Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 106000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 07.02.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір згідно якого останній отримав кредит в розмірі 13950 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки . Відповідач станом на 31.01.2017 р. порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість на загальну суму- 112614,96грн., яка складається з: заборгованість по кредиту -26213,74 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом- 85601, 22 грн., заборгованість за пенею та комісією -800 грн. Оскльки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому просить стягнути заборгованість за кредитом - 26213,74 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 79786,26 грн. та просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 1600 грн. До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 189 ). Відповідач до судового засідання надала заперечення проти позову з посиланням, що не отримувала грошових коштів у розмірі 15000,00 грн. і відповідно ними не розпоряджалася та дійсно отримала у позивача картку [NUMBER] з лімітом 13950,00 грн., вказаними коштами користувалася та не допускала заборгованості. Однак у червні 2014 року не змогла скористатися карткою та звернулася до позивача за роз'ясненнями причин. У ПАТ КБ "Приватбанк" у м. Кіровограді їй повідомили, що змінено ПІН-код картки та надано кредит в сумі 15000,00 грн. На вимогу [PERSON] банк надав їй фотографії особи, з камери банкомату, в момент зміни ПІН-коду. На фотографії [PERSON] упізнала приятеля свого онука - [PERSON]. 7 липня 2014 року прийняте та 08 липня 2014 року зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний № 12014120020005055 та розпочато досудове розслідування за ч. 1 ст. 190 КК України. 23 вересня 2014 року до Кіровоградського MB УМВС України надійшла заява від [PERSON] про те, що 25 травня 2014 року [PERSON] разом із працівником магазину "МобіМір", використовуючи кредитний рахунок, відкритий в ПрАТ "ПриватБанк" на ім'я [PERSON] шахрайським шляхом отримали кредит у магазині "МобіМір", що розташований по проспекту Правди, 3 в м. Кіровоград у розмірі 15000,00 грн. Вказане повідомлення про злочин зареєстроване в Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань, реєстраційний №12014120020007929 та розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 192 КК України. Вищезазначені кримінальні провадження об'єднані в одне провадження за № 12014120020005055 від 08.07.2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 192 КК України. Протягом трьох років неодноразово зверталася до слідчих із клопотаннями допитати [PERSON]. В матеріалах кримінального провадження міститься інформація про місце реєстрації [PERSON], місце проживання його батьків, місце роботи (до речі в товаристві власником якого є його мати). Однак жоден із слідчих, не вчинив заходів для того, що допитати [PERSON] Навіть не надіслав жодної повістки про виклик до слідчого. У даному кримінальному провадженні неодноразово змінювали слідчі, але жоден з них не вчинив всіх належних дій щодо всебічного досудового розслідування. При тому, що за клопотання потерпілої [PERSON] до матеріалів справи долучено фотографії з банкомата "ПриватБанк", які містять зображення [PERSON], повідомлено місце навчання - Кіровоградська льотна академія Національного авіаційного університету, місце проживання. Ухвалами слідчих суддів Кіровського районного суду м. Кіровограда неодноразово зобов'язували слідчих провести ряд слідчих дій, однак станом на 15.11.2017 року місцезнаходження [PERSON] не встановлено. Стверджується, що відповідно до статті 1073 ЦК Україниу разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із пунктом 37.2статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі ініціації неналежного переказу з paxунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, ємінент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення в суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений до ними. Відповідно до розділу VI Положення про порядок емісії електроних платежів засобів і здійснення операцій з їх використань-постановою правління НБ України від 05 листопада 201-1 користувач не несе відповідальності за здійснення операції, електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред»явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПіНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У відзиві адвокатом зазначено, що при здійсненні платіжних операцій 25 травня 2014 року на загальну суму 15000,00 грн. відповідач особисто не використовувала електронний платіжний засіб, позивач не надав доказів, що [PERSON] своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, повідомила правоохоронні органи про вчинений злочин, а тому не повинна нести відповідальності за таку платіжну операцію здійснену за допомогою платіжної картки [NUMBER]. Таке твердження відповідача відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року (справа N 6-71 цс 15), а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Згідно ст.223 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору б/н від 07.02.2013 року ( а.с. 13-37). Згідно позовних вимог та довідки (а.с.2-6, 9-10 ) заборгованість станом на 31.01.2017 р. - 112614,96грн., яка складається з: заборгованість по кредиту -26213,74 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом- 85601, 22 грн., заборгованість за пенею та комісією -800 грн. Згідно законодавства передбачено право позивача заявити вимогу до боржника щодо повернення лише частини суми заборгованості, а тому просить стягнути заборгованість за кредитом - 26213,74 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 79786,26 грн. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК ивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.ЗО ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку. Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки відповідачем не виконуються взяті на себе зобов»язання, відповідно до умов укладеного кредитного договору. ПАТ КБ «Приват БАНК» свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Відповідач не надавада своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» встановлено визначення електронного платіжного засобу (п.1.14) - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. - П. 1.27 дається визначення платіжній картці - електронне платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунку банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Ч. 16 ст. 14 встановлено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та / або використання електронного платіжного засобу або його реквізитів. Відповідно до умов Договору клієнт зобов'язаний: застосовувати заходи до запобігання втрати картки, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання (п 1.1.2.10 УіП); інформувати Банк, а також правоохоронні органи за фактом втрати карти, ПІНа, або отримання звістки про їх незаконне використання (п 1.1.2.11 УіП); у 3-х денний термін після усної заяви про втрату картки, ПІНа надати письмову заяву в Банк (п. 1.1.2.12 УіП). Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи (п. 1.1.5.29Договора). Про втрату картки відповідач не заявляла, використовуючи кредитні кошти, особа (або ж сам відповідач) мала в наявності платіжну карту і знала ПІН -код властивий даній карті, а згідно п. 1.1.1.106 УІП PIN -код відомий лише держателю карти та необхідний для здійснення операцій з Платіжною картою. Враховуючи п. 1.1.5.29 кредитного договору, клієнт несе повну відповідальність за операції проведені з картою. Клієнт у свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку. У зв'язку з відсутністю доказів звернення відповідача в Банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи , а також будь-яких звернень відповідача про втрату карти, доводи відповідача, що банк має нести відповідальність за те, що її карткою скористалася відома їй особа - товариш її онука, є необґрунтованими. Відповідач продовжувала користуватись кредитними коштами та здійснювала погашення заборгованості, чим визнала свої зобов'язання за Договором. Порушення кримінальної справи з приводу вчинення шахрайський дій з платіжною карткою відповідача не спростовує доводів позивача , щодо обов»язку відповідача повернення коштів , які були використані саме з платіжної картки відповідача . Для застосування правової позиції Верховного Суду , на які посилається адвокат відповідача , суду не надано достатніх доказів того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю не допустила можливість використання відомими їй особами картки і відповідно користування коштами . Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст. 81 ЦПК України , обов»язок доказування покладено на сторони. Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку , що позов підлягає задоволенню повністю, доводи відповідача не спростовують обставини встановлені судом. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача в розмірі 1600 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved