Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

22.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визначити його участь у вихованні малолітньої доньки [PERSON], [INFO], наступним шляхом: встановити систематичні побачення з донькою та спільного відпочинку з тимчасовим проживанням дитини за місцем його мешкання у перший та третій тиждень місяця з 17:00 годині п'ятниці до 08:00 годині понеділка у відсутності матері; встановити право його безперешкодного спілкування з дитиною в інші дні на протязі не менш, ніж одна година; заборонити [PERSON] та третім особам здійснювати будь-які перешкоди у його спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, [PERSON], в призначений судом час; стягнути з [PERSON] на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, а також стягнути судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що він перебував більш ніж 10 років у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою [PERSON] Від даних стосунків народилась донька - [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що в 2012 році стосунки з відповідачкою погіршились з побутових причин, що пізніше призвело до гострого конфлікту та припинення спільного мешкання. Позивач стверджує, що його колишня дружина забороняє йому бачитись, спілкуватись та гуляти з дитиною. Всі спроби вирішити в добровільному порядку питання про його участь у вихованні дитини та спілкуванні, позитивних наслідків не принесли. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі, вказуючи на те, що відповідач зловмисно не виконує рішення органу опіки та піклування. Відповідач в судове засідання з'явилась, позов не визнала у повному обсязі, вказуючи на те, що позивач є неврівноваженою людиною, місце проживання його не відоме, а дитина є дуже малою для того, щоб відірвати її від матері на такий тривалий строк, про який просить позивач. Також пояснила, що [PERSON] неодноразово погрожував їй викраденням дитини, що унеможливлює виконання рішення органу опіки. Представник третьої особи органу опіки та піклування КРА ОМР у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у їх відсутності, висновок КРА ОМР підтримала в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані Сімейним Кодексом України. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], про що Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 15 грудня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 1281, що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], де батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, проте стосунки між сторонами не склались і з 2012 року вони мешкають окремо. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Згідно вимог ст.157 СК України питання виховання дітей вирішуються батьками спільно. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 3 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Згідно до ч. 2 ст. 158 Сімейного кодексу України рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ч. 4,5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суду надано висновок органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 12.08.2014 року за № 1174/01-11 «Про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні гр. [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO]», згідно якого вбачається, що Орган опіки та піклування вважає доцільним визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні своєї малолітньої дочки [PERSON], [INFO] та спілкуванні з нею шляхом встановлення систематичних зустрічей батька з дочкою наступним чином: у перший та третій тиждень місяця з 17:00 години п'ятниці до 08.00 години понеділка. Присутність матері малолітньої за домовленості між батьками дитини. Спілкування гр. [PERSON] з малолітньою дочкою [PERSON], [INFO] має відбутись за умови забезпечення батьком необхідного, фізичного і морального розвитку дитини, з урахуванням режиму дня та особливостей харчування малолітньої відповідно до віку. Відповідно до ч. 2 ст. 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, суд може визначати способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо). Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року у ст. 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. При вирішенні спору суд доходить до висновку про те, що між сторонами у теперішній час склались неприязні стосунки, однак, дитина у жодному разі не може бути заручником цих стосунків, у зв'язку з чим суд не погоджується з твердженнями відповідача щодо того, що позивач взагалі не має права бачити дитину, так як доказів його психічного захворювання чи протиправної поведінки у судовому засіданні надано не було. Однак, вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги вік дитини, її захворювання, про які повідомили сторони (проблеми зі шлунком та часті простуди), а також графік роботи відповідача, яка пояснила у судовому засіданні, що працює продавцем ювелірних виробів та на парному тижні місяця має три вихідних дні: вівторок, суботу та неділю, а на непарному - лише один вихідний день - у суботу. З урахуванням такого графіку роботи матері дитини, суд вважає доцільним визначити спосіб участі позивача у вихованні [PERSON] шляхом систематичних побачень в непарні тижні місяця у неділю з 10.00 години до 18.00 години, в парні тижні місяця - у суботу з 10.00 до 18.00 години та кожного четверга з 17.00 до 20.00, враховуючи, що за твердженнями матері, дитина у понеділок, середу та п`ятницю зайнята у художній школі, а по вівторках займається гімнастикою. Ухвалюючи зазначене рішення, суд насамперед керується інтересами дитини та роз`яснює батьку, що зустрічі з дитиною повинні відбуватися за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини, і крім того, у разі зміни життєвих обставин дитини (зростання, влаштування її до школи тощо), він має право звернутись до суду з позовом про зміну встановленого судом графіку. Крім матеріальних збитків, позивач вважає, що відповідач своїми діями спричинила йому моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 10 000 гривень. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров;я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав. Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У зв'язку з наведеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача суми завданої йому моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, оскільки позивачем не доведено, в чому саме полягає ця шкода. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про заборону третім особам у здійсненні будь-яких перешкод у його спілкуванні з донькою, так як суд позбавлений права вирішувати питання щодо зобов'язання здійснювати певні дії осіб, які взагалі не були залучені до участі у справі. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 243, 60 гривень. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial