Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В Зіньківський районний суд Полтавської області звернулася [PERSON] із позовом до Зіньківської районної державної адміністрації, Полтавської області, третя особа Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини Полтавської області, прокуратура Зіньківського району, Полтавської області про поновлення батьківських прав. Із позовної заяви вбачається, що 23 січня 2013 року рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області позивачка, [PERSON] була позбавлена батьківських прав відносно синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] по причині ухилення від виконання нею батьківських обов'язків. На даний час діти виховуються у Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку дитини. В даний час, у позивачки радикально змінилися умови життя. Вона веде добропорядний спосіб життя. 07.02.2013 року уклала шлюб і проживає в господарстві чоловіка в селі Волошкове. Зіньківського району, Полтавської області, тож має постійне місце проживання. На даний час тимчасово не працює і доглядає батьків чоловіка, які є інвалідами, але активно шукає роботу. Родину матеріально забезпечує чоловік [PERSON]. Згідно акту № 3 обстеження матеріально-побутових умов проживання Човно-Федорівської сільської ради, Зіньківського району, Полтавської області від 03.04.2014 року, будинок, в якому проживає сім'я газифікований, є водопостачання та водовідведення. У кімнатах чисто, охайно, наявні меблі, речі першої необхідності. Сім'я повністю забезпечена продуктами харчування, є земельна ділянка, яку вони обробляють, а також утримує підсобне господарство. Позивачка бажає і має можливість приймати участь у житті своїх дітей, піклуватися про їх фізичний та духовний розвиток, утримувати їх матеріально. Сприяти їх розвитку та гарному вихованню. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на виховання в сім'ї разом з батьками або в родині одного з них, та на піклування батьків. Відповідно до ст. 12 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Рішенням комісії з питань захисту прав дітей при райдержадміністрації від 27.03.2014 року № 3/1 служба у справах дітей райдержадміністрації прийшла до висновку про доцільність поновлення моїх батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У зв'язку з докорінною зміною обставин життя позивачки і її ставлення до батьківських обов'язків, вона просить суд поновити її в батьківських правах. Заслухавши позивачку, [PERSON], яка підтримала свої позовні вимоги, представника позивача, який підтримав позовні вимоги, представника відповідача, який визнав повністю позовні вимоги, третю особу - прокуратура Зіньківського району, Полтавської області та зачитавши заяву третьої особи, яка не заперечувала проти заявлених вимог, розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд знаходить, що заявлені вимоги обґрунтовані і такі, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно ст. 213 ЦПК України, - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] народився [PERSON]. Його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). [PERSON], народився [INFO], його батьками записані: [PERSON] та [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER]. Запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень здійснювався на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, прізвище було записано зі слів матері. Відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України, при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем матері, а ім'я та по-батькові дитини записуються за її вказівкою. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 23 січня 2013 року, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.11-12). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], 07 лютого 2014 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і прийняла його прізвище [PERSON]. Зіньківською районною адміністрацією Полтавської області за №01-47/28 від 09.04.2014 року було видано висновок про доцільність поновлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей, [PERSON], [PERSON] (а.с.13). Відповідно до характеристики, складеної депутатом сільської ради, [PERSON] за час проживання в селі Волошкове, Зіньківського району, Полтавської області зарекомендувала себе як врівноважена спокійна людина. Займається господарством, доглядає батьків чоловіка, які є інвалідами. Має добросусідські відносини. Спиртних напоїв не вживає (а.с.14). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім"ї [PERSON], вони мешкають в будинку, загальною площею 63,2 кв.м., будинок опалюється природним газом, є водопровід, каналізація. В кімнатах охайно, в необхідній кількості є меблі, продукти харчування, речі першої необхідності (а.с.15). Відповідно до медичного висновку, [PERSON] здорова (а.с.32). [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідно до витягів з реєстру Управління інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Полтавської області, станом на 03.06.2014 р. до кримінальної відповідальності не притягувалися, в розшуку не перебувають (а.с. 36,37). Батьки чоловіка позивачки, [PERSON] та [PERSON] надали до суду заяви в яких вказали, що не заперечують проти проживання дітей [PERSON] та [PERSON]. Позивачкою, [PERSON], доведено, що вона змінила своє відношення до виконання батьківських обов'язків. Спиртні напої та наркотики не вживає, позитивно характеризуюся за місцем проживання, що підтверджується характеристикою з місця проживання. Діти визнають її як матір. Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом взято до уваги інтереси не лише дитини, а й матері на загальному тлі тих змін, які сталися в її способі життя. До уваги було взято те, що поновлення батьківських прав відновлює не лише немайнові правові зв'язки матері з дитиною, а й повертає цілий ряд інших втрачених правових можливостей. Отже, рішення суду має бути справедливим, сприяти утвердженню добросовісності у відносинах між матір'ю та дитиною. У відповідності до ст.. 213 ЦПК України суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні та

Outcome: approved