Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог на те, що з 06 листопада 2017 року вона працювала в КП "Горностаївський селищний ринок" на посаді підсобного працівника. Наказом по КП "Горностаївський селищний ринок" від 31 березня 2018 року № 8-к вона була звільнена з роботи на підставі п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням терміну дії трудового договору. Із звільненням позивач не згодна та вважає його протиправним, оскільки між нею та відповідачем КП "Горностаївський селищний ринок" ніякого строкового трудового договору не укладалось. На підставі викладеного позивач [PERSON] просить суд визнати її звільнення протиправним, поновити її на роботі на посаді підсобного працівника КП "Горностаївський селищний ринок", стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55845 грн. та заподіяну їй моральну шкоду в сумі 10000 грн. При цьому позивач [PERSON] просить поновити їй строк звернення до суду з позовною вимогою про поновлення на роботі, оскільки процесуальний строк вона пропустила з поважною причини - через юридичну необізнаність. 09 липня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 23 липня 2019 року від відповідача КП "Горностаївський селищний ринок" надійшов відзив на позовну заяву, яким він заперечив проти позову. Свої заперечення відповідач обґрунтовує тим, що на підставі строкового трудового договору № 8 від 07 лютого 2018 року та наказу по КП "Горностаївський селищний ринок" від 07 лютого 2018 року № 3-к позивача [PERSON] прийнято на роботу на посаду підсобного працівника на строк з 07 лютого 2018 року по 31 березня 2018 року. Відповідно до наказу по КП "Горностаївський селищний ринок" від 31 березня 2018 року № 8-к позивача [PERSON] було звільнено у зв`язку із закінчення строку трудового договору. Звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного трудового законодавства. Відтак, немає правових підстав для поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. На підставі викладеного відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Крім того, відповідач заявляє про застосування позовної давності 30 липня 2019 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, яким позивач підтвердила заявлені позовні вимоги. 05 серпня 2019 року від відповідача КП "Горностаївський селищний ринок" надійшли заперечення, якими він підтвердив свої доводи, викладені у відзиві на позовну заяву. 02 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив. Додатково позивач пояснила, що вона добровільно, власноручно підписала трудовий договір № 8 від 07 лютого 2018 року про роботу на посаді підсобного працівника КП "Горностаївський селищний ринок", але не згодна з цим договором. Після звільнення їй була видана трудова книжка та проведено розрахунок. Крім того, в березні 2018 року вона поламала руку, у зв`язку з чим не працювала останній місяць перед звільненням. При цьому, до лікувального закладу вона не зверталась, тимчасової непрацездатності не оформляла, лікувалась самостійно. В квітні 2018 року вона повідомила директора КП "Горностаївський селищний ринок" Ганзюка С.М., що після травми їй заборонена фізична праця, тому декілька найближчих місяців вона не зможе працювати підсобним працівником. Після повного видужання вона вирішила повернутись на роботу до КП "Горностаївський селищний ринок", але їй було відмовлено. В судовому засіданні представник відповідача КП "Горностаївський селищний ринок" Ганзюк С.М. заперечив проти позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Додатково представник відповідача пояснив, що позивач [PERSON] добровільно, власноручно підписала трудовий договір № 8 від 07 лютого 2018 року про роботу на посаді підсобного працівника КП "Горностаївський селищний ринок" з 07 лютого 2018 року по 31 березня 2018 року. Позивач була звільнена після закінчення строку трудового договору. Після звільнення позивачеві була видана трудова книжка та проведено розрахунок. Крім того, в березні 2018 року позивач [PERSON] поламала руку, у зв`язку з чим не працювала останній місяць перед звільненням, хоча до лікувального закладу не зверталась, тимчасової непрацездатності не оформляла. В квітні 2018 року позивач повідомила, що після травми їй заборонена фізична праця, тому декілька найближчих місяців вона не зможе працювати підсобним працівником. За таких обставин позивач [PERSON] сама унеможливила укладення з нею нового трудового договору. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. На підставі строкового трудового договору № 5 від 06 листопада 2017 року та наказу по КП "Горностаївський селищний ринок" від 06 листопада 2017 року № 19-к позивача [PERSON] прийнято на роботу на посаду підсобного працівника на строк з 07 листопада 2017 року по 07 грудня 2017 року. На підставі строкового трудового договору № 6 від 06 грудня 2017 року та наказу по КП "Горностаївський селищний ринок" від 06 грудня 2017 року № 22-к позивача [PERSON] прийнято на роботу на посаду підсобного працівника на строк з 07 грудня 2017 року по 06 січня 2018 року. На підставі строкового трудового договору № 7 від 05 січня 2018 року та наказу по КП "Горностаївський селищний ринок" від 05 січня 2018 року № 2-к позивача [PERSON] прийнято на роботу на посаду підсобного працівника на строк з 08 січня 2018 року по 07 лютого 2018 року. На підставі строкового трудового договору № 8 від 07 лютого 2018 року та наказу по КП "Горностаївський селищний ринок" від 07 лютого 2018 року № 3-к позивача [PERSON] прийнято на роботу на посаду підсобного працівника на строк з 07 лютого 2018 року по 31 березня 2018 року. На підставі наказу по КП "Горностаївський селищний ринок" від 31 березня 2018 року № 8-к позивача [PERSON] було звільнено з посади підсобного працівника згідно п.2 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору. Суд критично оцінює пояснення позивача [PERSON] про те, що вона не погоджувалась з умовами строкового трудового договору № 7 від 05 січня 2018 року, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що вказаний договір позивач підписала добровільно та власноручно. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила, що 31 березня 2018 року вона була повідомлена про звільнення, отримала трудову книжку та розрахунок. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що після закінчення строкового трудового договору № 7 від 05 січня 2018 року вона відмовилась продовжити трудові відносини з КП "Горностаївський селищний ринок", посилаючись на побутову травму (перелом лівої руки). При цьому, позивач [PERSON] до лікувального закладу не зверталась, лікувалась самостійно, тимчасової непрацездатності не оформляла. Згідно ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч.1, ч.2 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. С троковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" визначено, що згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для поновлення на роботі позивач [PERSON] не довела, чим не виконала вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Оскільки звільнення позивача [PERSON] відбулось з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, тому немає правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Згідно ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно ч.1 ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач [PERSON] оскаржує своє звільнення, яке відбулось 31 березня 2018 року. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 31 березня 2018 року позивач [PERSON] була належним чином повідомлена про звільнення, отримала трудову книжку та розрахунок. Позивач [PERSON] , звернувшись 24 червня 2019 року з позовом про поновлення на роботі, пропустила місячний строк позовної давності. Разом з тим, за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. У зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог [PERSON] , суд відмовляє в задоволенні позову з цих підстав, без посилання на строки звернення до суду. На підставі викладеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість.

Outcome: dismissed