Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод-фірма "Ось" заборгованості по заробітній платі в розмірі 7804,84 грн.; 10000,00 грн. моральної шкоди; компенсації втрати частини заробітної плати, пов'язаної з інфляцією в розмірі 12323,80 грн.; 17912,50 грн. середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні; компенсацію невикористану відпустку в розмірі 2149,50 грн., а також 300,00 грн. індексації заробітної плати. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24.07.2014 року позовну заяву в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод-фірма "Ось" на користь [PERSON] компенсації втрати частини заробітної плати, пов'язаної з інфляцією в розмірі 12323,80 грн. та індексації заробітної плати в розмірі 300,00 грн., залишено без розгляду. В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено, що з 01.11.2011 року по 22.10.2013 року позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Завод-фірма «Ось». Працює на посаді охоронця. В жовтні 2013 року позивача звільнено за власним бажанням за статтею 38 Кодексу законів про працю України. Проте до цього часу [PERSON] заробітна плата не виплачена. Станом на 01.11.2013 року підприємство має заборгованість перед позивачем по заробітній платі в сумі 7804,84 грн. Окрім зазначеного, позивач заявив до стягнення з відповідача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з часу звільнення, а саме з 23.10.2013 року по дату звернення до суду з даним позовом. Сума середнього заробітку, яка заявлена до стягнення з відповідача за час затримки розрахунку при звільненні за розрахунком позивача становить 17912,50 грн. та 2149,50 грн. грошової компенсації за невикористану відпустку. Також позивачем зазначено, що в зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати йому спричинена моральна шкода в розмірі 10000,00 грн., оскільки він має на утриманні дружину, сина та невістку з онуком, які проживають разом з ним та перебувають на його утриманні, що потребувало докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву (вх. № 24.07.2014 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 34). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 32, 33). Надав до суду письмові заперечення (вх. № 26384 від 07.07.2014 року), в якому зазначено, що факт наявності заборгованості по заробітній платі в сумі 7804,84 грн. відповідачем не заперечується. Однак відповідач не погоджується з сумою, яка заявлена позивачем до стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с. 19-21). Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. [PERSON] з 01.11.2011 року по 22.10.2013 року працював охоронцем в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Завод-фірма «Ось», про що свідчить запис № 17 та № 18 в трудовій книжці позивача, серії [NUMBER] (а.с. 38-39). Позивача 22.10.2013 року звільнено відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням, на підставі наказу № 102 від 22.10.2013 року. За довідкою № 45 від 26.03.2014 року товариства з обмеженою відповідальністю «Завод-фірма «Ось» станом на 01.11.2013 року підприємство перед позивачем має заборгованість по заробітній платі в сумі 7804,84 грн. за період з червня 2013 року по жовтень 2013 року (а.с. 12). Згідно довідки про середню заробітну плату (дохід) від 28.03.2014 року, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод-фірма «Ось» середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 71,65 грн. (а.с. 10). Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Згідно статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач в уточненні до позовної заяви просив провести середній розрахунок на день ухвалення рішення. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі - Постанова), середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з абзацом 3 пункту 3 Постанови усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 8 Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Судом на підставі листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік», листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» та розпорядження № 920-р від 21.11.2013 року визначено, що період затримки розрахунку з позивачем становить 188 робочих днів. Межею позовних вимог по даній вимозі є 24.07.2014 року. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом на 24.07.2014 року становить: 188 робочих днів х 71,65 = 13470,20 грн. Відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. З аналізу пункту 1 статті 4 Закону вбачається, що поняття «невикористані дні щорічної відпустки» включає в себе дні як основної, так і додаткової відпустки, що належить працівникові. Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата - це винагорода, за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона передбачає доплати, надбавки, гарантії та компенсаційні виплати, передбачені законодавством та премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань та функцій. Таким чином, можна зробити висновок, що компенсація за невикористані відпустки є компенсаційною виплатою, передбаченою законодавством, а отже є елементом додаткової заробітної плати. Стаття 141 Кодексу законів про працю України України покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок неухильно додержуватись законодавства про працю. Недотримання вимог трудового законодавства щодо проведення розрахунку з працівником при звільненні, свідчить про порушення норм законодавства про працю України та трудових прав позивача. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 7804,84 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13470,20 грн. Вимога позивача про стягнення з відповідача 2149,50 грн. грошової компенасції за частину невикористаної щорічної відпустки, підлягає частковому задоволенню, оскільки згідно довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод-фірма «Ось», компенсація за невикористану відпустку складає 1619,76 грн. (а.с. 40), а інший розмір грошової компенсації позивачем в порушення вимог статтей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України не доведений. Щодо моральної шкоди, заявленої позивачем слід зазначити на наступне. У трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його прав, визначено у статті 237-1 Кодексу законів про працю України України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, враховуючи те, що судом достовірно встановлена невиплата належних позивачу грошових сум, яка виразилася у несвоєчасній виплаті заробітної плати, грошової компенасції за частину невикористаної щорічної відпустки, що призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. На підставі пункту 2 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати від сплати судового збору звільняються. Згідно з частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволення чи відхилення частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial