Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Старостинська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, Приватний нотаріус Роздільнянського районного округу Одеської області Іванова А.Й. про продовження строків прийняття спадщини, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON], яка померла [INFO]. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що [INFO] померла її мати, [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна. [PERSON] за життя склала заповіт, яким все своє майно, яке їй буде належати на день смерті заповіла її рідній сестрі, відповідачу по справі - [PERSON] За заявою відповідача про прийняття спадщини після смерті їх матері приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Івановою А.Й. заведено спадкову справу. Відповідач достовірно знала, що вона, донька спадкодавця є повнолітньою непрацездатною особою, так як перебувала на пенсійному забезпеченні з 2009 року. Вона вважає, що вона має право на обов'язкову частку у спадщині. Відповідно до листа нотаріуса від 30.07.2015 року їй стало відомо, що спадкова справа закрита у зв'язку з видачею спадкоємцю за законом останнього свідоцтва про право на спадщину. Вона пропустила встановлений законом строк на прийняття спадщини у зв'язку з тим, що їй роз'яснили, що у зв'язку з тим, що є заповіт, то спадкоємці за законом не мають право на спадщину, тому вона не зверталася у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини. Вважає, що пропустила по поважній причині строк для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, просила надати їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті матері. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичної допомоги від 21.10.2015 року, в судовому засіданні з позовним вимогами [PERSON] не згоден, просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач пропустила строк не по поважній причині. Треті особи: Старостинська сільська рада Роздільнянського району Одеської області просила справу розглянути у відсутність їх представника, про що надали суду відповідну заяву ( а.с.28) Приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Іванова А.Й. в судовому засіданні надала заперечення на позовну заяву, в яких просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, третьої особи - приватного нотаріуса Іванової А.Й., розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є рідною дочкою [PERSON], що підтверджується її свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Велізаровським бюро РАГС Роздільнянсього району Одеської області, на підставі актового запису № 13 ( а.с. 12). 09.06.1979 року [PERSON], [INFO] уклала шлюб з [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № витягу 00004056326 від 08.07.2010 року ( а.с.15). Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в Роздільнянському районі Одеської області № 2131 від 21.07.2015 року, [PERSON], [INFO], знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Роздільнянському районі Одеської області і отримує пенсію за віком з 28.05.2009 року. ( а.с.17) Також судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису № 11 (а.с.11). Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить все належне їй майно. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, яке їй буде належати на день смерті заповіла відповідачу по справі - [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Згідно до вимог ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст..1241 ч.1 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 року по справі « 1-рп/2014, Конституційний Суд України розкриваючи зміст поняття „повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії „непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття „непрацездатний". Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України „Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року № 966-ХIV (далі - Закон № 966), абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами (далі - Закон №1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку. На підставі аналізу наведених положень Конституції України, Цивільного Кодексу, Сімейного кодексу, Закону № 966, Закону № 1058 Конституційний Суд України дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту право на обов'язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами I, II чи III групи. Згідно ст.. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV, "непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти- інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону". Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами, жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу, однак призначення зазначеного виду пенсії не надає таким особам статусу непрацездатних громадян, що находить підтвердження у ст.1 Закону №1058 , відповідно до якої до непрацездатних громадян відносяться особи, перелік яких є вичерпним та розширенню не підлягає, а саме особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Пенсійний вік встановлений у ст.26 зазначеного Закону та визначений у цій статті перелік осіб, які мають право на призначення пенсії за віком, не містить посилання на те, що особи, які мають право на призначення дострокової пенсії за віком віднесені до категорії осіб, які мають право на призначення пенсії за віком, що свідчить про те, що законодавець не ототожнює ці два поняття. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частинами 1 та 2 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України). Стаття 1272 ЦК України встановлює, у разі, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що протягом шестимісячного строку встановленого законом, відповідач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Іванової А.Й. з заявою про прийняття спадщини за заповітом, нотаріусом була заведено спадкову справу № 22/2010. ( а.с.14). Крім того, судом встановлено, що протягом шестимісячного строку встановленого законом, позивач [PERSON] до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини не подавала, разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживала і зареєстрована не була. Відповідно до письма приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Іванової А.Й. № 164/01-16 від 30.07.2015 року, 06.04.2011 року, спадкоємець за заповітом реалізував своє право на отримання свідоцтв про право на спадщину на все заявлене спадкове майно та спадкова справа № 22/2010 після смерті [PERSON], померлої 19.04.2010 року закрита за датою видачі останнього свідоцтва про право на спадщину ( а.с.14). Вирішуючи питання про визначення спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини позивач посилається на незнання вимог діючого законодавства. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якій зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов'язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Не вважаються поважними наступні причини пропуску строку для прийняття спадщини: 1) юридична неграмотність та необізнаність спадкоємців про правила ст.ст. 1268 - 1269 ЦК; 2) подання заяви про прийняття спадщини за місцем проживання спадкоємця, а не за місцем її відкриття; 3) відсутність можливості вчасно звернутися до держнотконтори з причин великої черги до нотаріуса; 4) хвороба членів сім'ї спадкоємців; 5) надмірна заклопотаність на роботі; 6) тяжкий матеріальний стан спадкоємців тощо. Незнання позивачем вимог чинного законодавства, тобто його юридична неграмотність не може бути поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, тому позовні вимоги позивача не підлягають до задоволенню.

Outcome: dismissed