Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася в суд з позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що вона являється пенсіонером за віком, розмір пенсії визначений індивідуально в залежності з трудовим стажем та розміром заробітної плати та в середньому становить 2700 гривень щомісяця. Починаючи з червня 2019 року вона почала отримувати пенсію нижчу ніж зазвичай отримує на суму близько 500 гривень, а саме 2200 грн. 16 серпня 2019 року вона звернулася до Рахівського відділу обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області з приводу зменшення розміру пенсії, де дізналася, що з 1 червня 2019 року на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП №58504495 від 08.05.2019, з неї стягується частина пенсії в користь ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" для погашення суми заборгованості в розмірі 35079,05 грн та 3507, 91 грн основної винагороди приватного виконавця. Виконавче провадження здійснюється на підставі виконавчого напису №1647, вчиненого 23.01.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Степанівною. Даний факт став для неї несподіванкою, так як вона ніяких відносин з відповідачем ПАТ "ПУМБ" не має, кредитних коштів не отримувала, рівно як і не отримувала жодних претензій про існування заборгованості. Вважає, що 23.01.2019, вчиняючи виконавчий напис №1647 приватний нотаріус Хара Наталія Станіславівна порушила основний принцип цієї нотаріальної дії не встановивши факт безспірності її відповідальності за кредитним договором. Ознакою безспірності вимоги є її відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а вона заперечує про наявність заборгованості перед відповідачем, бо не укладала жодного кредитного договору (чи будь-якого іншого договору) з ПАТ "ПУМБ", не отримувала кредитних коштів і про який кредитний договір йде мова їй взагалі не відомо. Крім того, нотаріус Хара Н.С. не повідомляла її про те, що до неї звернулися із заявою про вчинення виконавчого напису, що створює ситуацію, коли вона не могла ніяким чином заперечити про наявність будь-яких договірних відносин з кредитором і відповідно нотаріус не могла вчиняти виконавчий напис, оскільки нею не була перевірена безспірність вимог кредитора. У зв"язку з чим просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1647, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною, 23.01.2019 щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №58504495 від 08.05.2019 та стягнути з вівдповідача в її користь понесені судові витрати в розмірі 768,40 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача, ПАТ "ПУМБ", будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився. Відзиву на позов не подавав. Третя особа без самостійних вимог, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна в судове засідання не з"явилася. Надіслала суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності. Письмові пояснення що позову не подавала. Заслухавши учасників справи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що 03 лютого 2014 року між [PERSON] та Акціонерним товариством "Банк Ренесан Капітал", правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», був укладений кредитний договір №GP- 5973974, за умовами якого АТ "Банк Ренесанс Капітал" надав [PERSON] кредит в сумі 19860,93 гривень, з яких 16333 гривень на загальні споживчі цілі, 3527,93 гривень в оплату договору страхування, зі сплатою 15 % річних та строком кредитування на 36 місяців (з 03.02.2014 до 03.02.2017), з щомісячними платежами в сумі 1049,60 гривень. 23 листопада 2018 року на адресу [PERSON] було направлено вимогу про усунення порушень з виконання кредитного договору та сплати заборгованості у розмірі 34578,56 грн. Внаслідок невиконання позивачем своїх кредитних зобов`язань перед банком, АТ "ПУМБ" подало приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. заяву на вчинення виконавчого напису від 11 січня 2019 року №41. 23 січня 2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис № 1647 про звернення стягнення з громадянки [PERSON] , [INFO] , ІПН: [NUMBER] ,зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , яка є боржником за кредитним договором №GP- 5973974 від 03.02.2014, укладеним нею з АТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником усіх прав та обов"язків якого є Акціонерне Товариство "Перший Український Міжнародний Банк", який є стягувачем, заборгованість за кредитним договором №GP- 5973974 від 03.02.2014. Строк платежу за кредитним договором №GP- 5973974 від 03.02.2014 настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11 січня 2018 року до 11 січня 2019 року. Сума заборгованості складає 34579,05 грн, в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 18506,01 грн; прострочена заборгованість за комісією - 11855,53 грн; прострочена заборгованість за процентами - 4217,51 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту - о,00 грн; строкова заборгованість за комісією - 0,00 грн; строкова заборгованість за процентами - 0,00 грн. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У статті 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У статті 88 Закону України «Про нотаріат» ( в редакції на час вчинення виконавчого напису) визначені умови вчинення виконавчих написів, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом законодавства станом на час вчинення оскаржуваного виконавчого напису був, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 та зареєстрований Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі - Порядок). Згідно з пунктом 2 глави 16 Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника;дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи;номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Відповідно до пункту 3 глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до Переліку № 1172 для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 зроблено висновок, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису-це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) вказано, що «вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат», слід враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису. Спір про право, який унеможливлює вчинення виконавчого напису, і, як наслідок, зумовлює певну правову реакцію нотаріуса, міг вбачатися нотаріусом винятково із заяви боржника про зупинення виконавчого провадження, поданої відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про нотаріат» і обґрунтованої тим, що боржник звернувся до суду із відповідною позовною заявою про оспорювання заборгованості, а також на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження його позовної заяви. Але навіть такі обставини свідчили б про існування спору про право, проте не змінювали б правової характеристики цього виду заборгованості як безспірної». Отже, захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання кредитором повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Дослідивши оскаржуваний виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. №1647 судом встановлено, що вимоги до його оформлення, передбачені чинним законодавством України приватним нотаріусом виконані у повному обсязі та в межах строків загальної позовної давності, оскільки строк повернення кредиту встановлений у договорі до 03 лютого 2017 року. Доводи позивачки [PERSON] про наявність спору щодо її заборгованості, оскільки жодного кредитного договору з АТ "ПУМБ" чи іншими банками вона не укладала, кредитних коштів не отримувала, та не отримання нею письмового повідомлення нотаріуса про вчинення виконавчого напису спростовані матеріалами справи. Зокрема, як зазначалося вище, договірні відносини з кредитування укладені, 03.02.2014, між позивачкою та АТ "Банк Ренесанс Капітал", а на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом, кредитором зазначений АТ "ПУМБ" як правонаступник первинного кредитора АТ "Банк Ренесанс Капітал", до якого перейшли всі права та обов"язки за кредитом. Згідно кредитного договору №GP- 5973974 від 03.02.2014, кредитні кошти в сумі 19860,93 грн надані позивачці шляхом банківського переказу на рахунок № [NUMBER] , відкритий в АТ "Банк Ренесанс Капітал", МФО 380010. Також суд не приймає до уваги посилання позивачки, що її нотаріусом не було повідомлено про вчинення виконавчого напису, оскільки згідно наведених вище норм закону у даних спірних правовідносинах, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачкою вимагається визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1647, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною 23.01.2019 щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №58504495 від 08.05.2019, в той час коли такий виданий на стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №GP- 5973974 від 03.02.2014. За таких обставин суд дійшов висновку, що підстави для визнання оспорюваного позивачем виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відсутні. Позивачка, [PERSON] , не надала доказів на підтвердження сплати заборгованості, припинення зобов`язання або відсутності кредитних зобов"язань, та не спростувала безспірність заборгованості на момент вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором. А стосовно заперечень підпису кредитного договору, відповідно відсутності кредитних зобов"язань, на підставі якого видано виконавчий напис нотаріуса, не заявляла необхідність проведення почеркознавчої експертизи, чи вчинення інших процесуальних дій, в тому числі витребування в кредитора оригіналу кредитної справи. Таким чином, враховуючи, що позивач не довела належними та допустимими доказами свої позовні вимоги, порушень процедури вчинення нотаріусом виконавчого напису не виявлено, позов не підлягає до задоволення. Заходи забезпечення позову, вжиті Рахівським районним судом згідно з ухвалою від 08.10.2019, в силу ст. 158 ЦПК України слід скасувати.

Outcome: dismissed