала письмові пояснення до позовної заяви, в яких зазначила, що в стосунках з відповідачем тривалий час існувала напруженість з питань побудови сімейних відносин та виховання дітей, мали місце постійні суперечки та скандали, що негативно впливало на самопочуття позивача та загальну атмосферу в сім'ї, психологічно-емоційний стан дітей. Вважає, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам дітей сторін, примирення неможливе. Просила розглядати справу за її відсутності, оскільки не має можливості з'явитись в судове засідання через перебування на її постійному піклуванні дітей, у тому числі дитини - інваліда. Представник позивача в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви у повному обсязі з викладених у позові та письмових поясненнях позивача підстав, просила позов задовольнити та додатково пояснила, що відповідач надавав кошти в певній сумі на реабілітацію дитини [PERSON], що є додатковими витратами на дитину. Відповідач в судовому засіданні спочатку вимоги позову визнав у повному обсязі, потім зазначив, що заперечує проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу та пояснив, що в наданий судом строк для примирення намагався примиритися з позивачем, однак оскільки позивач має намір збудувати сім'ю з іншим чоловіком, примирення досягнуто не було. У жовтні, листопаді та грудні 2014 року він надавав позивачу кошти на утримання дітей від 3000,00грн. до 7000,00грн. на місяць. У другому півріччі 2014 року його заробіток становить на місяць 5000,00грн. та премії. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей позов визнав у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 23.01.2010 року було укладено шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8). Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Спорів щодо поділу спільного майна та визначення місця проживання неповнолітніх дітей на час розгляду справи у сторін немає. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не можливе. У встановлений судом строк для примирення сторони не досягли взаємної згоди щодо збереження сім'ї. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має, збереження шлюбу суперечило б її інтересам, а тому позов [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Малолітні діти проживають з позивачем, між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей. Дані обставини не оспорюються сторонами у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно довідки № 13/1-705 від 07.07.2014р., виданої начальником відділу фінансування та оплати праці фінансового управління Рахункової палати України, відповідач [PERSON] працює в Рахунковій палаті України на посаді головного спеціаліста, загальна сума його доходу за період з 01.01.2014 року по 30 червня 2014р. становить 45959,41грн. (від 6628,24грн. до 10025,18грн. на місяць) (а.с. 11). Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції "Про захист прав дитини", суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, між 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пленум Верховного Суду України Постановою № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" в підпункті 4 пункту 17 зазначив, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 182, 183 СК України, суд враховуючи матеріальне становище позивача, яка на даний час не працює - знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, на її утриманні знаходяться двоє дітей, один з яких є інвалідом дитинства (а.с. 28-32), матеріальне становище відповідача, який має стабільний дохід, вважає, що розмір аліментів який буде стягуватись на утримання двох малолітніх дітей повинен бути встановлений у розмірі 1/ 3 частини від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує можливість відповідача надавати допомогу в зазначеному розмірі для належного утримання та розвитку дітей сторін. Що стосується доводів відповідача про надання позивачу матеріальної допомоги на утримання дітей у жовтні-грудні 2014 року, суд приймає доводи сторони позивача про те, що ці кошти надавались на лікування [PERSON], який страждає на хворобу спинного мозку, вроджені множинні вади розвитку нервової системи, затримку психомоторного розвитку (а.с. 28-32), отже передані відповідачем кошти є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивачем при подачі заяви за вимогою про розірвання шлюбу сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., який на підставі ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн., від сплати якого за вимогою позову про стягнення аліментів позивач була звільнена. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 7, 104, 105, 110, 112, 114-115, 141, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved