Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

03.06.2021 [PERSON] звернулася до суду через свого представника Сумцова Є.С. із указаним позовом, який мотивований тим, що у січні 2021 року вона дізналася про те, що за виконавчим написом №5129 від 27.11.2021, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, із неї, як із боржника стягується на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БАНК ФОРВАРД» заборгованість у розмірі 11234,22 грн. За виконавчим провадженням №63887332 постановою приватного виконавця Павелків Т.Л. від 29.12.2020 звернено стягнення заборгованості на заробітну плату позивачки, яку вона отримує у відділі освіти Тростянецької міської ради. Із заробітної плати позивачки за указаним виконавчим провадженням були безпідставно стягнуті кошти у сумі 11813,69 грн., оскільки позивачка своєчасно виконувала свої кредитні зобов`язання та майже сплатила борг за кредитним договором №200132862 від 17.03.2018, укладеним між сторонами. Жодних повідомлень із розрахунком заборгованості на адресу позивачки не надходило. Підстави примусового стягнення заборгованості у сумі 11234,22 грн. та із чого складається указана заборгованість позивачці невідомі. Позивачка вважає, що відповідачем безпідставно здійснено нарахування заборгованості у розмірі 11234,22 грн. Ця заборгованість є оспорюванню, оскільки позивачка її не визнає, жодних письмових вимог про сам факт існування боргу у сумі 11234,22 грн. та його сплату від відповідача їй не надходили, про вчинення виконавчого напису нотаріусом позивачку попередньо не повідомляли, вимоги про погашення боргу, актуальні рахунки та розрахунок заборгованості не надходили, кредитний договір не є нотаріально посвідченим, а тому у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису. За указаних обставин позивачка просить: - визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., вчинений 27.11.2020 та зареєстрований у реєстрі за №5129, про стягнення із неї на користь АТ "БАНК ФОРВАРД" заборгованості у розмірі 11234,22 грн. - таким, що не підлягає виконанню; - стягнути із АТ "БАНК ФОРВАРД" на її користь у порядку повернення стягнуті за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., вчиненого 27.11.2020 та зареєстрованого у реєстрі за №5129, грошові кошти у сумі 11813,69 грн.; - стягнути із АТ "БАНК ФОРВАРД" на її користь суму сплаченого судового збору у розмірі 2270,00 грн., а також понесені витрати на отримання професійної правничої допомоги. 07.06.2021 було відкрито провадження за даним позовом, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, яке проведено 12.07.2021 (а.с.18-19,83). 07.06.2021 у даній справі вжито заходи забезпечення позову (а.с.20). Своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, на подання відзиву на позов відповідач скористався та подав його 22.06.2021 (а.с.38-43) У відзиві відповідач просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Заперечення відповідача мотивовані тим, що 17.08.2018 позивачка звернулася до відповідача із підписаною нею заявою №200132862, яка у п.1 містить пропозицію (оферту) про укладення кредитного договору. Банк 19.08.2018 акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену у заяві позивачки і уклав із нею кредитний договір за №200132862. Відповідач відкрив позивачці поточний рахунок № [NUMBER] і зарахував на нього кредит у сумі 50000,00 грн. Відповідно до підписаної позивачкою заявою, остання сама запропонувала вважати складовою та невід`ємною частиною кредитного договору - заяву, графік платежів та Умови по кредитам. Кредитний договір укладений у письмовій формі, оскільки його умови зафіксована у заяві, графіку платежів та Умовах по кредитам. Через неналежне виконання обов`язків за кредитним договором банк 19.04.2020 направив позивачці Заключну вимогу із вимогою погасити заборгованість за кредитним договором у сумі 10384,22 грн., але заборгованість не була погашена позивачкою Указане підтверджується випискою по рахунку клієнта та розрахунком заборгованості за кредитним договором №200132862. Оскільки, клієнтом вимоги кредитного договору виконані не були,27.11.2020, приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис, у якому зазначено, що строк платежу за кредитним договором настав, боржником пропущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період із 24.03.2020 по 23.04.2020. Загальна сума заборгованості становить 10384,22 грн. та 850,00 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом. Банк надав нотаріусу не лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, а і виписки по рахунку, оформлені у відповідності до закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що доводило безспірність вимог банку. На момент звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису банком було надано усі передбачені законом документи. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, тим паче не повинен повідомляти боржника про стан заборгованості за кредитним договором. Вчиняючи виконавчий напис нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які вичерпно викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженому постановою КМУ за №1172 від 19.06.1999, тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом України «Про нотаріат», Цивільним кодексом України та іншим законодавством. Безспірність визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Позивачем не надано належних або переконливих доказів на підтвердження доводів про те, що сума боргу є спірною та відсутності безспірності відносин сторін щодо виконання зобов`язання. Зазначаючи про спірність заборгованості, позивачка разом із тим, не надала жодних розрахунків або переконливих доказів на підтвердження того, що на час вчинення виконавчого напису заборгованість за кредитним договором була відсутня або була у іншому розмірі ніж зазначено у виконавчому написі. Таким чином, нотаріус вчинив виконавчий напис відповідно до закону та підстав відмовляти банку у вчиненні виконавчого напису не було, а підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відсутні. У свою чергу стороною позивача 13.07.2021 була надана відповідь на відзив (а.