Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.03.2015 р. цивільну справу за позовом [PERSON] до ОКП "Донецьктеплокомуненерго" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки, трьох відсотків річних та індексу інфляції було передано за підсудністю до Краматорського міського суду Донецької області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 01.09.2008 р. вона працювала у виробничій одиниці "Єнакієветепломережа" обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" на посаді юрисконсульта. Наказом № 155к від 09.10.2014 р. звільнена за власним бажанням. З травня 2014 р. по 09.10.2014 р. їй не виплачується заробітна плата по невідомим їй причинам, в день звільнення, 09.10.2014 р., їй не була сплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 19067,24 коп., що підтверджується довідкою № 3/1-9305 від. 15.10.2014 р. 08.11.2014 р. нею відповідачу був надісланий лист від 03.11.2014 р. з вимогою про виплату заробітної плати з травня 2014 р. по день звільнення та виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але відповідач не надав відповіді. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а тому, вона має право на отримання заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції у сумі 2684,45 грн. та 3% річних у сумі 310, 46 грн. У зв'язку із невиплатою заборгованості по заробітній платі, як звільненому працівнику, також просила стягнути і середній заробіток у сумі 20717,8 грн., а всього 42 779, 95 грн. У заяві про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі з урахуванням 3% річних та індексу інфляції у сумі 22062,15 грн. та середній заробіток у сумі 31076,70 грн., а всього 53138,85 грн. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, крім того зазначила, що довідки про заборгованість по заробітній платі та про середній заробіток виробничою одиницею "Єнакієветепломережа" були видані 15.10.2014 р. та 08.01.2015 р., а звернення з приводу захоплення виробничих одиниць відповідача внесені до ЄРДР 22.01.2015 р. Представники відповідача у судовому засіданні зазначили, що позов не визнають у повному обсязі, оскільки у вересні - жовтні 2014 р. все майно, а також технічна та фінансова документація виробничої одиниці "Єнакієветепломережа" була захоплена озброєними особами, це призвело до неможливості контролю за діяльністю виробничої одиниці "Єнакієветепломережа", контролю за витрачанням фінансових ресурсів, за виконанням господарських договорів, збереженням товарно - матеріальних цінностей, про що керівництво ОКП "Донецьктеплокомуненерго" зверталось із заявами до міністра МВС України, відомості про це були внесені у ЄРДР за ст. 341 КК України. З початку проведення антитерористичної операції на території Донецької області між відповідачем та виробничою одиницею "Єнакієветепломережа" відсутні засоби зв'язку, що перешкоджає контролю за її діяльністю, в тому числі і фінансового характеру. Облік робочого часу, нарахування та сплата заробітної плати працівникам виробничої одиниці "Єнакієветепломережа" здійснюється виробничою одиницею. Ставив під сумнів правдивість відомостей про заборгованість по заробітній платі позивача, що зазначені у довідці, а також наголошував про відсутність інших доказів, які б підтверджували суму заборгованості по заробітній платі. Відповідачем та виробничою одиницею "Єнакієветепломережа" з липня 2014 р. надавались платні чергові і безоплатні відпустки. Позивачем не надано доказів, на підставі яких можна розрахувати середній заробіток. Відповідно до ст. 117 КЗпП, середній заробіток виплачується в разі невиплати заробітної плати з вини власника. Відсутність вини відповідача у невиплаті заробітної плати підтверджується сертифікатом, виданим Торгово - промислової палати України від 28.08.2014 р. Стягнення 3% річних та індексу інфляції у трудових відносинах не передбачено, відповідальність з невиплати заробітної плати передбачена ст. 117 КЗпП. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Заслухавши сторін, повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 01.09.2008 р. позивач [PERSON] була прийнята на роботу юрисконсультом ІІ категорії до виробничої одиниці "Єнакієветепломережа" обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" та 09.10.2014 р. звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується трудовою книжкою [PERSON] (а.с. 6-12) Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до довідки № 3/1-9305 від 15.10.2014 року, виданої виробничою одиницею "Єнакієветепломережа", заборгованість по заробітній платі позивача з 01.05.2014 р. по день звільнення, 09.10.2014 р., складає 19067,24 грн. (а.с. 13) Оригінал зазначеної довідки був оглянутий у судовому засіданні, сумніви представника відповідача про правдивість відомостей, зазначених у довідці, ним не доведені, не надано доказів про спростування даних, зазначених у ній. Крім того, довідка була видана виробничою одиницею "Єнакієветепломережа" 15.10.2014 р., а звернулось обласне комунальне підприємство "Донецьктеплокомуненерго" із заявою про захоплення своїх виробничих одиниць до правоохоронних органів лише 21.01.2015 р., про що були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015050000000111 від 22.01.2015 р. за ст. 341 КК України, що підтверджується листом т.в.о. заступника начальника ГУ МВС України в Донецькій області від 23.01.2015 р. № 1/240/3 (а.с. 46), а тому у суду немає підстав для сумніву щодо достовірності даних, зазначених у довідці про заборгованість по заробітній платі позивача. Як видно, позивач зверталась до відповідача з вимогою про виплату їй заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки, але її вимогу було проігноровано відповідачем (а.с. 4) Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Представником відповідача на заперечення вини у заборгованості по заробітній платі наданий сертифікат (висновок) про настання обставин непереборної сили від 28.08.2014 р. № 2644/05-4, виданий Торгово - промисловою палатою України, яким засвідчене настання обставин непереборної сили з 02 липня 2014 р. обласному комунальному підприємству "Донецьктеплокомуненерго" при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів (а.с. 42) Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, а тому суд погоджується з представником відповідача щодо відсутності вини відповідача у невиплаті позивачу заробітної плати з 02 липня 2014 р. Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Оскільки при розгляді справи було встановлено, що відповідач не розрахувався перед позивачем [PERSON] при її звільненні, відсутність вини у невиплаті заробітної плати позивачу в період з 01.05.2014 р. по 01.07.2014 р. представником відповідача не доведено, а тому на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за період з 01.05.2014 р. по 01.07.2014 р. Визначаючи розмір середнього заробітку за зазначений період з відповідача на користь позивача, суд виходить із наступного. У судовому засіданні позивачем було надано пояснення, що у травні 2014 р. нею було відпрацьовано 17 днів, у червні - 14 днів, у липні - 20 днів, у серпні - 8 днів, у серпні та вересні вона перебувала у відпустці, нею було відпрацьовано 1 та 8 днів у цих місяцях відповідно. Пояснення позивача співпадають і з даними, що містяться у копіях витягів з табелів обліку робочого часу за травень - жовтень 2014 р., які були надіслані на запит суду на електронну пошту суду представником виробничою одиницею "Єнакієветепломережа", але суд не прийняв їх як належний доказ, у зв'язку із тим, що суду не були надані оригінали цих документів, які представник виробничої одиниці "Єнакієветепломережа" не мав змоги надати у зв'язку із знаходженням на непідконтрольній Україні території та неможливістю виїхати. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як видно, позивач останні два місяця, серпень і вересень, перед звільненням фактично не відпрацювала, а тому для розрахування середньоденної заробітної плати суд бере місяці червень та липень 2014 р., в яких позивач фактично відпрацювала 14 та 20 днів відповідно, заробітна плата за червень 2014 р. склала - 2465, 85 грн., за липень 2014 р. - 5392, 76 грн., а тому середньоденна заробітна сплата позивача перед звільненням складала: 2465,85 +5392,76 : 14+20= 231,13 грн. У травні 2014 р. позивач відпрацювала 17 днів, а у червні 2014 р. - 14 днів, а тому середній заробіток позивача за період з 01.05.2014 р. по 01.07.2014 р. складає 231,13* (14+17) = 7165,03 грн., що підлягає стягненню з відповідача. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості по заробітній платі та індексу інфляції, то суд не погоджується із доводами позивача про те, що до відповідача слід застосувати відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України, оскільки відповідальність, передбачена цією статтею, не поширюється на трудові правовідносини з приводу заборгованості із заробітної плати. Правовідносини з приводу заборгованості по заробітній платі регулюються Кодексом Законів про Працю України, яким за це встановлена відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України у виді стягнення середнього заробітку. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 19067, 24 грн. та середній заробіток за період з 01.05.2014 р. по 01.07.2014 р. у розмірі 7165,03 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом задоволено позовні вимоги позивача, якого звільнено від сплати судового збору, у сумі 26232, 27 грн., а тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 262, 32 грн.

Outcome: partial