Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства "Селидіввугілля" відокремлений підрозділ Шахта "Котляревська" про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає, що він з 18.02.2014 року по 12.10.2020 року працював на шахті "Котляревська" на різних посадах та був звільнений 12.10.2020 року ат в цей же день отримав трудову книжку та склав заяву про виплату йому заробітної плати та допомоги при звільненні. Згідно довідки відповідача на час звільнення позивачу належала до виплати сума у розмірі 31102,09 грн. З часу припинення трудових відносин відповідач своєчасно не провів з позивачем остаточний розрахунок у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 31102,09 грн. Крім того у зв`язку з тим, що відповідачем не було здійснено розрахунок при звільненні за період з 13.10.2020 року по 23.03.2021 позивач просить компенсувати йому середній заробіток за цей проміжок часу у розмірі 90073,62 грн. Також позивач стверджує, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було завдана моральної шкоди, оскільки позивачу довелось відшукувати інші джерела доходу для придбання одягу, продуктів харчування, що потягло за собою душевні страждання позивача у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000 гривень. Відповідач подав до суду відзив на позов в якому проти задоволення позовних вимог заперечував частково, а саме визнав позовні вимоги в часті стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні в сумі 31102,69 грн. та проти задоволення решти позовних вимог заперечував у повному обсязі. Відповідач стверджує, що оскільки позивач у день звільнення не працював, а після звільнення з вимогою про виплату заборгованості не звертався, то підстави для застосування положень ст. 117 КЗпП України відсутні, а відповідальність щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку не повинна застосовуватись. Крім того відповідач у відзиві вказує, що суд у резолютивній частині рішення повинен відобразити відомості про стягнуті суми з урахуванням утримання з цих сум обов`язкових податків і зборів. Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позовну заяву з підстав, що наведені в позові. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково та проси відмовити у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню у повному обсязі, позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з копії трудової книжки [NUMBER] від 17.09.1985 року [PERSON] був прийнятий машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем у шахті. На записі про прийняття на роботи нанесено відтиск печатки Державного підприємства «Селидіввугілля» шахта «Росія». З копії трудової книжки [NUMBER] від 17.09.1985 встановлено, що 12.10.2020 року [PERSON] був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`зку з виходом на пенсію за віком (з виплатою допомоги). Згідно довідки ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська» № 04-22/323 від 15.01.2021 року [PERSON] працював на ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська» з 18.02.2014 року по 12.10.2020 року та станом на 13.01.2021 року йому не виплачено: 1. вихідну допомогу на пенсію за жовтень 2020 року у розмірі 28198,05 грн., 2. листок непрацездатності за рахунок підприємства: листопад 2019 року 1466,69 грн., квітень 2020 року 906,56 грн., червень 2020 року 530,79 грн., всього 31102,09 грн. Згідно довідки ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська» № 04-22/323 від 15.01.2021 року [PERSON] працював на ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Котляревська» з 18.02.2014 року по 12.10.2020 року та його середньоденний заробіток становить 556,01 грн. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно\~до\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець\~зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З матеріалів справи встановлено, що під час звільнення позивачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі у зв`язку з чим з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість, що складається з: невиплаченої вихідної допомоги при звільненні за багаторічну працю у вугільній промисловості у розмірі 28198 грн. 05 коп., та виплат по листам непрацездатності за рахунок підприємства у розмірі 2904 грн. 04 коп. У\~ст. 117 КЗпП України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Тлумачення вказаних норм права свідчить, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена\~ст. 117 КЗпП України\~відповідальність. Водночас відповідачем в порушення вказаних вимог не було виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі як в день звільнення так і станом на момент розгляду справи в суді, що є підставою для застосування положень ст. 117 КЗпП України. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою КМУ від 08.02.1995 за № 100\~(далі - Порядок). Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.\~\~\~\~ Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.\~\~ Судом перевірено наданий позивачем розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та встановлено наявність в ньому помилок, оскільки при розрахунку вказаної суми позивач виходив з того, що в період з 13.10.2020 року по 23.03.2021 року кількість робочих днів становить 162 дні, в той час як дійсна кількість робочих днів становить 111 днів та заборгованість середнього заробітку за час затримки розрахунку повинна розраховуватись наступним чином: 556 гривень 01 копійка (середньоденна заробітна плата) х 111 (кількість робочих днів з моменту звільнення) = 61717,11 гривень. Відповідно до п.6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вирішуючи питання щодо позовних вимог з приводу моральної шкоди суд виходить з наступного. Вирішуючи питання щодо відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 23 ЦК України\~визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Положеннями\~ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~встановлено, що\~моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Суд приймає до уваги також правовий висновок Великої палати Верховного суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 за яким визначаючи\~розмір\~відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.\~Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення . З врахуванням того, що внаслідок несвоєчасного розрахунку з боку відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що родина позивача опинилась у скрутному становищі та позивач був змушений відшукувати інші джерела доходу для придбання одягу, продуктів харчування з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в порядку відшкодування моральної шкоди 5000 гривень. Відповідно до ч. 1 ст.141\~ЦК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial