Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 03.09.2007 року між позивачем [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком "Укрсоцбанк" укладено договір кредиту № 032/29-349К, відповідно до якого Банк надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 134 440,00 швейцарських франків з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1.1 кредитного договору зі сплатою 10 % річних з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 02.09.2017. 03.09.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та Банком укладено Іпотечний договір № 032/06-081і, відповідно до якого [PERSON] (іпотекодавець) передає в іпотеку Банку (іпотекодержателю) нерухоме майно - трикімнатну квартиру [ADDRESS]. 16.01.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис № 520 про звернення стягнення на трикімнатну квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] в якому зазначено, що за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, задовольнити частину вимог Банку у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов Кредитного договору за період з 25.01.2015 по 19.08.2017, а саме: заборгованість за кредитом - 136 616,89 швейцарських франків; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 109 036,90 швейцарських франків. Загальна сума заборгованості становить 245 653,79 швейцарських франків. Постановою приватного виконавця Говорова П.В. від 13.02.2018 відкрито виконавче провадження № 55797136 з виконання вищевказаного виконавчого надпису. Позивач вважає, що вказаний виконавчий надпис винесено з порушенням вимог законодавства, а тому від не підлягає виконанню. Так, нотаріусом Чуловським В.А. при вчиненні 16.01.2018 року виконавчого напису № 520, всупереч вимогам ст. 88 Закону України "Про нотаріат" не перевірено безспірність суми боргу та не було перевірено документи, на підставі яких така сума була вказана. Крім того, Банк не надав нотаріусу документ, що підтверджував би отримання [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень. До того ж позивач не отримував письмової вимоги від Банку. Також нотаріус не перевірив, чи не спливли строки позовної давності, і всупереч ст. 257, 261 ЦК України видав виконавчий напис не у межах строку позовної давності. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить визнати виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем 16 січня 2018 року, зареєстрований у реєстрі за № 520, таким, що не не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1057,20 грн. (704,80 грн. - судовий збір за подання позовної заяви немайнового характеру; 352,40 грн. - за заявою про забезпечення позову). Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2018 відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.04.2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі вказаного виконавчого напису до набрання судовим рішенням у справі законної сили. 21.05.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який ним не підписаний, тому судом до уваги не приймається. Крім того, 25.05.2018 від відповідача надійшла копія відзиву, але даний відзив не стосується даної цивільної справи, а тому також судом до уваги не приймається. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2018 задоволено клопотання представника позивача про витребування від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. завірених копій матеріалів, що стали підставою для видачі виконавчого напису від 16.01.2018 за № 520 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - ПАТ "Укрсоцбанк" - в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника відповідача, за наявних у справі матеріалів. Третя особа - приватний нотаріус Чуловський В.А. - в судове засідання не з"явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 03.09.2007 року між позивачем [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком "Укрсоцбанк" (назву змінено на Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк") укладено договір, відповідно до якого Банк надав позичальнику [PERSON] кредит в сумі 134 440,00 швейцарських франків з графіком повернення кредиту, передбаченим пунктом 1.1.1 кредитного договору зі сплатою 10% річних з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 02.09.2017, що підтверджується договором кредиту № 032/29-349К від 03.09.2007. 03.09.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та Банком укладено договір, відповідно до якого [PERSON] (іпотекодавець) передає в іпотеку Банку (іпотекодержателю) нерухоме майно - трикімнатну квартиру [ADDRESS], що підтверджується іпотечним договором № 032/06-081і від 03.09.2007. 16.01.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис № 520 про звернення стягнення на трикімнатну квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] в якому зазначено, що за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, задовольнити частину вимог Банку у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником умов Кредитного договору за період з 25.01.2015 по 19.08.2017, а саме: заборгованість за кредитом - 136 616,89 швейцарських франків; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 109 036,90 швейцарських франків. Сума частини заборгованості становить 245 653,79 швейцарських франків та сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису. Постановою приватного виконавця Говорова П.В. від 13.02.2018 відкрито виконавче провадження № 55797136 з виконання вищевказаного виконавчого надпису. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України від 02.09.1993 року "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів та посадових осіб , на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також інші факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Згідно зі ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі надписи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих надписів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Безспірність заборгованості - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимог минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ закріплює такі саме правила та умови вчинення нотаріальних дій. При вчиненні виконавчого надпису, нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтовування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При цьому, сам факт подання стягувачем таких документів не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Вчинення виконавчого напису нотаріусом полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати і бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Аналогічна правова позиція викладена і у рішенні КЦС Верховного Суду від 23.01.2018 по справі № 310/9293/15ц, в якому зазначено, що умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність наявності боргу та його розміру. Нотаріусом Чуловським В.А. при вчиненні 16.01.2018 року виконавчого напису № 520, всупереч вимогам ст. 88 Закону України "Про нотаріат", не перевірено безспірність суми боргу. Крім того, Банк не надав нотаріусу документ, що підтверджував би отримання [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень. Так, розрахунок заборгованості за договором кредиту, наданий Банком для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов'язання позивачем, не підтверджує безспірність суми заборгованості. Таким чином, нотаріусом не дотримано усіх вимог законодавства при вчинені виконавчого напису на іпотечному договорі, внаслідок чого порушено законні інтереси позивача. Крім того, нотаріус не перевірив, чи не спливли строки позовної давності, і всупереч вимогам законодавства видав виконавчий напис не у межах строку позовної давності. Положенням ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У розрахунку, який надав Банк нотаріусу, і який долучений до матеріалів справи, вказано, що прострочена заборгованість виникла 11.11.2008. Останній платіж по нарахованих відсотках здійснено позичальником 28.12.2009 в сумі 301,00 швейцарських франків. Ця обставина підтверджується також довідкою Банка від 19.08.2017 від 10.1-87/15449. Відповідно до пункту 1.1.1 кредитного договору, починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання кредиту, позичальник щомісячно 03 числа кожного місяця рівними частинами сплачу кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 1776,00 швейцарських франків. Отже, як вбачається із розрахунку заборгованості, останній платіж позичальником здійснено 28.12.2009 року, а 03.01.2010 позичальник не здійснив черговий платіж згідно умов кредитного договору, а тому відповідно до п.4.5 договору строк платежу за договором настав достроково через 90 днів з дня несплати позичальником чергового ануїтетного платежу, що становить 1776,00 швейцарських франків. Таким чином строк платежу за кредитом настав достроково 03.04.2010, тобто через 90 днів після несплати позичальником чергового платежу. Відповідно до п. 3.4 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно п. 3.1 Глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Оскільки Банк дізнався про порушення свого права з 03.04.2010, тому трирічний строк позовної давності обчислюється саме з цієї дати, і нотаріус 16.01.2018 видав виконавчий напис не у межах строку позовної давності всупереч вимогам чинного законодавства. 25.05.2018 до Деснянського районного суду м. Києва від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності, яка не стосується справи, а стосується справи за позовом [PERSON] до ПАТ "Укрсоцбанк", приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича, тому суд не приймає цю заяву до уваги. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню, оскільки права позивача вчиненням виконавчого напису приватним нотаріусом були порушені, а тому підлягають відновленню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved