Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

20.04.2021 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява представника позивача [PERSON] - адвоката Шейко І.О. до [PERSON] про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки з кадастровим номером 1423056600:04:000:0099, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,0558га, яка розташована на території Ярівської селищної ради Лиманського району та житлового будинку [ADDRESS] . 03.08.2020 в будинку, який є предметом спадщини [PERSON] знайшов заповіт від 22.09.2003 , відповідно до якого його мати [PERSON] все своє майно заповіла йому. До цієї дати він не знав про існування заповіту. Іншим спадкоємцем після смерті матері залишилася їх донька - [PERSON] . Позивач вважав, що оскільки у нього є оригінал заповіту, то він є власником майна, що належало його матері. 14.08.2020 [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадщини, але йому було відмовлено, оскільки він не був зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, пропустив встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Після цього [PERSON] звернувся до Краснолиманського міського суду Донецької області із позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідачем по даній справі він зазначив виконавчий комітет Лиманської міської ради в особі Ярівського статорстинського округу, оскільки вважав, що його сестра [PERSON] не є спадкоємцем, оскільки не зазначена в заповіті. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 09.10.2020 (справа № 236/2799/20) позовні вимоги [PERSON] задоволені, позивачеві наданий додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання законної сили судовим рішенням для прийняття спадщини після смерті його матері. Постановою апеляційного суду Донецької області від 03.03.2021 вказане рішення скасоване за апеляційною скаргою [PERSON] , оскільки її не було залучено до справи в якості відповідачки. Позивач вважає, що пропустив вказаний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не був обізнаний про наявність заповіту, змушений звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав і просить суд визначити йому додатковий строк у два місії для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилась після смерті його матері. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2021 позовна заява [PERSON] розподілена судді Бєлоусову А.Є., якого визначено головуючим суддею у цій цивільній справі (а.с.17); суддею заявлений самовідвід (а.с.18), який задоволений ухвалою суду від 21.04.2021 року (а.с.28-31), цивільну справу передано до канцелярії. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 цивільна справа розподілена судді Саржевській І.В. (а.с.32). Ухвалою суду від 27.04.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до підготовчого засідання, витребувані докази по справі; відповідачці запропоновано надати відзив на позов (а.с.33-34). 12.05.2021 від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідачка позов не визнала, просила суд у задоволенні його відмовити з таких підстав. [PERSON] з 2004 року по день смерті проживала з відповідачкою у м. Волноваха за однією адресою, вона її доглядала, позивачеві про це було відомо. Він приїздив два рази, іноді дзвонив, був на похоронах матері. [PERSON] померла [INFO] у м. Волноваха Волноваського району Донецької області. Після смерті матері вони їздили до м. Лиман з метою звернутися до нотаріуса з заявою про відкриття спадщини, але їм роз`яснили, що це треба робити в м. Волновасі. Саме за місцем відкриття спадщини перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Лиманського нотаріального округу Семенової І.М. за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а не за місцем відкриття спадщини, але 16.12.2008 за заявою відповідачки [PERSON] . Волноваською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа №1626/2008. Причини пропуску строку для прийняття спадщини, про які зазначив позивач, відповідачка вважає неповажними, бо останньому було відомо про смерть матері, він володів, користувався спадковим майном самостійно, до того часу, коли вирішив передати землю в оренду, тоді він звернувся 06.08.2020 за повторним свідоцтвом про смерть матері, а потім до нотаріуса, пояснення, що він знайшов заповіт 03.08.2020, в якому мати не живе з 2004 року - надумане; він мав об`єктивну можливість звернутися з заявою про прийняття спадщини своєчасно, отже спадщину не прийняв свідомо. (а.с.44-46). Ухвалою суду від 12.05.2021 витребувано у державного нотаріуса Волноваської державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] ; визначено за клопотанням позивачки розгляд даної цивільної справи проводити в режимі відеоконференції під час трансляції з Волноваським районним судом Донецької області (а.с.57-59). Ухвалою суду від 14.06.2021 клопотання відповідачки та її представника адвоката Мірошнікової Т.А. задоволено, витребувано з архіву Краснолиманського міського суду Донецької області цивільну справу № 236/2799/20 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області в особі Ярівського старостинського округу про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини; викликано в судове засідання в якості свідка [PERSON] ; визнано явку позивача [PERSON] у судове засідання обов`язковою; закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с.120-122). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Шейко І.Г. в судовому засіданні виклали зміст та підстави позовних вимог, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Мірошнікова Т.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у позовних вимогах відмовити. Свідок [PERSON] суду підтвердила, що відповідачку [PERSON] знає з 2005 року, оскільки вони проживали по сусідству. Відносини між ними дружні, спілкуються кожен день. З [PERSON] деякий час проживала її мати, яка померла у 2008році. Вона особисто допомагала відповідачці з організацією похорон. На поховання матері приїжджав син померлої, брат [PERSON] , особисто вона його раніше не бачила та не знала. [PERSON] та її брат біля померлої матері вели розмову про спадщину, та розповідали про заповіт. [PERSON] нагадала брату, що доглядала матір, на що останній відповів, що спадщину розподілять справедливо. Після поховання матері брат відповідачки уїхав до місця свого мешкання. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Як встановлено судом [PERSON] померла [INFO] у м. Волноваха Волноваського району Донецької області, про що складений відповідний актовий запис № 247, що підтверджується як свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Волноваського районного управління юстиції 17.06.2008, так і свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 06.08.2020 Лиманським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.68, 6). Згідно даних домової книги та довідки про склад сім`ї [PERSON] з 20.09.2007 по день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 90-91, 71). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі: земельну ділянку кадастровий номер 1423056600:04:000:0099, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,0558га, яка розташована на території Ярівської селищної ради Лиманського району (а.с. 9-11). Спадкоємцями майна померлої за законом першої черги є її син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження, серії [NUMBER] , виданим 14.10.1966, актовий запис № 29 (а.с.7) та її донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її народження, серії [NUMBER] , виданим 01.07.1960, актовий запис № 37 та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.69, 70) Спадкодавець [PERSON] за життя залишила заповіт, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Ярівської селищної ради Краснолиманського району Донецької області Козацькою Н.А. 22.09.2003 за реєстровим № 105. Цим заповітом [PERSON] все майно заповіла своєму синові - [PERSON] (а.с.8). 16.12.2008 [PERSON] звернулася з заявою про прийняття спадщини до Волноваської державної нотаріальної контори після смерті матері [PERSON] , за її заявою була відкрита спадкова справа №1626/2008, яка зареєстрована в Спадковому реєстрі (а.с.67, 77). Згідно з Витягом зі Спадкового реєстру від 16.12.2008 нотаріусом було з`ясовано про наявність заповітів від 26.03.1980 за № 400 та від 22.09.2003 за №105, які [PERSON] склала за життя (а.с.76). Листом від 25.10.2013 Ярівська селищна рада Донецької області підтвердила складання [PERSON] заповіту за №105 (а.с.85). 14.08.2020 представник позивача звернувся до приватного нотаріуса Лиманського нотаріального округу Семенової І.М. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті його матері [PERSON] , однак нотаріус відмовила йому у вчиненні нотаріальних дій через пропущений строк для прийняття спадщини (а.с.12). Заочним рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 09.10.2020 (справа №236/2799/20) позовні вимоги [PERSON] до виконавчого комітету Лиманської міської ради в особі Ярівського статорстинського округу про надання додаткового строку для прийняття спадщини, задоволені, позивачеві наданий додатковий строк тривалістю два місяці з дня набрання законної сили судовим рішенням для прийняття спадщини після смерті його матері (а.с.94-96). 03.12.2020 [PERSON] звернувся до Волноваської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с.93). Постановою апеляційного суду Донецької області від 03.03.2021 заочне рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 09.10.2020 скасоване, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено (а.с.105-106). Згідно інформації, що міститься в спадковій справі №1626/2008 свідоцтва про право на спадщину станом на 16.02.2021 не одержані (а.с.104). Умови та порядок спадкування регулює низка цивільно-правових норм, що в своїй сукупності складають окремий цивільно-правовий інститут - спадкове право. Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої - п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви або ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до статті 46 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. За приписами статті 46-1 Закону України "Про нотаріат" нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до ни х. Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України. Інформація з єдиних та державних реєстрів, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування єдиними та державними реєстрами здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію. Відповідно до статті 63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 1.2, 2.2, 3.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Як встановлено судом 22.09.2003 [PERSON] склала заповіт, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Ярівської селищної ради Ураснолиманського району Донецької області Козацькою Н.А. за реєстровим № 105, яким на випадок своєї смерті належне їй на праві власності майно, в тому числі житловий будинок заповіла [PERSON] (а.с. 8). У зв`язку з поданням [PERSON] 16.12.2008 заяви про прийняття спадщини державним нотаріусом Волноваської нотаріальної державної контори перевірялася наявність заповітів, складених [PERSON] і відповідно до Витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16.12.2008, з`ясовано що існує заповіт за реєстровим №105 від 22.09.2003, який є чинним (а.с.76). Таким чином, державному нотаріусу, який відкрив спадкову справу №1626/2008 було відомо про наявність чинного заповіту. Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, [PERSON] зазначає, що вважав, що фактично прийняв спадщину, оскільки після смерті матері доглядав за житловим будинком та земельною ділянкою, що підтверджується довідкою Ярівського старостинського округу № 552 від 11.08.2020 (а.с.11 справа №236/2799/20), а також про існування заповіту він не знав, а дізнався лише 03.08.2020 , коли знайшов його у будинку, що є предметом спадщини, а тому своєчасно не звернувся за оформленням своїх спадкових прав до нотаріальної контори. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 17.03.2021 у справі №308/4272/19, від 22.02.2021 у справі № 644/7785/19 нотаріус при заведенні спадкової справи повинен перевірити за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. В даному випадку будь-яких дій, які б свідчили про прийняття заходів щодо виклику позивача як спадкоємця за заповітом нотаріусом зроблено не було, про що свідчать матеріали спадкової справи, тобто свідчення належного сприяння нотаріусом для здійснення особистого розпорядження спадкодавця відсутні. За усталеною практикою ЄСПЛ, що її суд застосовує, як джерело права, особа не може відповідати за можливі помилки представників органів влади під час виконання ними своїх обов`язків в процесі забезпечення їх законних прав та інтересів. Так, у пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (29979/04) Європейський Суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункту 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119). Отже, враховуючи, що позивач не був обізнаний про наявність заповіту, нотаріус не здійснив належним чином повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Посилання відповідачки на те, що позивачеві було достеменно відомо про наявність заповіту та необхідність з`явитися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, суд до уваги не приймає, оскільки на підтвердження цих обставин відповідачкою не надано належних і допустимих доказів, а згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному законодавству, суд за таких обставин вважає достатнім визначення додаткового строку для прийняття спадщини [PERSON] тривалістю два місяці з дня набрання законної сили цим судовим рішенням. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 980 грн. (а.с.4). Проте позивач [PERSON] просив суд покласти судові витрати на нього (а.с.3), а отже враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір стягненню з відповідачки не підлягає.

Outcome: approved