Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство "Житловий сервіс" Рубіжанської міської ради Луганської області (далі - КП "Житловий сервіс" ) звернулося до суду з позовом,зазначивши наступне , що рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 25.12.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 11.03. 2014 року, позовні вимоги [PERSON] до КП «Житловий сервіс», третя особа [PERSON] про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано наказ №86 від 09.08.2013 року незаконним. Визнано наказ №101/13-К від 09.08.2013 року про звільнення незаконним. Поновлено [PERSON] на посаді інспектора по кадрам КП «Житловий сервіс». Стягнуто з КП «Житловий сервіс» на користь [PERSON] 16191,65 грн. Рішенням Рубіжанського міського суду від 29.04.2014 року позовні вимоги [PERSON] до КП «Житловий сервіс» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу були задоволені повністю. Стягнуто з КП «Житловий сервіс» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2013 року по 17.03.2014 року в сумі 8483,75гривні 75 копійок, а також судовий збір. Змінами до Статуту КП «Житловий сервіс» від 02.06.2010 року № 71/23 до розділу 7 було додано пункт 7.4.1., відповідно до якого керівник підприємства у разі своєї відсутності складає наказ про призначення виконуючого обов 'язки директора на керівництво у його відсутність. На підставі наказу № 167/13-к від 27.11.2013 року директора КП «Житловий сервіс» [PERSON], в період з 27.11.2013 року по 08.04.2014 року обов'язки директора КП «Житловий сервіс» виконував відповідач [PERSON], який допустив невиконання судового рішення від 25.12.2013 року. Загальна сума, що стягнута з КП «Житловий сервіс» складає 24919грн. Крім того, рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 14.10.2013 року позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Житловий сервіс», третя особа [PERSON], про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано наказ №58 від 03.06.2013 року про накладення дисциплінарного стягнення головному інженеру незаконним. Визнано наказ №82/13-К від 12.07.2013 року про звільнення незаконним. Поновлено [PERSON] на посаді головного інженера Комунального підприємства „Житловий сервіс" . Стягнуто з Комунального підприємства „Житловий сервіс" на користь [PERSON] 27 226грн. 05коп. Відповідач [PERSON] на час видання наказу №58 від 03.06.2013 року про накладення дисциплінарного стягнення головному інженеру та наказу №82/13-К від 12.07.2013 року про звільнення являвся директором КП «Житловий сервіс» і відповідно до пункту 7.4 Статуту підприємства мав право призначення на посаду та звільнення, відповідно накладати дисциплінарні стягнення. Посилаючись на ст.ст. 237,134 КЗпП України позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Житловий сервіс» Рубіжанської міської ради Луганської області 16191грн. 65коп. та 27 226грн. 05коп, а всього 43417 грн. 70 коп., а також стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Житловий сервіс» Рубіжанської міської ради Луганської області 8 727грн. 35коп. Ухвалою суду від 15 вересня 2014 року цивільна справа за позовом Комунального підприємства „Житловий сервіс" Рубіжанської міської ради Луганської області до [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди та цивільна справа за позовом Комунального підприємства "Житловий сервіс " Рубіжанської міської ради Луганської області до [PERSON] про відшкодування шкоди були об"єднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, надав аналогічні пояснення по суті позову. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши наступне. Відповідно до ст.136 КЗпП України,стягнення з керівників підприємств, установ, організацій проводиться в судовому порядку за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора . Директор позивача не є вищестоящим органом по відношенню до відповідачів. Отже ,позивач не має права на стягнення матеріальної шкоди ,що є предметом позову.Позивачем в даній справі мусить бути Рубіжанська міська рада Луганської області або прокурор в інтересах КП "Житловий сервіс „. Крім того ,трудовим законодавством не визначені форми вини, однак вони визначені цивільним законодавством до якого слід звернутися за аналогією, яким встановлюються такі форми вини, як умисел та необережність. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 31.01.2014 р. встановлено, що у КП "Житловий сервіс" були відсутні законні підстави для видачі наказу про поновлення на посаді [PERSON], що доводить відсутність вини [PERSON] Отже він , відповідно до ст.1166 ЦК України, звільняється від відшкодування шкоди. Представник відповідачів зазначив, що в період вимушеного прогулу звільнених працівників, їх обов'язки виконувались в повному обсязі іншими працівниками. Розмір відшкодування за час вимушеного прогулу дорівнює розміру заробітної плати, яку б працівник отримував на підприємстві, якщо б не був звільненим і продовжував працювати на повну ставку . Тому, розмір шкоди, завданої підприємству складає додатково виплачена заробітна плата іншим працівникам ,що виконували в цей період обов"язки звільнених працівників. Щодо стягнення шкоди з директора підприємства [PERSON] представник зазначив, що вина за звільнення працівників, які були поновлені судом на роботі, лежить не тільки на директорі підприємства [PERSON], а і на комісії ,яка була створена для перевірки виконання [PERSON] та [PERSON] своїх трудових обов"язків. Крім того [PERSON] працював на підприємстві на підставі контракту, укладеного з Рубіжанською міською радою Луганської області, отже відповідальність за незаконне звільнення працівників несе також і Рубіжанська міська рада Луганської області. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази по справі в їх сукупності прийшов до наступного. Відповідно до контракту № 6 від 09.04.2013 року (а.с.8-9), укладеного між Рубіжанською міською радою Луганської області та [PERSON], директором Комунального підприємства „Житловий сервіс" Рубіжанської міської ради Луганської області з 09.04.2013 року по 09.04.2014 р. був [PERSON] . Відповідно до змін ,внесених до розділу 7 п.7.4.1. Статуту Комунального підприємства „Житловий сервіс" Рубіжанської міської ради Луганської області ,керівник підприємства у разі своєї відсутності на підприємстві (відпустки без збереження заробітної плати ,чергової відпустки ,навчання, відрядження, лікарняного) або звільнення ,складає наказ про призначення виконуючого обов"язки директора на керівництво у його відсутність (а.с.12) Наказом директора КП"Житловий сервіс" [PERSON] № 167 /13-к від 27.11.2013 року (а.с.13) на період тимчасової непрацездатності з 27.11.2013 року ,виконання обов"язків директора КП „Житловий сервіс" покладено на заступника директора [PERSON] Отже, з 27.11.2013 року по 08.04.2014 року обов"язки директора КП"Житловий сервіс" виконував [PERSON] Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 25.12.2013 року (а.с.4-6), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 11.03. 2014 року (а.с.7), позовні вимоги [PERSON] до КП «Житловий сервіс», третя особа [PERSON] про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано наказ №86 від 09.08.2013 року незаконним. Визнано наказ №101/13-К від 09.08.2013 року про звільнення незаконним. Поновлено [PERSON] на посаді інспектора по кадрам Комунального підприємства «Житловий сервіс». Стягнуто з КП «Житловий сервіс» на користь [PERSON] 16191,65 грн. Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 29.04.2014 року (а.с.14,15) зовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства «Житловий сервіс» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу були задоволені повністю. Стягнуто з КП «Житловий сервіс» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.12.2013 року по 17.03.2014 року в сумі 8483,75гривні , а також судовий збір. Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 14.10.2013 року (а.с. 66-70) позовні вимоги [PERSON] до КП «Житловий сервіс» , третя особа [PERSON], про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задоволено частково. Визнано наказ №58 від 03.06.2013 року про накладання дисциплінарного стягнення головному інженеру незаконним. Поновлено [PERSON] на посаді головного інженера КП „Житловий сервіс" . Стягнуто з КП „Житловий сервіс" на користь [PERSON] 21996 ,65 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу без урахування податків та обов"язкових платежів ,5000 моральної шкоди та судовий збір в сумі 229,40 грн.,а всього 27 226 грн. 05коп. Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, не підлягають доведенню ті обставини, що [PERSON] та [PERSON] були звільнені незаконно, оскільки ці обставини були встановлені рішеннями судів, які набрали чинності . Стягнуті зазначеними рішеннями суду суми були виплачені [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується розрахунками розподілу стягнутих з боржника сум для задоволення за зведеним виконавчим провадженням № 32576512 про стягнення з КП"Житловий сервіс" (а.с.102-105) та [PERSON], що підтверджується розрахунками розподілу стягнутих з боржника сум для задоволення за зведеним виконавчим провадженням № 32576512 про стягнення з КП"Житловий сервіс" (а.с.84-87) та сторонами не оспорюється. Суд не бере до уваги пояснення представника відповідачів про те , що директор КП "Житловий сервіс" [PERSON] не несе самостійної відповідальності за незаконне звільнення працівників, оскільки саме він є службовою особою, винною в незаконному звільненні [PERSON] та [PERSON], що встановлено вищезазначеними рішеннями судів. Отже, відповідач [PERSON] мусить нести обов"язок покрити шкоду, заподіяну підприємству у зв"язку з оплатою працівникам часу вимушеного прогулу . Не заслуговують на увагу пояснення представника відповідачів про те, що в період з 27.11.2013 року по 08.04.2014 року фактично виконуючим обов"язки директора КП"Житловий сервіс" був не відповідач [PERSON], а [PERSON] відповідно до розпорядження міського голови Рубіжанської міської ради від 18.02.2014 р. № 58-к з наступних підстав. Як вже зазначалось судом, з 27.11.2013 року на період тимчасової непрацездатності директора КП"Житловий сервіс" [PERSON],виконання обов"язків директора КП „Житловий сервіс" покладено на заступника директора [PERSON] Постановою Рубіжанського міського суду Луганської області від 01.04.2014 року (а.с. 140,141 ) ,яка залишена без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду (а.с. 138,139 ) по адміністративній справі за позовом виконуючого обов"язки директора КП „Житловий сервіс" [PERSON] до секретаря Рубіжанської міської ради Луганської області [PERSON] ,виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області ,вищезазначене розпорядження скасовано. Таким чином, відповідач [PERSON] звертався до суду як діючий виконуючий обов"язки директора КП"Житловий сервіс" , вважаючи ,що його права як виконуючого обов"язки директора порушені. Крім того ,зазначеною постановою суду встановлено,що [PERSON] працював начальником КП"ЖЕК № 1 „ Рубіжанської міської ради Луганської області на момент видання оскаржуваного розпорядження. Отже ,суд вважає необгрунтованими посилання на те,що відповідач [PERSON] не несе відповідальності за невиконання рішення суду з тих підстав ,що він не являвся виконуючим обв"язки директора КП"Житловий сервіс „. Крім того,суд не бере до уваги пояснення представника відповідачів про те, що постановою Луганського окружного адміністративного суду за адміністративним позовом заступника директора комунального підприємства „Житловий сервіс" [PERSON] до відділу державної виконавчої служби Рубіжанського міського управління юстиції про скасування постанови про накладення штрафу від 31.01.2014 р. (а.с. 132-134 ) встановлено ,що [PERSON] не виконав судове рішення про поновлення на роботі [PERSON] з поважних причин , з наступних підстав. Відповідно до статті 237 КЗпП України,суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Таким чином ,друге речення вищезазначеної статті не містить вимог щодо необхідності встановлення вини службової особи,яка затримала виконання рішення суду. Сам факт невиконання судового рішення є підставою для відшкодування шкоди . Відповідно до частини п'ятої статті 124 і частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Законодавство України не містить положень, які б дозволяли не виконувати рішення суду ,яке набуло чинності. Згідно з п.8 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. З урахуванням викладеного,суд приходить до висновку ,що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідачів підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме: з відповідача [PERSON] підлягає стягненню шкода, завдана підприємству незаконним звільненням [PERSON] та [PERSON] у розмірі 14962,25 грн. та 21996,65 грн. відповідно, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню шкода, заподіяна підприємству в зв"язку з затримкою виконання рішення суду у вигляді середнього заробітку у сумі 8483,75 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди та судового збору ,суд вважає необхідним зазначити,що приписами статті 237 КЗпП України на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу ,покладається обов"язок покрити шкоду ,заподіяну підприємству ,установі,організації у зв"язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу нижчеоплачуваємої роботи.Крім того ,такий обов"язок покладається,якщо власник або уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відшкодування моральної шкоди у зв"язку з незаконним звільненням працівника та в зв"язку з затримкою виконання рішення суду, інших витрат ,до яких відноситься судовий збір ,законодавством України не предбачено. Отже,суд приходить до висновку ,що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 1000 грн та судового збору у сумі 229,40 грн.,стягнутих з КП „Житловий сервіс" рішенням суду від 25.12.2013 р. на користь [PERSON] та виплачених їй, та позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 5000 грн.,стягнутої за рішенням суду від 14.10.2013 року та виплаченої [PERSON] та судового збору в сумі, 229,40 грн задоволенню не підлягають. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: partial