Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-22 00:00:00

15 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вищезазначеною заявою. В обґрунтування заяви заявник [PERSON] посилалася на те, що вона станом на 24 серпня 1991 року проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у 1995 році переїхала у м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області. У процесі переїзду було втрачено (загублено) багато документів, у тому числі її паспорт. Відсутність паспорта позбавляє її як громадянина України багатьох можливостей та ускладнює вирішення питання щодо отримання її дітьми документі, що посвідчує їх особу, вирішення питань, пов`язаних з укладанням цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій тощо. З метою отримання паспорта громадянина України заявник звернувся до Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, однак йому було відмовлено у вчиненні такої дії, і рекомендовано звернутися до суду щодо факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. У зв`язку з чим, заявник [PERSON] , враховуючи, що станом на 24 серпня 1991 року вона проживала на території України, посилаючись на положення Закону України "Про громадянство України", звернулася до суду та просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Заперечуючи проти пред`явленої заяви, 26 січня 2021 року заінтересованою особою Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області суду подано письмові пояснення, у яких зазначено, що 23 серпня 2019 року [PERSON] звернулася на адресу Відділу із письмовою заявою про встановлення належності до громадянства України. Проведеною перевіркою належність до громадянства України [PERSON] не підтверджено. Згідно з особистими поясненнями заявниці, вона була документована паспортом громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року у м. Донецьку та проживала там станом на 24 серпня 1991 року за адресою: [ADDRESS] . Підтвердити чи спростувати цю інформацію н теперішній час не є можливим, у зв`язку з тим, що архівні матеріали залишилися у м. Донецьк - території України, яка визнана тимчасово окупованою територією відповідно до Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях". Перевіркою по Україні і територіальним підрозділам ДМС не підтверджено факт документування паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року. У зв`язку з чим відмовлено у документуванні паспортом громадянина України та рекомендовано звертатися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року. На підставі вищевикладеного на теперішній час особу [PERSON] не встановлено. Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 25-26). 03 листопада 2020 року заявник усунув недоліки заяви, звернувшись на адресу суду із її уточненою редакцією (а.с. 27-35). Ухвалою суду від 13 листопада 2020 року було прийнято заяву до розгляду і відкрито провадження у справі (а.с. 37). Ухвалами суду від 24 лютого 2021 року та 12 серпня 2021 року були витребувані докази. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заявлену вимогу підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у заяві та просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судовому засідання заявлену вимогу не визнав, заперечував проти її задоволення з підстав, викладених у письмових поясненнях на заяву. Суд, вислухавши вступне слово і пояснення заявника та представника заінтересованої особи, та дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 лютого 1966 року, наданого суду в копії, оригінал якого досліджено у судовому засіданні, мовою оригіналу: " [PERSON] ", народилася [INFO] у м. Донецьк, її батьками записані, мовою оригіналу: " [PERSON] " та " [PERSON] " (а.с. 8). Судом установлено, що 23 серпня 2019 року [PERSON] звернулася на адресу Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із письмовою заявою про встановлення належності чи неналежності до громадянства України, у зв`язку з втратою паспорта громадянина колишнього СРСР. Проведеною перевіркою належність до громадянства України [PERSON] не підтверджено. Згідно з особистими поясненнями заявниці, вона була документована паспортом громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року у м. Донецьку та проживала там станом на 24 серпня 1991 року за адресою: [ADDRESS] . Підтвердити чи спростувати цю інформацію н теперішній час не є можливим, у зв`язку з тим, що архівні матеріали залишилися у м. Донецьк - території України, яка визнана тимчасово окупованою територією відповідно до Закону України "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях". Перевіркою по Україні і територіальним підрозділам ДМС не підтверджено факт документування паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року. У зв`язку з чим відмовлено у документуванні паспортом громадянина України та рекомендовано звертатися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або юридичного факту проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року (а.с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Згідно з п.п. а) пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 30 травня 2012 року № 367/2012) (далі - Порядок) встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року Відповідно до п. 8 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Згідно з п. 9 Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності зазначеним Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року), який дасть право відповідним органам вирішувати питання про надання громадянства України і встановлення такого факту породжує для заявника право на набуття громадянства України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом установлено, що метою встановлення факту, що має юридичне значення, а саме постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року заявник зазначив оформлення громадянства України та отримання паспорта громадянина України. Як пояснила у судовому засіданні заявник [PERSON] , у період з 1989 року до 1995 року вона проживала у м. Донецьк і працювала на різних посадах у Кіровському відділенні Жилсоцбанку, який у зв`язку із припиненням існування СРСР і набуттям незалежності Україною був реорганізований в АКБСР Укрсоцбанк. Зазначена обставина знайшла своє підтвердження зібраними судом у цій справі письмовими доказами, а саме наказом Кіровського відділення Жилсоцбанку № 17 від 22 червня 1989 року про прийняття [PERSON] на роботу, та наказом Кіровського відділення АКБСР Укрсоцбанк № 8 від 15 лютого 1995 року про звільнення [PERSON] за власним бажанням (а.с. 104-105). З огляду на фактичні обставини справи, з урахуванням телеологічного (цільового) й системного застосування вказаних правових норм, суд приходить до переконання, що матеріали справи містять належні та допустимі докази, які в сукупності свідчать про постійне (безперервне) проживання заявника на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення заявлених [PERSON] вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved