Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ВАТ ЗМК «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди в розмірі 73080,00 грн., в обґрунтування якого зазначив, що з відповідачем він перебував у трудових відносинах з 1985 року по лютий 2013 року. Остання професія на вказаному підприємстві: працівник зеленого будівництва 3 розряду. Починаючи з 2007 року позивач хворіє через професійне захворювання. За результатами розслідування професійного захворювання згідно п.14 акту по формі П-4 йому встановлено діагноз: «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пилетоксичний бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН 2 ст. Крім того згідно п.17 вказаного акту причиною професійного захворювання є тривалий стаж роботи в умовах підвищеної запиленості. За результатами висновку останнього обстеження Медико-соціальною експертною комісією від 31.07.2012 року, у результаті професійного захворювання пов'язаного з виробництвом позивачу встановлено третю групу інвалідності з 60% стійкої втрати професійної працездатності - безстроково. При цьому визначена потреба у додаткових видах допомоги. Позивач зазначив, що професійна хвороба розвинулась у нього внаслідок нехтування адміністрацією підприємства своїх обов'язків по створенню безпечних умов праці. Він морально страждає внаслідок пошкодження його здоров'я, порушились його нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного способу життя, вона зазнає фізичного болю, все це негативно відобразилось на житті позивача, на його відносинах з оточуючими. Він потребує постійного подальшого лікування, не може повністю утримувати свою сім'ю. На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь у якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я професійним захворюванням в розмірі 73080,00 гривень. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що у відповідності до вимог діючого законодавства (ст.29 КзпП України) позивач був повідомлений підприємством про умови праці, про наявність важких та шкідливих виробничих факторів та погодився працювати у вказаних умовах. Будучи обізнаним про негативні наслідки впливу шкідливих факторів праці на власне здоров'я, позивач самостійно продовжував виконувати роботу в таких умовах довгий час, тим самим, з власної ініціативи допускав погіршення свого здоров'я. Крім того позивачем не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв'язку між професійним захворюванням та настанням у позивача моральних чи фізичних страждань. Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних матеріалів справи. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач з 05.11.1985 по лютий 2013 працював на різних посадах на підприємстві відповідача. Остання професія на вказаному підприємстві: працівник зеленого будівництва 3 розряду. Під час роботи на підприємстві позивач отримав професійне захворювання. За результатами розслідування професійного захворювання складено Акт по формі П-4 від 31.05.2007 року, згідно з п.14 якого позивачу встановлено діагноз «Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пилетоксичний бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН 2 ст. Згідно п.17 вказаного акту причиною професійного захворювання є тривалий стаж роботи в умовах підвищеної запиленості. Згідно до довідки до Акту огляду МСЕК від 31.07.2012 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності безстроково та третю групу інвалідності. При цьому визначена потреба у додаткових видах допомоги, а саме: нагляд та лікування у лікаря терапевта, пульманолога, стаціонарне лікування. Доводи відповідача щодо відсутності його вини у заподіяні моральної шкоди відповідачу, необґрунтовані та спростовані актом по формі П-4 від 31.05.2007 року про встановлення професійного захворювання у зв'язку з роботою у шкідливих умовах праці. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), згідно з ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Однак, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з п. 27 ст. 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності" у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їхніх сімей. Крім того, із Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України. Внаслідок професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, відчуває фізичну біль, не може вести активний спосіб життя, зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання, він переносить фізичні страждання. Виконання робіт позивачем у небезпечних для здоров'я умовах призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 8 000,00 грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому ст.4 ч.2 п.1 Закону України „Про судовий збір" - 1% від частини задоволених позовних вимог, що складає 80 грн. 00 коп.

Outcome: partial