Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

В липні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 квітня 2008 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пайове товариство «Світлана» укладений договір про співробітництво, за умовами якого учасники договору зобов'язались спільно діяти для досягнення спільних господарських цілей, а саме - одержання прибутку в галузі торгівельної діяльності. Відповідно до п.2.2.4 договору товариство зобов'язується в рахунок компенсації за частку в майні [PERSON], що закріплюється за іншими учасниками Товариства, а також належних тому дівидентів по результатам щорічної діяльності Товариства, виплачувати [PERSON] щорічно тверду грошову суму двадцять тисяч гривень з урахуванням індексу інфляції. Виплата вказаної суми проводиться до 20 серпня поточного року. Протягом всього часу відповідач здійснював виплату вказаної фіксованої суми та нараховане відповідно до річного індексу інфляції за попередній рік інфляційне збільшення, проте кожна сума сплачувалась в серпні поточного року з урахуванням індексу інфляції лише за минулий рік. Не погоджуючись з порядком нарахування індексу інфляції на тверду грошову суму позивач неодноразово звертався до відповідача задля врегулювання спору, проте відповідач продовжував сплачувати тверду грошову суму в розмірі 20000 гривень з урахуванням індексу інфляції, в порядку нарахування за розсудом відповідача. Оскільки зазначена виплата повинна була проводитись наростаючим підсумком шляхом перемноження між собою щомісячних індексів, що складають відповідний період, то станом на серпень 2017 року заборгованість Товариства за договором становить 125410 грн. Тому просив стягнути з відповідача борг в сумі 125410 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, викладене підтвердили. Представник відповідача Бондаренко Г.П. в судовому засіданні проти позову заперечувала. Пояснила, що після підписання договору відповідач щороку виплачував позивачу фіксовану суму та нараховане відповідно до річного індексу інфляційне збільшення до вказаної суми. Кожна сума сплачувалась в поточному році з урахуванням індексу інфляції за минулий рік. Відповідач виплачував позивачу щорічну суму доходу з урахуванням щорічного індексу інфляції, чим щороку відшкодовував йому подорожчання споживчих товарів і послуг. Порядок індексації щорічної твердої суми доходу наростаючим підсумком з урахуванням індексів за період в декілька років жодним нормативним актом не передбачений, тому що тоді б відповідач мав би сплачувати позивачу суму доходу проіндексовану декілька разів (інфляція нарахована на інфляцію), що суперечить самій суті індексації доходів, оскільки інфляційні виплати не підлягають повторній індексації та не є об'єктом індексації. Крім цього такий дохід, як компенсація за частку в майні Товариства, а також дивіденди по результатам щорічної діяльності Товариства не підлягає індексації взагалі. Відповідно до ст.256 ЦК України позивачем пропущений строк позовної давності щодо вимог за період з 2008 по 2014 р.р. Позовна давність застосовується до кожного окремого зобов'язання відповідача, передбаченого п.2.2.4 Договору, з моменту отримання кожної твердої суми доходу (20000 грн.) з урахуванням індексу інфляції. Тому щодо вимог, обчислених позивачем за період з 2008 по 2014 р.р. включно позовна давність сплила. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 02 квітня 2008 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пайове товариство «Світлана» укладений договір про співробітництво, що підтверджується копією вказаного договору (а.с.4-5). Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Частиною 4 пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". З аналізу зазначених норм можливо прийти до висновку, що інфляційні нарахування є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат особі яка має право на отримання грошової суми від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні відповідної компенсації за весь період. З довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що станом на серпень 2017 року позивачем нарахована заборгованість Товариства за договором в сумі 125410 грн. Підстав вважати, що наданий розрахунок заборгованості невірний немає, оскільки відповідачем він не спростований. При цьому, посилання відповідача на те, що він виплачував позивачу щорічну суму доходу з урахуванням щорічного індексу інфляції, чим щороку відшкодовував йому подорожчання споживчих товарів і послуг, судом до уваги не приймаються, оскільки при виплаті базової суми з урахуванням індексу інфляції лише за попередній рік не відшкодовується подорожчання споживчих товарів та послуг, що відбулось за весь час з дати підписання договору. Таким чином, при розрахунку компенсації за частку в майні та дивідендів, виходячи із твердої грошової суми, що встановлена в 2008 році, застосування індексу інфляції лише за рік, що передує розрахунку, а не наростаючим підсумком за весь період з 2008 року по місяць, що передує розрахунку не відшкодовує втрат, що відбуваються внаслідок подорожчання споживчих товарів і послуг з 2008 року. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тому, оскільки позовні вимоги обґрунтовані, то позов підлягає задоволенню. Однак відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи викладене, оскільки підстав вважати, що строк звернення до суду пропущений з поважних причин немає, то суд частково задовольняючи позов вважає за необхідне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Пайове товариство "Світлана" на користь позивача борг в межах трирічного строку позовної давності, в сумі 88130 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід бюджету необхідно стягнути судовий збір в сумі 881,30 грн.

Outcome: partial