Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

29 липня 2014 року позивач звернувся з даним позовом до суду, підтримуючи який в судовому засіданні пояснив, що з 29 червня 2004 року по 15 липня 2004 року він працював в Спільному Українсько-ізраїльському підприємстві товариство з обмеженою відповідальністю "Лісова компанія "Лаванда" на посаді машиніста козлового крану за сумісництвом. 16 липня 2004 року згідно наказу № 88 його прийнято на постійну роботу в Спільне Українсько-ізраїльське підприємство товариство з обмеженою відповідальністю "Лісова компанія "Лаванда" на посаду машиніста козлового крану на нижньому складі. Враховуючи, що за період з 2008 року до 2010 роки відповідач не виплачував регулярно заробітну плату, неправильно нараховував відпустки та розрахункові за невикористані відпустки, він вимушений був 23 грудня 2010 року звернутися до відповідача із заявою про звільнення. 23 грудня 2010 року наказом Спільного Українсько-ізраїльського підприємства товариством з обмеженою відповідальністю "Лісова компанія "Лаванда" № 143 його звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 Кодексу законів України про працю. Після звільнення з роботи, відповідач, у відповідності до вимог чинного законодавства, не провів із ним розрахунків по виплаті заробітної плати за жовтень - грудень 2010 року та по виплаті грошової компенсації за невикористані відпустки, неправильно зазначив в трудовій книжці про причини звільнення, не виплатив вихідної допомоги, що є істотним порушенням його законних прав. 08 червня 2011 року Коломийськими міськрайонним судом винесено рішення, яким: зобов'язано СУІП ТзОВ "Лісова компанія "Лаванда" внести зміни у формулювання причини звільнення [PERSON] з посади машиніста козлового крану на нижньому складі з формулювання "звільнений з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України" на формулювання "звільнений з роботи за власним бажанням, у зв'язку з не виконанням власником вимог законодавства про працю, умов колективного, трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів України про працю", зазначивши дату проведених змін; стягнуто з СУІП ТзОВ "Лісова компанія "Лаванда" в його користь вихідну допомогу у розмірі 3 627 грн. 57 коп., заборгованість по невиплаті розрахункових за невикористані відпустки в сумі 1 193 грн. 92 коп., заборгованість по невиплаті середнього заробітку за весь час затримки по день звернення до суду (29 березня 2011 року) в розмірі 7 487 грн. 43 коп. та з врахуванням суми заборгованості по день фактичного розрахунку, завдану моральну шкоду в сумі 400 грн.. Рішення вступило в законну силу 19 червня 2011 року та було виконано відповідачем в повному обсязі, однак, ним не заявлялися позовні вимоги про оплату відповідачем сум за лікарняні дні, оскільки між ними була усна домовленість про добровільну оплату, яка відповідачем не була виконана по сьогоднішній день, а тому просить суд стягнути з СУІП ТзОВ "Лісова компанія "Лаванда" на його користь суми невиплачених лікарняних днів у розмірі 935 грн. 87 коп.; компенсацію по невиплаті суми лікарняних днів за весь час затримки в розмірі 26 276 грн. 35 коп.; завдану моральну шкоду в сумі 1 000 грн.; витрати на правову допомогу в сумі 600 грн. Представник відповідача в письмовому поясненні проти позову заперечив, мотивуючи тим, що 29.03.2011 року позивач звернувся до Коломийського міськрайонного суду з позовом до СУІП ТзОВ "Лісова компанія "Лаванда" про зміну формулювання причин звільнення та зобов'язання внести відповідні зміни в трудову книжку, стягнення заборгованості за невикористану відпустку та вихідної допомоги, відшкодування моральної шкоди. Інших позовних вимог на той момент позивач не заявляв, хоча знав які права його були обмежені і порушені, оскільки звільнений був 23.10.2010 року. 08.06.2011 року Коломийським міськрайонним судом винесено рішення, згідно якого позов гр. [PERSON] задоволено частково. Рішення вступило в законну силу 19.06.2011 року. Відповідачем було виконано в повному обсязі. Позивачем рішення Коломийського міськрайонного суду про стягнення з СУІП ТзОВ "Лісова компанія "Лаванда" в апеляційному порядку не оскаржувалось. 29.07.2014 року позивач [PERSON] звертається з повторним позовом до СУІП ТзОВ "Лісова компанія "Лаванда" про стягнення невиплаченої суми лікарняних днів. Вважає, що дана позовна заява є безпідставною, необґрунтованою. Всі питання висвітлені в позовній заяві розглядались в аналогічній позовній заяві, по якій судом винесено рішення. Дане рішення ніким не оскаржувалось. Воно вступило в законну силу. Тобто гр. [PERSON] звернувся з повторною позовною заявою про той самий предмет і з тих самих підстав, по яких Коломийським міськрайонним судом вже винесено рішення, яке не скасоване. Крім того згідно листка непрацездатності АБЧ № 198651 позивачу було нараховано і виплачено 503 гривні 93 копійки, за перші п'ять днів лікарняного. Згідно наказу № 28/11-08 від 28.11.2008 року на підприємстві "Лаванда" було встановлено неповний робочий тиждень в грудні місяці 2008 року січні місяці 2009 року. З даним наказом були ознайомлені всі працівники підприємства. Згідно п.4 Постанови КМ України № 439 від 06.05.2001 року дні тимчасової непрацездатності застрахованої особи не оплачуються за період, коли підприємство не працює, про що було роз'яснено [PERSON] Виробничий підрозділ, в якому по штату числився [PERSON] в період перебування його на лікарняному не працював. Тобто [PERSON] було правильно нараховано і виплачено лікарняні за 5 робочих днів. Просить суд слухати справу без його участі та відмовити [PERSON] у задоволенні позову. З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Встановлено, що з 29 червня 2004 року по 15 липня 2004 року позивач працював в Спільному Українсько-ізраїльському підприємстві товариство з обмеженою відповідальністю "Лісова компанія "Лаванда" на посаді машиніста козлового крану за сумісництвом. 