Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду із позовною заявою до ТОВ „Елекс", фізичної особи - підприємця [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, прокуратура Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області, районна адміністрація Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, Запорізька міська рада в особі інспекції з благоустрою, Публічне акціонерне товариство „Запорізький завод феросплавів" в особі житлово-комунального відділу, та посилаючись на порушення відповідачами вимог ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 358, ст. 376 Цивільного Кодексу України, ст. 19, ч.ч. 2, 3 ст. 42 Земельного Кодексу України, ст. ст. 27, 29, 30, 31 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності", ст.ст. 1, 7, 8 Закону України „Про архітектурну діяльність", з урахуванням уточнених позовних вимог, просили суд зобов'язати відповідачів ТОВ „Елекс" та ФОП [PERSON] протягом 30-денного строку з дня набрання рішенням законної сили знести (демонтувати) самочинно збудовану малу архітектурну форму (дерев'яну альтанку без улаштування фундаментів приблизним розміром 8х8 метрів та покриття з полікарбонатних декоративних листів), що експлуатується в якості літнього майданчика кафе „[INFO]" на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS], привести земельну ділянку за вказаною адресою до первісного стану; заборонити відповідачам ТОВ „Елекс", ФОП [PERSON] та будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам у непередбачені законодавством порядку та спосіб розміщення біля кафе „[INFO]" на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] будь-яких малих архітектурних форм у будь-якому вигляді, у тому числі будь-яких збірно-розбірних чи інших столів, стільців, інших місць для сидіння відвідувачів; стягнути з відповідачів, понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав, з мотивів викладених в уточненому позові, просить позов задовольнити у повному обсязі та пояснив, що відповідачі чинять перешкоди позивачам у здійсненні права користування земельною ділянкою, яка належить їм та призначена для зелених насаджень. Відповідачі її самовільно зайняли та розмістили літній майданчик, відвідувачі якого вживають тютюнові вироби, що шкідливо впливає на здоров'я мешканців квартир під вікнами яких розміщений майданчик, голосно розмовляють та грає музика після дозволених 22 годин, що заважає їх відпочинку в комфортних умовах в своїх квартирах. Представник відповідачів ТОВ „Елекс", ФОП [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, надала суду письмові заперечення та пояснення, зазначила, що вимоги позивачів не відповідають закону, безпідставні та необґрунтовані, а тому просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень представник відповідачів пояснила, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є неналежними позивачами у справі, оскільки земельна ділянка, прилегла до будинку [ADDRESS] їм не належить, а є комунальною власністю. Жодних дій, які б перешкоджали позивачам користуватися прибудинковою територією, відповідачі не вчиняють і не вчиняли, відвідувачі кав'ярні „[INFO]" тютюнові вироби не вживають та знаходяться лише у приміщенні кав'ярні, сезонний літній майданчик восени 2014 року було демонтовано. Крім того, представник відповідачів пояснила, що у 2012 році ТОВ „Елекс" було виконано реконструкцію нежитлового приміщення [NUMBER], по [ADDRESS] під адміністративно-торгівельний комплекс та відповідно до чинного законодавства прийнято до експлуатації. В період реконструкції прилеглої до приміщення території біля входу до зазначеного приміщення змонтовано дерев'яну альтанку без улаштування фундаментів та покриття з полікарбонатних декоративних листів, які використовуються для зручності проходу відвідувачів у зазначене приміщення (зокрема у період опадів). Зазначене нежитлове приміщення на підставі договору передано в оренду ФОП [PERSON] Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, прокурор прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя Скріпкін С.С. в судовому засіданні просить суд вирішити справу - на розсуд суду. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмові пояснення, а також заяву, з якої вбачається, що відповідно до повідомлення реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції № 029797 від 23.01.2015 року Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області ліквідовано як юридичну особу без правонаступництва. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Запорізька міська рада в особі інспекції з благоустрою також подала до суду заяву, відповідно до якої просить суд розглядати справу у відсутність представника на підставі поданих письмових пояснень, які містяться в матеріалах цивільної справи. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, районна адміністрація Запорізької міської ради по Орджонкікідзевському району подала до суду заяву, відповідно до якої просить суд розглядати справу у відсутність представника і ухвалити рішення по справі на розсуд суду у відповідності до вимог чинного законодавства. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ПАТ „Запорізький завод феросплавів" в особі житлово-комунального відділу, в судове засідання не з'явилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками (співвласниками) квартир в яких вони мешкають у багатоповерховому житловому будинку [ADDRESS]. Так, позивач [PERSON] є власником квартири [NUMBER], вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 02.02.2000 року, посвідченого нотаріусом третьої Запорізької державної нотаріальної контори Пянстковською О.Г., реєстровий № 2-235, технічний паспорт на квартиру складений 31.01.2000 року. Позивач [PERSON] є співвласником квартири [NUMBER], якій на правах загальної часткової власності належить ? частка, на підставі свідоцтва про право власності на житло № 268 від 09.10.2000 року, технічний паспорт на квартиру, складений 28.09.2000 року. Позивач [PERSON] є власником квартири [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 1423, реєстраційне посвідчення від 15.06.1999 року. Позивач [PERSON], дівоче прізвище [PERSON], є на праві загальної сумісної власності співвласником квартири [NUMBER], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 1329 від 23.12.1994 року, технічний паспорт на квартиру складений 16.12.1994 року, свідоцтво про шлюб від 03.05.2008 року. Також, встановлено, що багатоквартирний будинок, розташований за адресою [ADDRESS], знаходиться на балансі ПАТ „Запорізький завод феросплавів". ТОВ „Елекс" на праві власності належить нежитлове приміщення, розташоване за адресою [ADDRESS], приміщення [NUMBER]. ФОП [PERSON] на підставі договору оренди № 1/03-2013 від 07.03.2013 року (надалі договір) орендує у ТОВ „Елекс" частину приміщення площею 75 кв. м. за адресою [ADDRESS], в якому розташована кав'ярня „[INFO]". У 2012 році замовником будівництва ТОВ „Елекс" розпочата реконструкція нежитлового приміщення [NUMBER], по [ADDRESS] під адміністративно-торгівельний комплекс на підставі декларації про початок виконання будівельних робіт, зареєстрованої в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області від 05.07.2012 року за № 08212111975. Відповідно до проектної документації реконструкції підлягало нежитлове приміщення та прилегла до будинку територія. Після проведення повного комплексу будівельних робіт зазначене приміщення прийнято до експлуатації на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 04.09.2013 року за № 142132450001. В період реконструкції прилеглої до приміщення території біля входу до зазначеного приміщення змонтовано дерев'яну альтанку без улаштування фундаментів та покриття з полікарбонатних декоративних листів. 18.07.2014 року інспекцією з благоустрою Запорізької міської ради за зверненнями позивачів було здійснено обстеження території, прилеглої до будинку [ADDRESS] та встановлено, що ФОП [PERSON] самовільно встановила без належних дозвільних документів малі архітектурні форми - літній майданчик у вигляді столів та стільців та збірну-розбірну деревяну конструкцію. За результатами перевірки відносно ФОП [PERSON] було складено протокол № 0117 про адміністративне правопорушення від 18.07.2014 року, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 152 КпАП України. На підставі вказаного протоколу, постановою адміністративної комісії при районній адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району від 29.07.2014 року № 47 на ФОП [PERSON] накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень. Інспекцією з благоустрою Запорізької міської ради ФОП [PERSON] та ПАТ „Запорізький завод феросплавів" було направлено приписи з вимогою демонтувати встановлений літній майданчик біля кав'ярня „[INFO]". Листом від 02.12.2014 року інспекцію з благоустрою Запорізької міської ради повідомлено про виконання припису та демонтування літнього майданчика на вказаній прибудинковій території. Зазначені обставини підтвердив представник позивачів [PERSON] у своїх поясненнях, а також представник третьої особи - Інспекції з благоустрою Запорізької міської ради Бондаренко Р.О. у поясненнях від 18.02.2015 року. В судовому засіданні встановлено та визнано сторонами у справі, що як на момент звернення до суду з позовною заявою (27.11.2014 року) так і на час розгляду справи, літній майданчик не зведено, відповідачі його не використовують, відвідувачі перебувають лише у приміщенні кав'ярні „[INFO]". Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушення будівельних норм і правил. Зазначена норма стосується самочинного будівництва нерухомого майна. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" № 6 від 30.03.2012 року, самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно абзацу 3 п. 7 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво об'єкта нерухомості, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. Таким чином, для вирішення даної справи суд повинен в першу чергу встановити чи є споруда, зведена на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], об'єктом нерухомості, чи зведена вона у відповідності будівельних норм і правил, а також встановити особу, яка здійснила будівництво цієї споруди. Відповідно до ст. 181 ЦК України, до об'єктів нерухомості належать об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення. Споруда у вигляді дерев'яної альтанки без улаштування фундаментів та покриття з полікарбонатних декоративних листів, які розташовані біла входу до кав'ярні „[INFO]" на прибудинковій території багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] не пов'язані із землею фундаментом, а відтак, не є об'єктом нерухомості в розумінні ст. 181 ЦК України. Зазначені обставини підтверджуються листом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькі області № Г-191/1 від 23.07.2014 року, який долучений позивачами до позовної заяви та досліджений під час розгляду справи. Отже, положення ст. 376 ЦК України, на яку посилаються позивачі, до тимчасових споруд та об'єктів, які не відносяться до нерухомого майна, не застосовуються. Крім того, під час справи судом встановлено, що земельна ділянка, прилегла до будинку [ADDRESS] є комунальною власністю Запорізької міської громади та позивачам не належить. Згідно витягу з технічної документації щодо нормативної оцінки земель Управління Держкомзему у м. Запоріжжі Головного управління Держкомзему у Запорізькій області, ТОВ „Елекс" надана у користування земельна ділянка площею 156,58 кв. м. (площа прибудинкової території приміщення, яка підлягає оподаткуванню складає 110,28 кв. м.) з цільовим призначенням - для комерційного використання. Згідно з положеннями ст.ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення будівлі, споруди. Власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном, тобто має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За положеннями ст. ст. 375, 376 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Під час розгляду судом справи позивачі не надали доказів того, що вони є власниками зазначеної земельної ділянки на якій знаходиться споруда, а також доказів на підтвердженні того, що зазначена земельна ділянка перебуває у їх користуванні. В той же час судом встановлено, що цільове призначення земельної ділянки відповідачі не змінювали. За період користування земельною ділянкою вона приведена в належний стан. Позивачами не надано доказі на підтвердження зміни цільового використання земельної ділянки. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном, тобто має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позивачами не надано доказів стосовно того, що відповідачі одноособово користувались чи користуються будь-якими приміщеннями, які належать позивачам та іншим власникам квартир у зазначеному багатоквартирному будинку на праві спільної сумісної власності, завдаючи при цьому шкоди їх правам та порушуючи їхні інтереси. Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України, власникам квартир у багатоквартирному будинку належить на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більш як одну квартиру, а також споруди, будівлі, призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир. Відповідно до п. „в" ч.1 ст. 12 Земельного Кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 123 Земельного Кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Відповідно до ч.5 ст. 60 Закону України „Про місцеве самоврядування", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 10 Закону України „Про благоустрій населених пунктів", до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів. Згідно зі ст. 21 Закону України „Про благоустрій населених пунктів", елементами (частинами) об'єктів благоустрою у числі іншого є: малі архітектурні форми. Мала тимчасова архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об'єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. В судовому засіданні представник відповідачів пояснила, що на даний час літній майданчик не розміщено, відповідачами узгоджується питання отримання дозволу на розміщення сезонного літнього майданчика, а саме відкритого літнього майданчика - облаштування столів для відвідувачів кафе (вживання чаю, кофе, безалкогольних напоїв, соків, морозива, фруктів, із забороною паління), а також дозволу на облштування території, прилеглої до будинку [ADDRESS] з метою проведення земляних та монтажних робіт з улаштування майданчика загального користування на території, прилеглій до будинку [ADDRESS], площею 110, 28 кв. м., у тому числі заміна пошкоджених та застарілих конструкцій ліхтарів, освітлювальної арматури, з установленням на зазначеній території лав для сидіння, корзин та урн для сміття, а також улаштування біля входу у нежитлове приміщення кав'ярні „[INFO]" покриття з полікарбонатних декоративних листів та дерев'яного павільйону - навісу (без улаштування фундаментів), з призначенням і як для загального користування так і для користування відвідувачами кав'ярні „[INFO]", зокрема для зручності проходу у період опадів. Наразі триває процедура узгодження та розглядається питання про закріплення за відповідачами прибудинкової території та утримання її у належному стані. На підтвердження зазначених фактів представником відповідачів надано заяв відповідачів від 04.02.2015 року, 26.02.2015 року та 11.03.2015 року, які направлені до Запорізької міської ради для розгляду. В той же час, суд бере до уваги те, що позивачами під час розгляду справи не надано суду доказів того, що відповідачами грубо порушені будівельні норми і правила при спорудженні альтанки, а також не надано доказів на підтвердження того, яка саме споруда побудована, її точні розміри. Доводи позивачів, що постанова адміністративної комісії при районній адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району від 29.07.2014 року № 47 про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача ФОП [PERSON] є обов'язковими для суду, суд не бере до уваги, оскільки дана постанова ухвалена не судом, а за ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до п. 11 Постанови Пленум Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року „Про судове рішення у цивільній справі", оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Як слідує зі ст. 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Суд зазначає, що оскільки спірна земельна ділянка, яку позивачі вважають самовільно зайнятою відповідачами, є комунальною власністю, згідно з вимогами ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають органи державної влади і місцевого самоврядування. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зі змісту частин 2 і 3 статті 13 ЦК України вбачається, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допустити дій з наміром завдати шкоди іншій особі, а також не допустити зловживання правом в інших формах. Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України, які обирає позивач за власним розсудом. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 60 ч. 2 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що обставини, на які посилаються позивачі щодо вчинення відповідачами перешкоди у здійсненні права користування їх власністю, а саме земельною ділянкою, зміни цільового призначення земельної ділянки, самовільного розміщення літнього майданчика, створення дискомфортних умов для проживання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Суд вважає, що у даному випадку позивачами не правильно обраний спосіб захисту своїх прав, він не відповідає способам встановленим законом та не є найбільш ефективним з врахуванням обставин справи, оскільки зазначені позивачами шляхи не є у даному випадку складовими способу усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. А тому, оскільки суд за приписами ст. 11 ЦПК України, розглядає спір

Outcome: dismissed