Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернулась до суду з позовом у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь неповнолітньої [PERSON] , [INFO] у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Свій позов позивач мотивує тим, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відносно якої є матір`ю-одиначкою. Протягом тривалого часу мати в повній мірі не піклується про фізичний , духовний розвиток дитини, не повністю забезпечувала її необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливало на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкувалася з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надавала дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяла засвоєнню нею загальновизнаних форм моралі, не виявляла інтересу до її внутрішнього світу. Дитина не мала в достатній кількості одягу, взуття, продуктів харчування. Мати не турбувалася про те, щоб харчування дитини було різноманітним, вітамінізованим. Дочка [PERSON] , [INFO] , після призупинення діяльності Попівського НВК за відсутністю учнів, навчалася в Звенигородській загальноосвітній школі І-ІІІ ст. №2 в 6 класі, зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, уважна учениця, мала навчальні досягнення середнього рівня. Але часто пропускала заняття. Мати не приділяла належної уваги навчанню та вихованню дочки, не з`являлась на батьківські збори. 27 березня 2017 р. до районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді прийшло повідомлення із села Попівка Звенигородського району, що без батьківського нагляду на утриманні сусідів перебуває неповнолітня дитина 2005 року народження [PERSON] . З доповідної записки фахівця із соціальної роботи РЦСССДМ 27.03.2017 повідомлено, що мати 22.03.2017 р. пішла з дому в невідомому напрямку і не повернулась. Напередодні [PERSON] звільнили з роботи (працювала поштаркою) за розтрату коштів, борг 5000 грн.(зі слів сусідів), що могло бути причиною такої поведінки. Увесь час дитина знаходилась у сусідів. Відповідно до повідомлення директора РЦСССДМ від 27.03.2017 № 01-19/42 повідомлено, що дана сім`я перебувала на обліку, як сім`я, яка потрапила в складні життєві обставини і повідомлено начальника служби у справах дітей райдержадміністрації про ситуацію, яка склалася. По акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку 27 березня 2017 року дитина була доставлена до дитячого відділення Звенигородської ЦРЛ. Звернення завідуючої дитячим відділенням Звенигородської РЦЛ до служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації про прийняття відповідних дій. Розпорядженням голови Звенигородської районної державної адміністрації малолітню [PERSON] влаштовано на повне державне утримання. Згодом надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. В подальшому було прийняте рішення у справах дітей райдержадміністрації про влаштування на тимчасове утримання в сім`ю громадянки [PERSON] малолітньої [PERSON] . 4 квітня 2017 р., завідувачем дитячим відділенням Звенигородської РЦЛ в особі [PERSON] у присутності [PERSON] завідуючої сектором ССД Звенигородської РДА було передано дитину [PERSON] , [INFO] [PERSON] , жительці [ADDRESS] на підставі рішення служби у справах дітей райдержадміністрації від 04.04.2017 №121.Розпорядженням голови Катеринопільської районної державної адміністрації № 97 призначено [PERSON] , [INFO] опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] , надавши їй право вирішувати всі питання, що стосуються захисту прав та інтересів підопічної згідно чинного законодавства. Відповідачка [PERSON] згідно вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.07.2018 року засуджена за ч. 1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України до покарання у вигляді двох років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнена від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік. Під час перебування під тимчасовою опікою малолітньої [PERSON] , рідна мати [PERSON] з 04.04.2017 року по даний час участі у вихованні [PERSON] не бере, на телефонні дзвінки не відповідає, ніяких зв`язків не підтримує. Опікун і надалі має бажання опікуватися [PERSON] , з якою склалися добрі відносини. [PERSON] навчається в 9-Б класі Комунального закладу «Катеринопільський навчально-виховний комплекс №1 «ЗОШ І-ІІІ ступенів -ДНЗ» Катеринопільського районної ради Черкаської області. Дитина має достатній рівень навчальних досягнень, динаміка навчання стабільна, навчальний заклад відвідує систематично, має охайний вигляд, активна, приймає участь у художній самодіяльності, у предметних олімпіадах. Опікун [PERSON] цікавиться навчанням дитини. Приділяє максимум уваги розвитку дівчинки. Рідна мати відвідала дитину 1 раз (через один місяць після зникнення), не цікавиться навчанням дочки, участь у вихованні не приймала і не приймає. [PERSON] і надалі бажає перебувати під опікою [PERSON] . Із заяви [PERSON] від 30.06.2020 року до начальника служби у справах дітей Катеринопільської РДА повідомлено, що вона хоче і надалі проживати в сім`ї [PERSON] , з якою склалися гарні стосунки, яка дбає про здоров`я [PERSON] , забезпечує всім необхідним, створює належні умови для комфортного проживання, гармонійного виховання та всебічного розвитку. Новоствореною службою у справах дітей Водяницької сільської ради неодноразово проводилася профілактична робота з рідною матір`ю, під час якої роз`яснено її права та обов`язки. [PERSON] ніде офіційно не працює. Будинок не підтриманий в належному санітарному стані, не зроблений косметичний ремонт кімнат, ніякого підсобного господарства не має.. На городі некошені бур`яни. Мати ходить на тимчасові підробітки . Внаслідок проведених бесід з матір`ю, [PERSON] написали письмову заяву від 24.06.2020 р , що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, так як дочка не хоче повертатися і проживати з рідною матір`ю. Враховуючи вищенаведене, позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідач в судове засідання не з`явилася,. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2020 року головуючою обрано суддю Гончаренко Т.В. Суддю Звенигородського районного суду Черкаської області Гончаренко Т.В. було відраховано зі штату з 07.09.2020 року у зв`язку з відставкою. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 року обрано головуючу суддю Сакун Д.І. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.09.2020 було відкрито провадження у справі, вирішено цивільну справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі та просив задоволити. Відповідачу [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї, які вона отримала, що підтверджується поштовим повідомленням, а також відповідач був повідомлений про розгляд справи шляхом оголошення на веб-сайті Звенигородського районного суду, що відповідно до вимог ч. 11 ст. 128ЦПК України - з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, однак, відзив до суду на позов не надала, про причини неподання суду відзиву не повідомила, зустрічного позову не пред`являла, а тому враховуючи ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи, позовні вимоги позивача підтримав. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, дійшов до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , проживаюча за адресою: [ADDRESS] , є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , відносно якої є матір`ю-одиначкою , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 15 листопада 2013 р. за № 00110272872, в свідоцтві про народження номер актового запису №3 від 13 серпня 2005 р. виданий виконавчим комітетом Попівської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, паспорт громадянина України [NUMBER] , орган,що видав 7117, дата видачі 03.10.2019 р.) [PERSON] , [INFO] , після призупинення діяльності Попівського НВК за відсутністю учнів, навчалася в Звенигородській загальноосвітній школі І-ІІІ ст. №2 в 6 класі, про це свідчить довідка № 57 від 03.04.2017 року. 27 березня 2017 р. до районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді прийшло повідомлення із села Попівка Звенигородського району, що без батьківського нагляду на утриманні сусідів перебуває неповнолітня дитина 2005 року народження [PERSON] . З доповідної записки фахівця із соціальної роботи РЦСССДМ 27.03.2017 повідомлено, що мати 22.03.2017 р. пішла з дому в невідомому напрямку і не повернулась. Відповідно до повідомлення директора РЦСССДМ від 27.03.2017 № 01-19/42 повідомлено, що дана сім`я перебувала на обліку, як сім`я, яка потрапила в складні життєві обставини і повідомлено начальника служби у справах дітей райдержадміністрації про ситуацію, яка склалася. По акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку 27 березня 2017 року дитина була доставлена до дитячого відділення Звенигородської РЦЛ. 29.03.2017р. №87 було звернення завідуючої дитячим відділенням Звенигородської РЦЛ до служби у справах дітей Звенигородської райдержадміністрації про прийняття відповідних дій. Розпорядженням голови Звенигородської районної державної адміністрації 29.03.2017 № 61 малолітню [PERSON] влаштовано на повне державне утримання. Розпорядженням голови Звенигородської районної державної адміністрації 29.03.2017 № 62 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 27 березня 2017 року, складений т.в.о.інспектора ювенальної превенції Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області. 04.04.2017року №135/01-27 було прийняте рішення у справах дітей райдержадміністрації про влаштування на тимчасове утримання в сім`ю громадянки [PERSON] малолітньої [PERSON] . 4 квітня 2017 р. актом про факт передачі дитини, завідувачем дитячим відділенням Звенигородської РЦЛ в особі [PERSON] у присутності [PERSON] завідуючої сектором ССД Звенигородської РДА було передано дитину [PERSON] , [INFO] [PERSON] , жительці [ADDRESS] на підставі рішення служби у справах дітей райдержадміністрації від 04.04.2017 №121. Розпорядженням голови Катеринопільської районної державної адміністрації 05.05.2018 року №97 призначено [PERSON] , [INFO] опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] . [PERSON] згідно вироку Звенигородського районного суду Черкаської області від 27.07.2018 року засуджена за ч. 1 ст.190 та ч.2 ст.190 КК України до покарання у вигляді двох років обмеження волі. На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнена від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік. Згідно характеристики Катеринопільського навчально-виховного комплексу №1 «ЗОНІ І-ІІІ ступенів-ДНЗ» від 24 лютого 2020 року [PERSON] навчається в 9-Б класі Комунального закладу «Катеринопільський навчально-виховний комплекс №1 «ЗОШ І-ІІІ ступенів -ДНЗ» Катеринопільського районної ради Черкаської області. Дитина має достатній рівень навчальних досягнень, динаміка навчання стабільна, навчальний заклад відвідує систематично, має охайний вигляд, активна, приймає участь у художній самодіяльності, у предметних олімпіадах. Опікун [PERSON] цікавиться навчанням дитини. Приділяє максимум уваги розвитку дівчинки. Рідна мати відвідала дитину 1 раз (через один місяць після зникнення), не цікавиться навчанням дочки, участь у вихованні не приймала і не приймає. [PERSON] і надалі бажає перебувати під опікою [PERSON] (акт обстеження матеріально-побутових умов від 30 червня 2020 р. додається) Із заяви [PERSON] від 30.06.2020 року до начальника служби у справах дітей Катеринопільської РДА повідомлено, що вона хоче і надалі проживати в сім`ї [PERSON] , з якою склалися гарні стосунки, яка дбає про здоров`я [PERSON] , забезпечує всім необхідним, створює належні умови для комфортного проживання, гармонійного виховання та всебічного розвитку. Новоствореною службою у справах дітей Водяницької сільської ради неодноразово проводилася профілактична робота з рідною матір`ю, під час якої роз`яснено її права та обов`язки. [PERSON] ніде офіційно не працює. Будинок не підтриманий в належному санітарному стані, не зроблений косметичний ремонт кімнат, ніякого підсобного господарства не має.. На городі некошені бур`яни. Мати ходить на тимчасові підробітки , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 25 червня 2020 р. [PERSON] написали письмову заяву від 24.06.2020 р , що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, так як дочка не хоче повертатися і проживати з рідною матір`ю. Відповідно до характеристики Попівського старостинського округу Водяницької сільської ради Звенигородського району Черкаської області 23 червня 2020 № 32/02-32 [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків. Згідно довідки 23.06.2020 №33 виданої Попівським старостинським округом Водяницької сільської ради [PERSON] проживає в житловому будинку без нотаріального оформлення документів, транспортні засоби, худобу у володінні на території села Попівка не має, має земельну частку (пай) площею 3,8251 га для товарного виробництва отриману по свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 30.03.2015 року. Згідно довідки про склад сім`ї 23.06.2020 р. №130 [PERSON] , зареєстрована і проживає за адресою [ADDRESS] , всього проживає одна особа. Враховуючи інтереси дитини, виконавчий комітет Водяницької сільської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , про що надано рішення 07.07.2020 р. №18. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. [PERSON] не виконує вимоги чинного законодавства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і [PERSON] , п. 97). У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача, відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України щодо розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При дослідженні обставин справи судом враховується той факт, що відповідач відзиву або будь яких заперечень до суду не надав, є чоловіком працездатного віку, не надав доказів, щодо свого місця роботи чи перебування на обліку в Державній службі зайнятості. Крім цього не надав доказів про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, наявності чи відсутності на праві власності, володінні та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, а також не надав будь - яких інших доказів, які б давали підстави вважати, про неможливість надання ним допомоги на утримання дітей. Зазначені обставини не можуть свідчити про наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання батьком матеріальної допомоги дітям щомісячно. Згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дочки не надає. Також той факт ,що мати не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітньої доньки. Таким чином, з метою захисту прав і інтересів дитини, суд вважає, що позбавлення відповідачки батьківських прав буде вчинене в інтересах неповнолітньої [PERSON] та стягнення аліментів з [PERSON] на її утримання. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, то з відповідачки підлягає стягненню судовий збір, в сумі 840,80грн. на користь держави.

Outcome: approved