с.89-91). Відповідь мотивована тим, що на момент вчинення приватним нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису (27.11.2020), договір за яким начебто боржником допущено прострочення платежів за зобов`язання не входив до Переліку документів. Позивач заперечує правомірність нарахування заборгованості, жодних документів про наявність заборгованості перед відповідачем, у т.ч. числі так званої Заключної вимоги про сплату боргу у сумі 10384,22 грн., про яку згадує відповідач у відзиві, позивачка не отримувала. Вчиняючи виконавчий напис нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та безспірності характеру правовідносин. Отже у приватного нотаріуса не було правових підстав для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, а надані відповідачем документи не підтверджують безспірність заявленої до стягнення суми боргу. Також відповідачем не надано доказів, які саме документи надавалися приватному нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису. За указаних обставин у суду наявні усі правові підстави для задоволення заявленого позову. Треті особи правом надати письмові пояснення у порядку, передбаченому ст.181 ЦПК України, не скористались. У судове засідання представник позивачки не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлений позов сторона позивача підтримує, просить задовольнити позов. Також 26.08.2021 від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, у якій представник просить покласти відповідача судові витрати у сумі 4500,00 грн., понесені [PERSON] на отримання професійної правничої допомоги, а також 2270,00 грн. сплаченого нею судового збору. Належним чином повідомлені представник відповідача та треті особи у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомляли. Ураховуючи заяву представника позивача, неявку належним чином повідомлених відповідача та третіх осіб суд визнав за можливе розглянути справу у їх відсутність, на підставі наявних доказів у справі. Вивчивши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню із огляду на наступне. Матеріалами справи установлено, що між [PERSON] та АТ «БАНК ФОРВАРД» маються кредитні відносини на підставі укладеного 17.03.2018 кредитного договору за №200132862. За указаним кредитним договором [PERSON] отримала у АТ «БАНК ФОРВАРД» кредит у розмірі 50000,00 грн. строком на 734 дні, із 17.03.2018 по 19.03.2018, за ставкою по кредиту (на строкову частину основного боргу) -0,01% річних та ставкою по кредиту (на прострочену частину основного боргу) - 0,00001% річних (а.с.9). На підставі витребуваних у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. доказів (а.с.18-19,27-36) установлено, що на підставі: заяви представника АТ «БАНК ФОРВАРД» Шилко Р.В. про вчинення виконавчого напису від 24.11.2020; кредитного договору за №200132862 від 17.03.2018; паспорту споживчого кредиту Додатку до договору за №200132862 від 17.03.2018; виписки з рахунку боржника [PERSON] станом на 16.11.2020; реєстру поштових відправлень АТ «БАНК ФОРВАРД», приватним нотаріусом Буждиганчук Є.Ю. 27.11.2020 за №5129 був вчинений виконавчий напис, за яким нотаріусом звернено стягнення із [PERSON] , як боржника, за кредитним договором за №200132862 від 17.03.2018, укладеним із ПАТ «БАНК ФОРВАРД,заборгованість за період із 24.03.2020 по 23.04.2020 у сумі 10384,22 грн., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 5114,16 грн.; заборгованості за процентами - 4995,06 грн.; плати за пропуск мінімальних платежів - 275,00 грн., а також за вчинення виконавчого напису нотаріусом 850,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню - 11234,22 грн. За наданими приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Павелків Т.Л. доказами, витребуваними за ухвалою суду (а.с.18-19), установлено, що на підставі заяви представника стягувача АТ «БАНК ФОРВАРД» Шилков Р.В. про примусове виконання рішення від 10.12.2020, кредитного договору та додатку до договору за №200132862 від 17.03.2018; оригіналу вищевказаного виконавчого напису (а.с.92-102), приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження за №63887332, у межах якого постановою від 29.12.2020 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.7,14). У період із 01.01.2021 по 30.05.2021 із заробітної плати [PERSON] , яку остання отримує у відділі освіти Тростянецької міської ради, за виконавчим документом (виконавчим написом №5129 від 27.11.2020) утримана сума у розмірі 11813,69 грн. (а.с.8). Позивачка вважає, що відповідачем безпідставно здійснено нарахування заборгованості у розмірі 11234,22 грн. та безпідставно з неї було стягнуто кошти у сумі 11813,69 грн. Ця заборгованість є оспорюванню, оскільки позивачка її не визнає, жодних письмових вимог про сам факт існування боргу у сумі 11234,22 грн. та його сплату від відповідача їй не надходили, про вчинення виконавчого напису нотаріусом позивачку попередньо не повідомляли, вимоги про погашення боргу, актуальні рахунки та розрахунок заборгованості не надходили, кредитний договір не є нотаріально посвідченим, а тому у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису. Натомість, стороною відповідача у відзиві на позов стверджується, що позивачка була повідомлена про наявність заборгованості, шляхом надіслання Заключної вимоги (а.с.52). Як вбачається із документів, наданих приватним нотаріусом, відповідачем на підтвердження відправлення повідомлення про заборгованість [PERSON] надано, зокрема реєстр поштових відправлень АТ «БАНК ФОРВАРД»-АТ «Укрпошта» згідно меморіального Ордеру №981326 від 21.10.2020, який містить ПІБ отримувача - [PERSON] , вид документа - Заключна вимога, вид листа- лист на замовлення, адреса доставки - [ADDRESS] (а.с.35-36). Суд вважає указаний реєстрне належним доказом, оскільки даний список підтверджує факт надіслання [PERSON] рекомендованого листа, але не підтверджує факту отримання цього листа останньою. Отже, суд вважає, що стороною відповідача не надано доказів того, що на адресу [PERSON] направлялося та було отримане останньою повідомлення про наявну заборгованість, її суму та необхідність її погашення. За розрахунками заборгованості, наданими стороною відповідача до відзиву на позов (а.с.53,54), заборгованість [PERSON] за кредитним договором №200132862 від 17.03.2018 станом на 19.05.2020 складала 10384,22 грн., а станом на 16.06.2021 складала 2991,91 грн. Із розрахунку заборгованості, складеного станом на 16.06.2021 вбачається, що на дату подання відповідачем заяви про вчинення виконавчого напису (платіжний період 20.11.2020-19.12.2020) несплачена позивачкою заборгованість складала 5114,16 грн. Отже, установлено, що сума заборгованості, які була заявлена відповідачем до стягнення приватному нотаріусу фактично перебільшила суму, яка відображається у розрахунку заборгованості. Таким чином, судом установлено, що у виконавчому написі, який оспорюється позивачкою, відсутня інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. У виконавчому написі та документах поданих стягувачем нотаріусу відсутня інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути, виникла виключно у межах строку позовної давності. Посилання фінансової компанії у заяві нотаріусу на те, що заборгованість стягується за період із 24.03.2020 по 23.04.2020, розрахунки заборгованості, а також виписка із особового рахунку, надані стороною відповідача під час розгляду даної справи, не є достатніми та безспірними документами, які підтверджують дійсний період та суму заборгованості позивачки. Фактично при оскарженні виконавчого напису боржник повинен підтвердити, що напис було вчинено щодо сум, які кредитор не мав права стягувати. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові №305/2082/14-ц від 15.01.2020. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, та постанові Верховного Суду України від 23 січня 2018 року № 61-154св18. Таким чином, у процесі розгляду справи установлено, що позивачка заперечує сам факт наявності заборгованості та її розміру. Отже, дані обставини свідчать про наявність спору між сторонами та сума заборгованості, стягнута за виконавчим написом не має ознак безспірності. Ураховуючи викладене, давши правову оцінку обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку, що у нотаріуса не було доказів про безспірність вимог відповідача під час вчинення виконавчого напису, боржником не була отримана вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, а тому є обґрунтовані підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, за змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з цим i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання виникають за наявності трьох умов: 1) набуття або збереження майна; 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3)відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Зазначений правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц. Ураховуючи, що підставою отримання відповідачем суми у розмірі 11813,69 грн. є стягнення із позивачки у примусовому порядку оспорюваної заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса, який, суд визнав таким, що не підлягає виконанню, указана сума вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню. При цьому, суд ураховує, що вказана безпідставно набута сума не підпадає під перелік випадків, коли безпідставне набуте не підлягає поверненню у відповідності до вимог статті 1215 ЦК України. За указаних обставин заявлені позивачкою позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Вирішуючи питання судових витрат у справі суд виходить із такого. Так, 21.05.2021 року між позивачкою [PERSON] та адвокатом Сумцовим Є.С. укладено договір про надання правничої допомоги. Згідно акту від 26.08.2021 приймання-передачі наданих послуг по договору вартість наданих послуг з правничої допомоги становить: -узгодження правової позиції по справі із клієнтом, підготовка позовної заяви (3 год. х 500,00 грн. за одну годину) -1500,00 грн.; -підготовка заяви про забезпечення позову (1 год. 00 хв.) - 500,00 год.; -підготовка відповіді на відзив на позовну заяву у т.ч. вивчення та юридичний аналіз постанов Верховного Суду (3 год. 00 хв.х 500,,00 грн.) - 1500,00 грн.; -ознайомлення із матеріалами справи 25.08.2021 за допомогою системи «Електронний суд» (1 год. 00 хв.)- 500,00 грн.; -представництво інтересів клієнта під час розгляду справи у судовому засіданні 26.08.2021 (1 год. 00 хв.) - 500,00 грн. Квитанцією від 25.08.2020 підтверджено сплату позивачкою коштів за договором про надання правової допомоги у сумі 4500,00 грн. Згідно ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т. ч. і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1,2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд вважає обґрунтованою та достатньою суму витрат на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн., заявлену представником позивачки, відповідно до заяви про розподіл судових витрат та наданих доказів у підтвердження понесених судових витрат. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК із відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК заходи забезпечення позову, накладені за ухвалою суду 07.06.2021 (а.с.20), продовжують діяти протягом дев`яноста днів із дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved