Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2014 року звернуто стягнення заборгованості [PERSON], [PERSON], [PERSON] за кредитним договором від 02.07.2008 року перед ПАТ „ Акціонерний банк „ Синтез „ станом на 01.09.2012 року в сумі 283949 грн 65 коп. на іпотечне майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS] та належить зазначеним особам на праві спільної часткової власності, шляхом продажу квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження , за початковою ціною предмета іпотеки не нижчою за звичайні ціни, на вказаний вид майна, визначеної суб"єктом оціночної діяльності при проведенні виконавчих дій. Виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ „ Акціонерний банк „ Синтез „ судовий збір в сумі 946,50 грн. В апеляційній скарзі [PERSON] ставиться питання про скасування рішення суду та відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного судового рішення. Апелянт зазначав, що судом було ухвалено рішення про виселення третіх осіб, не застосовано положення Закону України „ Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей „ та вважав, що на стадії апеляційного розгляду справи має бути застосовано Закон України „ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", за змістом якого наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог, заявлених у даній справі. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника сторін та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове скасування рішення суду з ухваленням апеляційним судом нового рішення на підставі ч.3 ст.303ЦПК України, оскільки під час розгляду справи було встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для часткового скасування рішення суду. Звернувши стягнення боргу [PERSON], [PERSON], [PERSON] перед ПАТ „ Акціонерний банк „ Синтез „ за кредитним договором від 02.07.2008 року на іпотечне майно: трикімнатну квартиру [ADDRESS] та належить зазначеним особам на праві спільної часткової власності, судом було ухвалено рішення про виселення з наведеного житлового приміщення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] , [PERSON], [PERSON] Втім, з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були залучені до участі у справі у статусі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, на підставі усної ухвали суду , що підтверджено даними журналу судового засідання ( а.с. 105 ) та його аудіо записом ( а.с.68 ). За таких обставин, зазначення судом в тексті судового рішення про те, що вказані особи являлись відповідачами , та їх виселення з житлового приміщення суперечать фактичним обставинам справи , приписам ст. 2, 4, 5, 8, 30, 31, 35, 213, 214 ЦПК України. Приписами ст. 35 ЦПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, є суб'єктами позовного провадження, які вступають або залучаються до процесу на боці позивача або відповідача у зв"язку з тим, що постановлене рішення може вплинути на їхні права та обов"язки щодо однієї зі сторін, відтак за правилами цивільного процесу суд не вправі постановити судове рішення про задоволення позовних вимог відносно третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, оскільки судовий спір вирішується судом лише про права сторін ( позивача, відповідача). Оскільки у даній справі суд першої інстанції постановив рішення про виселення щодо третіх осіб, рішення суду в частині виселення з квартири [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON], [PERSON] підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом в цій частині рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду відповідає вимогам ст. 575, 589, 590 ЦК України, Закону України „ Про іпотеку", ст. 9, 109 ЖК України. Посилання апелянта на порушення судом положень Закону України „ Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей „ , який містить положення про заборону вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти , без попереднього дозволу органів опіки та піклування , не можуть бути взятими до уваги апеляційним судом, оскільки норми зазначеного закону не врегульовують процедуру розгляду судом цивільно-правових спорів з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців указаних житлових приміщень. Клопотання про застосування на стадії апеляційного розгляду справи положень Закону України „ Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає задоволенню виходячи з положень ст. 5 ЦК України.

Outcome: partial