16 липня 2004 року згідно наказу № 88 [PERSON] прийнято на постійну роботу в Спільне Українсько-ізраїльське підприємство товариство з обмеженою відповідальністю "Лісова компанія "Лаванда" на посаду машиніста козлового крану на нижньому складі. За період з 2008 року до 2010 роки відповідач не виплачував регулярно заробітну плату, неправильно нараховував відпустки та розрахункові за невикористані відпустки, а тому відповідач 23 грудня 2010 року звернувся до відповідача із заявою про звільнення. 23 грудня 2010 року наказом Спільного Українсько-ізраїльського підприємства товариством з обмеженою відповідальністю "Лісова компанія "Лаванда" № 143 його звільнено з роботи за власним бажанням за ст. 38 Кодексу законів України про працю. Після звільнення з роботи, відповідач, у відповідності до вимог чинного законодавства, не провів із позивачем розрахунків і 08 червня 2011 року Коломийськими міськрайонним судом винесено рішення, яким: зобов'язано СУІП ТзОВ "Лісова компанія "Лаванда" внести зміни у формулювання причини звільнення [PERSON] з посади машиніста козлового крану на нижньому складі з формулювання "звільнений з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України" на формулювання "звільнений з роботи за власним бажанням, у зв'язку з не виконанням власником вимог законодавства про працю, умов колективного, трудового договору на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів України про працю", зазначивши дату проведених змін; стягнуто з СУІП ТзОВ "Лісова компанія "Лаванда" в його користь вихідну допомогу у розмірі 3 627 грн. 57 коп., заборгованість по невиплаті розрахункових за невикористані відпустки в сумі 1 193 грн. 92 коп., заборгованість по невиплаті середнього заробітку за весь час затримки по день звернення до суду (29 березня 2011 року) в розмірі 7 487 грн. 43 коп. та з врахуванням суми заборгованості по день фактичного розрахунку, завдану моральну шкоду в сумі 400 грн.. Рішення вступило в законну силу та було виконано відповідачем в повному обсязі і відповідно до рішення суду позивачем не заявлялися позовні вимоги про оплату відповідачем сум за лікарняні дні, оскільки між ними була домовленість про добровільну оплату, яка відповідачем не була виконана по час звернення до суду. Згідно листка непрацездатності серії АБЧ № 198651 виданим поліклінічним відділенням Коломийської центральної районної лікарні підтверджено, що з 15 грудня 2008 року по 13 січня 2009 року [PERSON] було нараховано лікарняні дні. Всього 20 робочих днів (без врахування вихідних). Даним листком непрацездатності також підтверджено розмір середньоденної заробітної плати в сумі 71 грн. 99 коп. Відповідачем було виплачено позивачеві суму 503 грн. 93 коп. за 7 лікарняних днів (за 5 днів в грудні 2008 року на суму 359,95 грн. (71,99x5) та 2 дні в січні 2009 року на суму 143,98 грн. (71,99x2). Однак, відповідачем не в повному обсязі виплачено за всі лікарні дні, а саме за 13 днів, що становить 935,87 грн. (20-7=13x71,99). В судовому засіданні позивач посилається на те, що відповідач зобов'язаний сплатити йому компенсацію за невиплачені лікарняні дні за весь час затримки виплати, однак в межах одного року, що становить 26 276 грн. 35 коп. (71,99 грн. х 365 к.дн. = 26 276,35 грн.) та 1000 грн. моральної шкоди, оскільки на його неодноразові прохання відповідачем не вжито відповідних заходів по поновленню порушених його законних прав, що негативно вплинуло на його нормальні життєві зв'язки, змушувало прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, відповідно до ч. 1 ст.117 КЗпП України, належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року № 13 у разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до сплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що орган, який розглядає трудовий спір приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково, стягнувши з СУІП ТзОВ "Лісова компанія "Лаванда", на користь [PERSON] суми невиплачених лікарняних днів в розмірі 935 грн. 87 коп. та 600 грн. витрат на праву допомогу, в решті позову відмовити, оскільки позивач з позовною вимогою про стягнення з відповідача компенсації по невиплаті суми лікарняних днів раніше до суду не звертався, а з моменту порушення його прав минуло більше п'яти років. Позовна вимога про стягнення моральної шкоди також є безпідставною та необґрунтованою, так як в судовому засіданні позивачем не було доведено, що йому спричинено моральну шкоду, а тому у її задоволенні слід відмовити. Наведене стверджується: копією трудової книжки /а.с.4-6/, копією рішення Коломийського міськрайонного суду від 08.06.2011р. /а.с.7-9/, копіями листів непрацездатності /а.с.10, 19-20/, копією паспорта /а.с.11/, копією наказу /а.с.18/, копіями табелів /а.с.21-22/. На підставі ст.,ст. 38, 44, 47, 75, 83, 115-117, 235, 237-1, 238 КЗпП України, Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", ст.,ст. 267, 268 ЦК України та

Outcome: approved