Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма ім. Яновського», третя особа фермерське господарство «Патріот-Ленд» про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою. Вимоги мотивує тим, що вона разом з малолітніми дітьми [PERSON], 2006 року народження та [PERSON], 2012 року народження, володіє на праві спільної часткової власності земельною ділянкою, площею 7,81 га ріллі, яку успадкували після смерті [PERSON], та яка перебувала в оренді ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» до 2008 року. Після оформлення спадщини вона від свого імені та від імені дітей уклала 08.10.2014 р. договори оренди землі з фермерським господарством «Патріот-Ленд», після чого дізналася, що земельна ділянка самовільно та незаконно використовується ТОВ «Агрофірма ім. Яновського». Просить усунути перешкоди у здійсненні права власності на земельну ділянку шляхом заборони ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» здійснювати самовільне незаконне користування земельною ділянкою. ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» звернулося до суду з зустрічним позовом до [PERSON], ФГ «Патріот-Ленд» про визнання недійсними договорів оренди, укладених між відповідачами та скасування державної реєстрації. Вимоги мотивовано тим, що спірна земельна ділянка належала [PERSON], з яким ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» уклала договір оренди від 25.09.2007 р. зі змінами і доповненнями від 04.08.2009 р. строком до 04.08.2024 р. Вказаний договір є чинним, не розривався, не визнавався недійсним та був належним чином зареєстрований відповідно до діючого законодавства. Перехід права власності до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Вважає, що [PERSON] не мала права укладати договори оренди з третьою особою на спірну земельну ділянку за наявності чинного договору оренди з ТОВ «Агрофірма ім. Яновського», в зв'язку з чим просить визнати недійсними договори оренди, укладені між [PERSON] та ФГ «Патріот-Ленд». Ухвалою суду від 22.01.2015 р. зустрічний позов об'єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 03.02.2015 р. зустрічний позов в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав, за заявою представника ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, зустрічний позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що про укладення додаткової угоди між її чоловіком та відповідачем їй не було відомо, однак до 2014 року (до смерті чоловіка) [PERSON] постійно та регулярно отримував орендну плату за землю. Представник ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» в судовому засіданні первісний позов не визнав, зустрічний позов підтримав, просив задовольнити з викладених в ньому підстав. Вказав, що позивач з приводу розірвання договору чи внесення до нього змін до відповідача не зверталася. Зловживання позивача [PERSON] за сприяння реєстраційної служби призвело до подвійної реєстрації прав на землю. Представник ФГ «Патріот-Ленд» підтримав первісний позов, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, вважає, що фермерське господарство при укладенні договору оренди з [PERSON] добросовісно виконало всі передбачені законодавством норми, оскільки у витягах з ДРРП не було відображено жодних обтяжень щодо спірної земельної ділянки, що на його думку є порушенням норм законодавства з боку ТОВ «Агрофірма ім. Яновського». Представник реєстраційної служби Компаніївського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі, не заперечував щодо задоволення позову. Представник відділу Держземагенства у Компаніївському районі в судове засідання не з'явився, надав письмове пояснення, вказавши, що [PERSON] звернулася до відділу 25.09.2014 року, в цей же день було проведено первинну реєстрацію спірної земельної ділянки та внесено відомості до Державного земельного кадастру. При первинній реєстрації земельної ділянки правові відносини, інформація про орендарів не відображається у витязі. Інформація про договори оренди на земельні ділянки, які укладені до 01.01.2013 р. надається до реєстраційної служби у форматі відповіді на запити реєстратора речових прав Міністерства юстиції України через Національну кадастрову систему. Але по спірній земельній ділянці даного запиту до відділу Держземагенства у Компаніївському районі не надходило. Договір оренди з ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» дійсно було зареєстровано 29.08.2008 р. терміном на 3 роки за [NUMBER] та продовжено його дію додатковою угодою, яка зареєстрована 30.11.2009 р. за [NUMBER] терміном на 15 років. Проти задоволення позову [PERSON] заперечили, просили провести розгляд справи без участі представника відділу. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. За положеннями ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" зазначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. ст. 16, 18, 19 вказаного Закону договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації у порядку, встановленому законом. Строк дії договору оренди визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Ст. 15 Закону України «По оренду землі» вказує, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Судом встановлено, що [PERSON] та її малолітні діти [PERSON], 2012 року народження та [PERSON], 2006 року народження являються спадкоємцями майна [PERSON], померлого [INFO], та успадкували кожен по 1/3 частині земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,8101 га, розташованої на території Голубієвицької сільської ради Компаніївського району Кіровоградської області, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом від 30.09.2014 року (а.с. 10, 14, 16). Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю № [NUMBER], виданого Голубієвицькою сільською радою Компаніївського району Кіровоградської області 30.03.2001 р. (а.с.80). 08.10.2014 р. [PERSON] від свого імені та від імені своїх дітей уклала договори оренди землі з фермерським господарством «Патріот-Ленд», згідно яких передала останньому в оренду спірну земельну ділянку строком на 10 років (а.с.18-19, 22-23, 26-27). Судом також встановлено, що 25.09.2007 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» було укладено договір оренди землі, за яким [PERSON] передав в оренду земельну ділянку площею 7,81 га строком на три роки (а.с.50-51), договір оренди було зареєстровано у Компаніївському відділі ДП «Кіровоградська регіональна філія Центра державного земельного кадастру при Держкомземі України» 29.08.2008 р. за [NUMBER]. Відповідно до п.38 договору оренди від 25.09.2007 р. перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Згідно змін та доповнень від 04.08.2009 р. до вищевказаного договору оренди земельної ділянки, орендодавець [PERSON] та орендар ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» уклали додаток до договору, продовживши дію договору на 15 років, тобто до 04.08.2024 року (а.с. 53). Зміни та доповнення до договору оренди зареєстровано у Компаніївському відділі ДП «Кіровоградська регіональна філія Центра державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.11.2009 р. за [NUMBER]. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 25.09.2014 р. дата державної реєстрації земельної ділянки - 25.09.2014 року (а.с.66-70). Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 07.12.2000 р., договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі. Положення Закону України «Про оренду землі» в редакції, що діяла станом на дату укладання договору оренди та його реєстрації, пов'язували набрання договором чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації. Орендна плата сплачувалася орендарем регулярно по 2014 рік, що не заперечувала [PERSON] в судовому засіданні, а також підтверджується копіями видаткових касових ордерів від 15.08.2012 р., 28.02.2014 р., копією платіжної відомості № 83 на видачу орендної плати за вересень 2013 р. (а.с.87-89), за якими [PERSON] отримував орендну плату від ТОВ «Агрофірма ім. Яновського». Отже, між сторонами на час укладення договору досягнуто усіх істотних умов, які виконувалися сторонами за життя [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» використовує спірну земельну ділянку на підставі чинного договору оренди, укладеного зі спадкодавцем, тобто на законних підставах, належно виконуючи умови договору. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки передбачені ч.3 ст.152 ЗК України. Належність права користування ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» земельною ділянкою підтверджена укладеним договором оренди землі з [PERSON], який на даний час є дійсним. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Позивач [PERSON] не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, що відповідач самовільно та протиправно використовує успадковану нею земельну ділянку, крім того, не спростувала доводи відповідача щодо наявності чинного договору оренди землі від 25.09.2007 р. та змін і доповнень до нього, а тому суд приходить до висновку щодо необхідності відмови позивачу [PERSON] у задоволенні позову про усунення перешкод, оскільки ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» користується земельною ділянкою на законних підставах. З приводу зустрічного позову ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» суд зазначає наступне. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Частиною 1 ст. 210 ЦК України встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Частиною 1 ст.202 ЗК України встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Згідно ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно ч.2 ст. 9 Закону під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 01.01.2013 р., державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію, необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником. Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. З договору оренди землі від 25.09.2007 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» встановлено, що його було зареєстровано у Компаніївському відділі ДП «Кіровоградська регіональна філія Центра державного земельного кадастру при Держкомземі України», однак як вбачається з інформації відділу Держземагенства у Компаніївському районі, запит реєстратора щодо спірної земельної ділянки до відділу Держземагентсва не надходив, що свідчить про порушення процедури реєстрації договорів оренди, укладених 08.10.2014 р. між [PERSON] та ФГ «Патріот-Ленд». Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування. На час прийняття рішення державним реєстратором про державну реєстрацію договорів оренди з ФГ "Патріот-Ленд", договір оренди з ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» не було припинено, розірвано чи визнано недійсним, про що свідчить інформація надана відділом Держземагентства у Компаніївському районі Кіровоградської області та відсутність інших документів, які підтверджують факт припинення дії договору оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма ім. Яновського». Таким чином, матеріалами справи підтверджено обставини, на які посилається представник ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» в обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом. Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Посилання [PERSON] на відсутність у ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» права користування земельною ділянкою у зв'язку з закінченням строку дії договору, як підставу для відмови в задоволені зустрічного позову є безпідставними, так як на момент укладення договору між нею та ФГ «Патріот-Ленд» діяв договір укладений між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма ім. Яновського». Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що договори оренди землі від 08.10.2014 року між [PERSON] та ФГ "Патріот-Ленд" укладені неправомірно, так як вони порушують публічний порядок укладення та державної реєстрації правочинів оренди нерухомого майна. Відповідно були відсутні підстави, як для укладення такого правочину так і для його державної реєстрації. Суд приходить до висновку, що наявність одночасно на одну й ту саму земельну ділянку права оренди у двох різних орендарів є неприпустимим. Враховуючи вищевикладене підлягають задоволенню вимоги ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» за зустрічним позовом про визнання недійсними договорів оренди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені [PERSON] судові витрати стягненню не підлягають в зв'язку з відмовою в позові. Понесені витрати ТОВ «Агрофірма ім. Яновського» за зустрічним позовом підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках з кожного в сумі 121 грн. 80 коп., а також суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір відповідно до задоволених позовних вимог по 243,60 грн. з кожного.

Outcome: approved