Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до ВАТ "Воловецький лісокомбінат" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував із відповідачем в трудових відносинах, які припинились 17.10.2008 року в зв'язку з звільненням його на підставі п.1 ч.1 статті 36 КЗпП України. Відповідач після звільнення повного розрахунку з ним не провів, що стало підставою для звернення позивача до суду. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 13.03.2010 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення невиплаченої компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні було задоволено за період з 17 жовтня 2008 року по 31 січня 2009 року. З вини відповідача повний розрахунок з позивачем було проведено тільки 30.10.2014 року. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 62160 грн. 84 коп., в тому числі 51586 грн.20 коп. - середній заробіток за час затримки проведення повного розрахунку при звільненні за період з 01.02.2009 року по 30.10.2014 року та 10574 грн. 64 коп. - моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - відкритого акціонерного товариства "Воловецький лісокомбінат" в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, причини його неявки суду невідомі. Суд, у відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України, дійшов висновку вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, які було припинено 17.10.2008 року на підставі ст. 36 п.1 ч.1 КЗпП України. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 13.03.2010 року стягнуто з ВАТ "Воловецький лісокомбінат" на користь позивача 3901 грн. 88 коп. компенсації за невикористані щорічні відпустки, середньомісячної плати за затримку розрахунку при звільненні (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний при звільненні працівника провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Суд визнав, що з боку відповідача мало місце порушення вимог ч. 1 ст. 47 та ст. 116 КЗпП України, яке тривало з 01.02.2009 року до 30.10.2014 рік, що підтверджується постановою відділу ДВС Воловецького РУЮ про закінчення виконавчого провадження від 27.10.2014 року ( а.с.21). Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином законом прямо встановлено відповідальність роботодавця за порушення строків розрахунку при звільненні працівника та межі (строки) її застосування. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в частині 5 пункту 25 постанови від 24.12.1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. При вирішенні позову суд керується роз'ясненнями, що містяться в пункті 20 вищезазначеної постанови, а тому на підставі ст. 117 КЗпП України вважає, що підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З досліджених письмових доказів суд дійшов висновку про доведеність підстав для відповідальності відповідача за затримку повного розрахунку при звільненні за період з 01.02.2009 року до 30.10.2014 рік та стягнення з нього на користь позивача суми середнього заробітку за вказаний період в розмірі 51586 грн. 20 коп. згідно довідки про середню заробітну плату №269 від 20.10.2008 року (а.с.8). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача ВАТ "Воловецький лісокомбінат" на користь позивача [PERSON] моральної шкоди в розмірі 10574,64 грн., суд вважає дані позовні вимоги необгрунтованими, не підтвердженими належними доказами, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Приймаючи до уваги, що позивач при пред'явленні позову, був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ВАТ "Воловецький лісокомбінат" в користь держави судовий збір в розмірі 515 грн. 86 коп.

Outcome: partial