Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-29 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29 липня 2000 року у Відділі державної реєстрації актів громадянського стану Снігурівського району Миколаївської області зареєстрували шлюб з відповідачкою. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини фактично припинені через відсутність взаємопорозуміння та постійних сварок. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги позивача визнала та вказала, що згодна на розірвання шлюбу, просила залишити їй прізвище " [PERSON] ". Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 29 липня 2000 року Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Снігурівського району Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис №54); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 29 липня 2000 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області 26 червня 2002 року серії [NUMBER] за актовим записом №84 (а.с.6). Шлюбні відносини між подружжям припинені за постійних сварок та непорозумінь у сім`ї, втрати почуття любові і поваги один до одного; дитина проживає з відповідачкою. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами не є можливим за категоричної позиції обох про розірвання шлюбу, а тому збереження даної сім`ї не відповідало б інтересам сторін та неповнолітньої дитини, а отже позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення на підставі ст.112 СК України. Відповідно до ст.113 СК України відповідач має право надалі іменуватися прізвищем " [PERSON] ". На прохання позивача суд не стягує з відповідача судовий збір.

Outcome: approved