Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду 30.10.2019 з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітню плату за період з 01.03.2019 по 20.09.2019 у розмірі 20763,98 грн; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 15223,44 грн; моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В обгрунтування позову покликається на те, що з 06.05.2003 по 20.09.2019 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами у трудовій книжці ( [NUMBER] ). 20.09.2019 була звільненою з посади чергового бюро перепусток економічно-кошторисного відділу ДП "Виробничо-сервісний центр у Львівській області" відповідно до наказу №41-О за угодою сторін. Відповідно до довідки про заборгованість, виданої [PERSON] та підписаної бухгалтером на день звільнення становить 20763, 98 грн. Виплата заробітної плати не проводилась з березня 2019 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку. Крім того, у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при її звільненні та враховуючи, що з моменту останньої виплати пройшло 138 робочих днів, відповідач зобов`язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 15223,44 грн. Внаслідок недостатності коштів має потребу у докладенні додаткових зусиль для організації свого життя. Через тривалий час порушення її трудових прав, ненастання бажаних для неї наслідків, зокрема, у виді неналежної виплати заробітної плати змушена була шукати інших шляхів заробітку, завдана моральна шкода була значною та тривалою для неї, тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн. А відтак просить позов задовольнити. Ухвалою від 04 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, так як згідно з вимогами ч.6 ст.19 ЦПК України поданий спір є малозначним, а тому у відповідності до ст.274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17.12.2019 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Виробничо - сервісний центр у Львівській області" на користь [PERSON] невиплачену заробітню плату за період з 01.03.2019 по 20.09.2019 у розмірі 20763, 98 грн. Стягнуто з Державного підприємства "Виробничо - сервісний центр у Львівській області" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 15223,44 грн. Стягнуто з Державного підприємства "Виробничо - сервісний центр у Львівській області" на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Стягнено з Державного підприємства "Виробничо - сервісний центр у Львівській області" в дохід держави 768 грн. 40 коп. судового збору. 21.01.2020 відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення у зазначеній справі. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 18.02.2020 скасовано заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17.12.2019 у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). 05.03.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, згідно якої просить збільшити позовні вимоги та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 30999, 92 грн. Стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та стягнути судові витрати. Заяву про збільшення позовних вимог мотивує тим, що після винесення рішення 17.12.2019 відповідач сплатив їй заборгованість по заробітній платі в розмірі 20763, 98 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку від 04.02.2020. Вона зазначає, що після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. З огляду на те, що фактичний розрахунок було здійсненено 3 січня 2020 року, просить стягнути з відповідача середній заробіток у розмірі 30999, 92 грн. за 281 день на час проведення фактичного розрахунку. У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Її представником [PERSON] подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, збільшені позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином, 24.04.2020 подали клопотання про відкладення розгляду справи. Представник відповідача надав суду 01.04.2020 відзив на позовну заяву у якому вказали, що позовні вимоги заперечують. Покликлись у відзиві на відсутності вини підприємства у предметі позову. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ч.7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Як вбачається із матеріалів справи, а саме із копії трудової книжки [PERSON] [NUMBER] вона перебувала у трудових відносинах із Державним підприємством "Виробничо-сервісний центр у Львівській області" з 06.05.2003 по 20.09.2019. Згідно до наказу № 41-О від 20.09.2019 року [PERSON] було звільнено. При звільненні позивача з ним не було проведено остаточного розрахунку з виплати заробітної плати. Відповідно до виписки по картковому рахунку від 04.02.2020 відповідач 03.01.2020 повністю перерахував заборгованість по заробітній платі в сумі 20763, 98 грн. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно із ст.ст.\~21,\~43 Конституції України, ст.ст.\~94,\~115 КЗпП України, ст.ст.\~21,\~24 Закону України «Про оплату праці»\~кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~судам роз`яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. На підставі абз.4 ч.2. п.2\~Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року\~про затвердження «Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У позові позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні станом по 03.01.2020 (день фактичної виплати заборгованості). Судом встановлено, що за період з 28 березня 2019 року по 03 січня 2020 року кількість робочих днів складає 193. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 березня 2019 року по 03 січня 2020 року становить 21291, 76 гривень (із розрахунку 110,32 грн. х 193 день). Суд не погоджується із розрахунком про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за 281 день, оскільки робочих днів у цей період було 193, тому сума розраховується за період у кількості робочих днів та підлягає частковому задоволенню у розмірі 21291, 76 грн. За наведеного, відповідачем (роботодавцем) не доведено відсутність їхньої вини в затримці виплати заробітної плати. Згідно ч .1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майновий збиток, заподіяний неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою, що заподіяла його. Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Оскільки з боку відповідача невиплатою заробітної плати позивачу завдана моральна шкода у вигляді фізичних та моральних страждань, так як невиплата заборгованої заробітної плати змусила позивача шукати додаткові шляхи підробітку та організації свого життя, проходила лікування в стаціонарі у зв`язку з хворобою ( копія виписки з медичної картки додано до матеріалів справи, враховуючи характер і ступінь завданої моральної шкоди, тривалість страждань та істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, що в свою чергу призвело до додаткових зусиль для організації свого життя, суд дійшов висновку, що позивач не довела завдання їй моральної шкоди у розмірі 5 000 грн, а моральна шкода з відповідача на користь позивача має бути стягнута у розмірі 2500 грн. виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Щодо розподілу судових витрат, то суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 527 грн 84 коп.. На підставі наведеного, ст.ст.115,116,117 КЗпП України\~

Outcome: partial