Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

У листопаді 2020 року [PERSON] , звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Товариство) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що понад 31 рік, з 25.05.1988р. по 18.12.2019р., працював на ПрАТ «ПівнГЗК» (далі Товариство) за різними спеціальностями, у тому числі понад 12 років в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: з 12.09.1988р. по 26.10.1988р. працював учнем машиніста конвеєра на дробильній фабриці № 2; з 26.10.1988р. по 19.12.1988р. учнем дробильника на дробильній фабриці № 2; з 01.08.1989р. по 09.12.1989р. та з 09.01.1992р. по 14.09.1993р. машиністом конвеєру дробильної фабрики № 2; з 07.09.1994р. по 01.03.1998р. дробильником дробильної фабрики № 2; з 10.07.2007р. по 01.10.2012р. дробильником виробничої дільниці дроблення руди дробильної фабрики № 2; з 01.10.2012р. по 18.12.2019р. майстром виробничої дільниці дроблення руди дробильної фабрики № 1. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав два професійні захворювання, а саме: сидеросилікоз першої стадії (t/g 1/1 em), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова з права L5-S1 та шийна з права С6-С7, з помірними статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних (ПФ першого-другого ступенів) суглобів. Висновком МСЕК від 03.12.2019р. йому вперше було визначено ступінь втрати професійної працездатності 40% (25% - радикулопатія, 15% - сидеросилікоз) з 18.11.2019р. по 01.12.2020р., при повторному огляді 06.10.2020р. йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності 40 % (25% - радикулопатія, 15% - сидеросилікоз), з 01.12.2020р. безстроково. У зв`язку з професійним захворюванням та втратою працездатності порушуються його нормальні життєві зв`язки, змінилися його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він змушений постійно проходити лікування, щоб підтримувати свій стан здоров`я. Вважає, що з вини Товариства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває постійні фізичні страждання, усвідомлення того, що стан здоров`я вже ніколи не стане кращим і бажаного одужання чи навіть покращення стану здоров`я не відбудеться. А тому, просив стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює в 150 000 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб та всіх інших обов`язкових податкових платежів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає (а.с. 64). Представник відповідача, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки представник позивача та відповідач про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, суд вважає, за можливим розглянути справу у їх відсутності. Ухвалою суду від 09.11.2020р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 15.12.2020р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого остання зазначила, що проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також зазначає, що акт розслідування хронічного професійного захворювання, трудова книжка, довідки МСЕК не є доказами стосовно заподіяння моральної шкоди, та особливо, її розміру. Виписки із медичних карт та медичних епікризів, долучені позивачем в якості доказів підтверджують не тільки наявність у позивача хронічного професійного захворювання, але й у сукупності з іншими наданими ним доказами, свідчать про його неналежне ставлення до збереження свого здоров`я. У зв`язку з цим відповідач вважає, що судом має бути застосовано у спірних правовідносинах приписи ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якою передбачено, що у разі, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, розмір відшкодування шкоди зменшується, залежно від ступеня вини потерпілого. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії трудової книжки, [PERSON] працював у Товаристві за різними спеціальностями, а саме: з 12.09.1988р. по 26.10.1988р. учнем машиніста конвеєра на дробильній фабриці № 2; з 26.10.1988р. по 19.12.1988р. працював учнем дробильника на дробильній фабриці № 2; з 01.08.1989р. по 09.12.1989р. та з 09.01.1992р. по 14.09.1993р. машиністом конвеєру дробильної фабрики № 2; з 14.09.1993р. по 01.03.1998р. дробильником дробильної фабрики № 2; з 01.03.1998р. по 14.02.2001р. майстром (старший) дробильної фабрики № 2; з 01.03.2005р. по 08.08.2005р. охоронник-водій; з 10.07.2007р. по 01.10.2012р. дробильником виробничої дільниці дроблення руди дробильної фабрики № 2; з 01.10.2012р. по 18.12.2019р. майстер (старший) виробничої дільниці дроблення руди дробильної фабрики № 1.\~18.12.2019р.\~звільнений у\~зв`язку з\~виявленою невідповідністю\~виконуваній роботі\~за станом\~здоров`я,\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~п.\~2\~ст.\~40\~КЗпП України\~(а.с.\~6-13). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність хронічного професійного захворювання від 13.08.2019р. № 1337 у [PERSON] виявлено хронічні професійні захворювання, а саме: сидеросилікоз першої стадії (t/g 1/1 em), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова з права L5-S1 та шийна з права С6-С7, з помірними статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних (ПФ першого-другого ступенів) суглобів. Захворювання професійні - 13.08.2019р. (а.с. 19-20). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області вих. №994/4.6-7 від 28.12.2018 р. умови праці [PERSON] майстром (старшим) дільниці, дробильником (учнем), машиністом конвеєру (учнем) згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 р. № 248, загальна оцінка умов праці віднесена до 3 класу 3 ступеня «шкідливі» (а.с. 14-18). Згідно акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), складеного 16 жовтня 2019 року комісією та затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держпраці Катченко В.Є. 16 жовтня 2019 року, місце складання місто Кривий Ріг, найменування підприємства ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ЄДРПОУ 00191023, найменування цеху, дільниці відділу: Дробильна фабрика № 1, виробнича дільниця дроблення руди, у хворого [PERSON] , професія (посада) майстер дільниці; стаж роботи: загальний 31 рік 11 місяців, за професією 09 років 11 місяців, у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 12 років 03 місяці. Вказано, що висновок про наявність шкідливих умов праці: на підставі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 28.12.2018 за № 994/4.6-7, підготовленої Головним правлінням Держпраці у Дніпропетровській області та згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248, умови праці майстра дільниці дробильної фабрики № 1 виробничої дільниці дроблення руди ПрАТ «ПівнГЗК» [PERSON] відносяться: - за вмістом аерозолів переважно фібро генної дії в повітрі робочої зони до 3 класу 3 ступеня (шкідливі); - по важкості праці до 2 класу (допустимі); - по рівню шуму - до 3 класу 2 ступеня (шкідливі); - за показниками мікроклімату - до 2 класу (допустимі); - по напруженості праці до 3 класу 1 ступеня (шкідливі). Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 3 ступеня (шкідливі). Діагноз: 1. Сидеросилікоз першої стадії (t/g 1/1 em), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група «В». Легенева недостатність першого-другого ступеня. J 62.8; 2. Радикулопатія попереково-крижова з права L5-S1 та шийна з права С6-С7, з помірними статико-динамічними порушеннями, з больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних (ПФ першого-другого ступенів) суглобів. М 54.1 У п. 17 Акта зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: Працюючи, майстром виробничої дільниці дроблення руди дробильної фабрики № 1, [PERSON] забезпечував виконання змінних виробничих завдань з обсягу виробництва дробленої руди технологічним персоналом цеху на основі повного завантаження устаткування і використання його технічних можливостей. Внаслідок недосконалості робочого місця та технології збагачення руд, умови праці характеризувалися підвищеним впливом концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Раніше працюючи дробильником з 26.10.1988 по 19.12.1988; з 14.09.1993 по 01.03.1998 та з 10.07.2007 по 01.10.2012 та машиністом конвеєру з 12.09.1988 по 26.10.1988; з 01.08.1989 по 09.12.1989 та з 09.01.1992 по 14.09.1993 з тих же причин підпадав під вплив шкідливих виробничих факторів важкості праці та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Причини виникнення професійного захворювання у п. 18 Акта зазначено: Перевищення в повітрі робочої зони гранично допустимої концентрації кремнію діоксиду кристалічного (SiО2) з вмістом у пилу від 10% до 70% (аерозоль переважно фіброгенної дії) в 5,4 рази (6,8-10,8 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3). У пункті\~20\~Акта вказано,\~що особи,\~які порушили\~законодавство про\~охорону праці,\~гігієнічні регламенти\~і нормативи:\~враховуючи роботу\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] \~на ВАТ\~«ПівнГЗК»,\~ПАТ та\~ПрАТ «ПівнГЗК»\~впродовж 21\~року 11\~місяців в\~умовах впливу\~шкідливих факторів\~конкретних посадових\~осіб,\~які відповідальні\~за виникнення\~професійних захворювань,\~встановити неможливо (а.с. 21-23). Відповідно до копії виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги до довідки серії 12ААА №078585 [PERSON] , дата огляду 03.12.2019р., група інвалідності не визначалась, огляд первинний, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 40% (25% - радик.; 15% - сидероз) з 18.11.2019р., до 01.12.2020р., причина втрати професійної працездатності - професійне захворювання, дата переогляду 01.11.2020р. Потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення (а.с. 24). Згідно копії довідки обласного МСЕК № 2 серії 12ААА №079291 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги [PERSON] , дата огляду 06.10.2020р., огляд повторний, група інвалідності не визначалася, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках 40% (25% - радик.; 15% - сидероз) з 01.12.2020р. - безстроково. Потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення (а.с. 25). [PERSON] неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійним захворюванням, що підтверджується виписками епікризами (а.с. 26-27, 28, 29, 30-32, 33-34). Відповідно до ч. 2 ст.\~153\~КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч. 1 ст.\~237-1\~КЗпП України передбачено\~відшкодування власником\~або уповноваженим\~ним органом\~моральної шкоди\~працівнику у\~разі порушення\~його законних\~прав,\~що призвело\~до моральних\~страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організаціїсвого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. З огляду на викладене суд приходить до висновку про порушення відповідачем положень ч. 2 ст.\~153\~КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов`язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, а тому наявна вина відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу беззаперечні. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначені розміру моральної шкоди суд, враховує характер отриманих професійних захворювань [PERSON] , стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, зокрема в умовах впливу шкідливих факторів в продовж 21 року 11 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 40%, безстроково з 01 грудня 2020 року, стан здоров`я, зміною способу життя позивача та його якість, виражену задишку навіть при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний сухий кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль, запаморочення, загальну слабкість, втому, біль та обмеження рухів у шийному і попереково крижовому відділах хребта, оніміння верхніх кінцівок, біль у плечових та ліктьових суглобах, потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачу була заподіяна значна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Доводи представника відповідача, вказані в письмових поясненнях поданих до суду, про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ПрАТ «ПівнГЗК». Також, не заслуговують на увагу доводи про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» необхідно стягнути на користь [PERSON] 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача 150 000 грн, належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Позивач звернувся до суду з позов про стягнення моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду\~на викладене\~необхідно стягнути\~з приватного\~акціонерного товариства\~«Північний гірничо-збагачувальний\~комбінат» на користь Держави судовий збір у розмірі 1 000,00 грн. Частиною 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16. В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача було подано договір про надання правової допомоги у цивільному процесі від 02 листопада 2020 року, розрахунок витрат на правову допомогу, Акт виконаних робіт від 02.11.2020р. згідно якого позивачу надана правова допомога на загальну суму - 5 000 гривень, наступного змісту: попереднє опрацювання матеріалів, підготовка правової позиції, збір документів 1 година 1 000 грн, підготовка позовної заяви, інших процесуальних документів 3 години 3\~000 грн, судове представництво (орієнтовно) 1 година 1\~000 грн. Згідно квитанції №01/11/20 від 02.11.2020р. адвокатом Радченком О.М. отримано від позивача грошові кошти у сумі 5\~000 грн за надання правової допомоги у справі (а.с.36-39). Верховний Суд зазначає, що, відповідно до положень ст. 14 ПК адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Верховний Суд вказав, що аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова ВС у справі № 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року). Однак зважаючи, на те, що розгляд справи відбувається у відсутності адвоката, тому судові витрати на правничу допомогу в частині судового представництва (1 000 грн.), задоволенню не підлягають, оскільки такі дії представником позивача - адвокатом Радченком О.М. не вчинялися. Таким чином, виконано робіт на суму 4 000 грн. На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 4 000 гривень, при цьому судом враховано, що вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», зазначив, що оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97), при цьому судом враховано складність справи та виконаних представником робіт (наданих послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони позивача.

Outcome: partial