Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зіньківська міська рада Полтавської області звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON], третя особа Відділ Держгеокадастру у Зіньківському районі Полтавської області про стягнення коштів та зустрічними позовними вимогами [PERSON] до Зіньківської міської ради Полтавської області, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кредитна спілка "Зіньківська" про визнання укладеним договору оренди землі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав уточнені позовні вимоги, та не визнав зустрічні позовні вимоги, відповідача та представника відповідача, які не визнали позовні вимоги та підтримали свої позовні вимоги по зустрічному позову, представника третіх осіб та дослідивши та проаналізувавши наявні матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Зіньківської міської ради Полтавської області та відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] являється власником частини нежитлових приміщень, що знаходиться за адресою: місто Зіньків, Полтавської області, вулиця Козацька, 1. Рішенням сорок шостої сесії шостого скликання Зіньківської міської ради від 04 липня 2014 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка передалася в оренду співвласникам нежитлової будівлі [PERSON], [PERSON], Кредитна спілка «Зіньківська», [PERSON], [PERSON], [PERSON] для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови в межах населених пунктів за адресою: м. Зіньків, вул. Володарського, 1, на території Зіньківської міської ради Зіньківського району Полтавської області, та передачу її в оренду» передано співвласникам нежитлової будівлі [PERSON], [PERSON], Кредитній спілці «Зіньківська», [PERSON], [PERSON], [PERSON] в оренду земельну ділянку загальною площею 0,2602 га для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, кадастровий № 5321310100:50:006:0300 за рахунок земель житлової та громадської забудови, в межах населених пунктів за адресою: м. Зіньків, вул. Володарського, 1, із земель комунальної власності Зіньківської міської ради терміном на 10 років. Згідно пункту 4 цього рішення [PERSON], [PERSON], Кредитній спілці «Зіньківська», [PERSON], [PERSON], [PERSON] рекомендовано укласти договір оренди землі із Зіньківською міською радою та зареєструвати право оренди земельної ділянки відповідно до чинного законодавства. Зіньківською міською радою та [PERSON], [PERSON], Кредитною спілкою «Зіньківська», [PERSON], [PERSON], [PERSON] підписано договір оренди земельної ділянки за адресою: м. Зіньків, вул. Козацька, 1, громадянином [PERSON] договір не підписаний, що унеможливлює його укладання та його подальшу реєстрацію та використання земельної ділянки за цільовим призначенням. 01.02.2016 року міською радою замовним листом з увідомленням було направлено три примірники договору оренди землі на адресу [PERSON] з вимогою до спонукання до певної дії, а саме підписати примірники договору та повернути два із них на адресу міської ради. Відповідач договору не підписав. 19.02.2016 року повторно замовним листом з увідомленням направлено три примірники договорів на адресу [PERSON] для підписання. По сьогоднішній день договір оренди земельної ділянки не підписаний та не зареєстрований у реєстраційній службі, що унеможливлює сплату орендної плати за вказаним договором. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обовязковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, обєднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Згідно ст.ЗЗ Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міські ради наділяються повноваженнями щодо надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад. Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України орендодавцями земельних ділянок є власники або уповноважені ними особи. Оскільки земельна ділянка за адресою: м. Зіньків, вул. Козацька, 1 знаходяться у межах м. Зіньків, Зіньківська міська рада має повноваження щодо розпорядження нею, в тому числі і на укладення договорів оренди, отримання прибутку у вигляді орендної плати, а отже, має право на відшкодування збитків у випадку, коли земельні ділянки знаходяться у користуванні осіб, які не мають правовстановлюючих документів на таке користування. З 14 липня 2014 року громадянин [PERSON] не сплачує орендної плати за користування земельною ділянкою та використовує її без правовстановлюючого документу. Нерухоме майно - частина нежитлового приміщення належить на праві власності [PERSON]. Вище зазначене нерухоме майно (нежитлові будівлі) розташоване на земельній ділянці територіальної громади Зіньківської міської ради загальною площею 0,2602 га. Статтею" 123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється в тому числі, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Порядок передачі земельних ділянок в оренду врегульовано ст.124 ЗК України, відповідно до ч.2 якої передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу (зокрема у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних осіб), здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Законом України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Згідно ст.287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. Згідно ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Усупереч вимогам законодавства [PERSON] користується земельною ділянкою без сплати орендної плати за неї. На звернення міської ради щодо пропозиції укласти договір, відповідач договір не уклав, власного проекту договору не надав. Відповідач, [PERSON] не надав доказів того, що він сплачує земельний податок та сплачує орендну плату за землю. Відповідно до ст.22 ЦК України упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. У результаті не укладення відповідачем договору оренди землі та не сплати за користування землею коштів її власнику, місцевим бюджетом недоотримано грошові кошти. На даний час відповідач продовжує безкоштовно використовуючи земельну ділянку, на якій розташована належна йому на праві власності частина нерухомості. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Розпорядженням міського голови від 19.02.2016 року № 15 «Про повернення історичних назв та перейменування вулиць, провулків, парків м. Зіньків та сіл міської ради» перейменовано вулицю Володарського на вулицю Козацька. Відповідно до статті 156 ЗК власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Предметом спору у справі є вимога міської ради про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Ст. 156 ЗКУ встановлює перелік підстав для відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам. Вказаний у ст. 156 ЗКУ перелік підстав відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, в тому числі шляхом прийняття органами місцевого самоврядування рішень з цього приводу. Згідно зі статтею 157 ЗК відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Предметом правового регулювання норм ст. 156, 157 ЗК та Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою КМУ від 19.04.1993 №284, є відшкодування збитків власникам землі, заподіяних законними землекористувачами у встановленому порядку, їх тимчасового зайняття такими користувачами та обумовленого цим неодержання власником (позивачем) доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Відповідно до пункту 3 Порядку, відшкодуванню підлягають збитки власників землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. Неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття, обмеження прав, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Сума збитків, яку просить стягнути орган місцевого самоврядування, як власник земельної ділянки, обгрунтовується лише умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин. Проте, теоретичне обґрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для стягнення збитків. Припущення про те, що у разі не зайняття земельної ділянки відповідачем, міська рада отримала б доходи у розмірі 8 чи 6 відсотків від нормативної грошової оцінки землі нічим не обґрунтоване. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, до особи, яка набула право власності на будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Обґрунтовано очікуваним доходом міської ради від здачі в оренду вказаної земельної ділянки призначенням: для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови, може бути лише 3 відсотки від нормативної грошової оцінки землі для громадян але не фізичних осіб підприємців. Відповідно до п. 2, 5 Порядку розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Збитки відшкодовуються власникам землі громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій. Комісія не створювалась. Уповноваженими посадовими особами не здійснено обстеження земельної ділянки, за результатами якого мало б бути складено акт обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки, в якому зазначено, що земельна ділянка загальною площею.... використовується за відсутності правовстановлюючих документів на землю, чим порушено вимоги статей 125, 126 ЗК України. Акт про визначення збитків, в якому мало б бути визначено розмір неодержаного доходу не складений і не затверджений рішенням відповідного органу. Тобто, підставою для позову про стягнення шкоди стало необгрунтоване припущення про порушення вимог чинного законодавства щодо використання земельної ділянки без оформлення договору оренди. І у тому разі, коли землекористувач у добровільному порядку не відшкодував протягом місяця збитків (упущеної вигоди) у розмірі, вказаному в затвердженому Акті, це б і стало підставою для звернення позивача із позовом у цій справі. Такий порядок встановлений КМ України. Загальна площа земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Зіньків, вул. Козацька 1 Зіньківського району Полтавської області, складає 2602 м. кв.. [PERSON] є власником лише частини будівлі, розміщеної на цій земельній ділянці -1526 м2 або 12/20 частини земельної ділянки. Згідно повідомлення [PERSON] до міської ради вказано, що земельна ділянка використовується спільно співвласниками будівлі за її цільовим призначенням (а.с.62). Відповідач [PERSON] не надав суду доказів того, що він не користувався своєю земельною ділянкою з часу оформлення правовстановлюючих документів на частину будівлі розташованої за адресою: м. Зіньків, вул. Козацька 1 Зіньківського району Полтавської області. Він також не надав суду доказів того, що він звертався до позивача, за первісним позовом, що саме він бажає зменшити користування земельною ділянкою, щоб вона була менших розмірів. Таких доказів здобуто не було, а тому суд розцінює це як використання земельної ділянки під нерухомим майном відповідачем, [PERSON] як фізичною особою, а тому він зобовязаний сплатити за користування земельною ділянкою- 1526 м2 або 12/20 частини земельної ділянки, а тому в цій частині позовні вимоги про стягнення із [PERSON], як із громадянина України, не із фізичної особи підприємця, кошти в сумі 1000 гривень підлягають до задоволення. В частині стягнення коштів із [PERSON] на користь позивача по первісному позову в сумі 27809, 60 грн. слід відмовити з наступних підстав. Щодо поданого міською радою розрахунку, перші 2 рядки якого мають такий зміст: «Розрахунок розміру плати за земельні ділянки (м.Зіньків вул. Козацька (Володарського), 1, кад.номер 5321310100:50:006:0300). У так званому «розрахунку...» вказано, що це «земельні ділянки ресторанів, барів, кафе, готелів, пансіонатів та баз відпочинку». В самій позовній заяві та в «заяві про уточнення позовних вимог» земельна ділянка з таким кадастровим номером зазначена як землі житлової та громадської забудови, в межах населених пунктів. За даними Держгеокадастру з таким кадастровим номером рахується земельна ділянка для будівництва і обслуговування інших будівель громадської забудови. Отже, поданий так званий «розрахунок...» не стосується даної справи. За скільки днів з 2014 по 2017 років проведено нарахування? Звідки і чому зявилась цифра «1562» у графі: «Площа земельної ділянки,кв.м.»? Звідки і чому зявились відповідні цифри у графі: «Нормативна грошова оцінка земельної ділянки»? Теж саме питання щодо графи: «Розмір плати за землю, гривень». У позовній заяві та в «заяві про уточнення позовних вимог» вказано іншу площу земельної ділянки, яку використовує [PERSON] без правовстановлюючих документів, ніж у так званому «розрахунку...». Обставини справи щодо розміру збитків мають бути підтверджені певними засобами доказування, визначеними Кабінетом Міністрів України, тому не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Порядок визначення суми, яку заявляє міська рада, унормований, чітко прописаний у відповідних нормативних актах КМУ, тому щось інше не може братися судом до уваги. По зустрічних позовних вимогах [PERSON] до Зіньківської міської ради Полтавської області, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кредитна спілка "Зіньківська" про визнання укладеним договору оренди землі суд бере до уваги, що в даній позовній заяві, позивач, [PERSON] просить визнати укладеними договір оренди землі як із громадянами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які не є відповідачами по справі так і юридичною особою, а саме кредитною спілкою "Зіньківська" самостійно встановивши кому скільки сплачувати % за оренду землі. Суду також невідомо, звідки взяв позивач, [PERSON] нормативну грошову оцінку землі саме 301723,65 грн. та станом на яку дату вона встановлена та ким. Як встановлено в судовому засіданні та оспорювалося сторонами, що позивач по зустрічних вимогах, [PERSON], є фізичною особою підприємцем, працюючи стоматологом в м. Зіньків. А тому суду не зрозуміло він подав до суду позовну заяву як громадянин України - фізична особа чи як громадянин України та фізична особа підприємець. Ні позивач ні представник позивача [PERSON] в судовому засіданні не уточнив в цій частині позовні вимоги. Згідно ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно\~ст.58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А тому зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню. За змістом ч.1\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною 2\~ст.88 ЦПК України\~визначено, що, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної\~\~чи відхиленої частини вимог. У відповідності до ч.3\~ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed