Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.08.2007 р., придбала в приватну власність квартиру за адресою: [ADDRESS] та зареєструвала право власності на квартиру. На момент укладення договору вона мала прізвище «[PERSON]», оскільки перебувала в шлюбі з [PERSON]. 19.08.2010 року сторони по справі уклали шлюбний договір, згідно якого, подружжя визначило, що квартира за адресою: [ADDRESS] не є спільною сумісною власністю подружжя та належить виключно позивачу на праві приватної власності, розмір частки 11. Згідно п. 2.7 шлюбного договору [PERSON] надавала [PERSON] на період шлюбу право користування у вказаній квартирі. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] 08 листопада 2012 р. рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від у справі шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне «[PERSON]». Також позивачка зазначила, що відповідно до п. 2.7 шлюбного договору - у разі припинення шлюбу відповідач зобов'язується протягом 6 місяців з дня розірвання шлюбу виселитися та знятися з реєстрації (виписатися) з квартири позивача. Будучи членами сім'ї, сторони домовилися, що в разі розірвання шлюбу у відповідача не зберігається право користування квартирою, що належить позивачу на праві власності, за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу відповідач з квартири виселився вивіз всі свої речі, однак не знявся з реєстрації місця проживання. На даний час відповідач в квартирі не проживає, не бере участі в його утриманні. Місце перебування відповідача невідоме. В зв*язку з тим, що відповідач своєю бездіяльністю порушує права і законні інтереси позивача, оскільки останній не має можливості повноцінно реалізовувати своє право власності на квартиру позивачка змушена звернутися до суду з вищезазначеним позовом. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пояснила обставини викладені у позові та просила їх задовольнити в повному обсязі, проти постановлення по справі заочного рішення не заперечувала. У судовому засіданні представник позивача [PERSON]., який діяв на підставі доручення, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, пояснив обставини викладені у позові та просив їх задовольнити в повному обсязі, проти постановлення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення в матеріалах справи (а.с. 20-23, 32-33, 41-42, 66-67, 70-71), причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не подав. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши сторону позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 20 вересня 2002 року у Виконавчому комітеті Височанської селищної ради Харківського району Харківської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №50. Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з "[PERSON]"на "[PERSON]". 06.08.2007 р. між [PERSON]. як покупцем та [PERSON]. як продавцем укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 373. 13.08.2007 р. право власності на спірну квартиру зареєстровано в КП "ХМБТІ" на ім'я [PERSON]. реєстраційний номер № 19719571. 19 серпня 2010 р. між позивачем [PERSON]. та відповідачем [PERSON] укладено шлюбний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області [PERSON]. та зареєстровано в реєстрі під № 907. Другим розділом шлюбного договору сторонами було визначено правовий режим майна, а саме, що майно, набуте кожним з подружжя до укладення шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з подружжя. Спільною частковою власністю подружжя є будь-яке майно, що придбане (побудоване) подружжям під час шлюбу та зареєстроване на ім'я обох з них. Особистою приватною власністю кожного із Подружжя є нерухоме майно та рухоме майно, що належало кожному із них до шлюбу незалежно від спільних вкладень (поліпшень) до нього зроблених під час шлюбу, а також наступне майно, що придбане (побудоване) в період перебування у шлюбі і зареєстроване на ім'я одного із подружжя. Подружжя, [PERSON]. та [PERSON], цим договором встановили такий правовий режим набутого ними під час шлюбу майна: трьохкімнатна квартира [ADDRESS] житловою площею 40,6 кв.м, загальною площею 68,7 кв.м. згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 06.08.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON]. за реєстром № 373, та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, згідно витягу, виданому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON]. 06.08.2007 року, № витягу 4405443, номер правочину 2264411; в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 13.08.2007 року; в Комунальному підприємстві "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданому 13.08.2007 року, номер витягу 15564208, реєстраційний номер 19719571, номер запису 59340 в книзі 1 на ім'я [PERSON] є виключно особистою приватною власністю [PERSON]. [PERSON] не вправі претендувати на цю квартиру за правом власності як в період шлюбу, так і після його розірвання, незалежно від того, за чиєю ініціативою і за яких причин шлюб буде розірваний. [PERSON] вправі розпоряджатися зазначеною квартирою на власний розсуд, а також здійснювати її відчуження в будь-який час і в будь-якій формі без згоди [PERSON]. Також, відповідно до п. 2.7 шлюбного договору, [PERSON], надала [PERSON] на період шлюбу право користування та проживання з правом реєстрації постійного місця проживання в указаній квартирі. У разі припинення шлюбу [PERSON], зобов'язався знятися з реєстрації (виписатися) з цієї квартири протягом 6 (шести) місяців і виселитися з цієї квартири протягом 6 (шести) місяців з дня розірвання шлюбу. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.11.2012 р. шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу прізвище позивача [PERSON]. змінено на дошлюбне "[PERSON]". Рішення набрало законної сили та оскаржено не було. Згідно довідки ОСББ «Будівельник» № 24 від 03.04.2014 р. [PERSON] мешкає та зареєстрована за адресою [ADDRESS], [PERSON], [INFO] за даною адресою не проживає з 2012 року. Суд приймає надану довідку, як належний доказ добровільного виконання відповідачем умов шлюбного договору в частині виселення зі спірної квартири. Згідно зі ст.. 103 ЦК України шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншої особи, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 травня 2014 року позов [PERSON]. задоволено. Визнано недійсними п.п. 2.4-2.7. Шлюбного договору, укладеного між [PERSON]. та [PERSON], посвідченого ПН ХМНО [PERSON]., реєстровий № 907. Рішенням судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 20.08.2014 року Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 травня 2014 року скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Відповідно до ч 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідно до наданих позивачем доказів сторони по справі, будучи членами сім'ї, домовилися про те, що в разі розірвання шлюбу у відповідача не зберігається право користування квартирою, що належить позивачу на праві власності, за адресою: [ADDRESS]. Однак, відповідач своєю бездіяльністю порушує права і законні інтереси позивача, оскільки останній не має можливості повноцінно реалізовувати своє право власності на квартиру. Відповідно до ст..ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та може звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Способом захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання судом цього права. Таким чином, оцінюючи в сукупності отримані докази у судовому засіданні, суд находить достовірно встановленим, що відповідач своєю бездіяльністю порушує права і законні інтереси позивача по реалізації свого права власності на квартиру, в зв'язку з чим, суд вважає, що він втратив право користування спірною квартирою, що належить [PERSON] на праві власності, за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved