Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про припинення права на частку у спільному майні, вказуючи, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 08 грудня 1979 року. З вини відповідача їх сім'я розпалася, вони припинили спільне проживання, [PERSON] перейшов на постійне проживання в придбану ним квартиру у [ADDRESS], де мешкав разом з [PERSON] Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси 30 липня 2013 року їх шлюб розірвано. Також Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.03.2014 року задоволено частково її позов до [PERSON] про розподіл спільно набутого майна. Яким визнано за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] вартістю 1 005 974 грн. та ? частину земельної ділянки по [ADDRESS] площею 510 кв. м. Вартістю 367200 грн. За відповідачем визнано право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] вартістю 1 005 974 грн. та ? частину земельної ділянки по [ADDRESS] площею 510 кв.м. вартістю 367200 грн. За нею визнано право власності на майно домашнього вжитку та право власності на автомобіль BMWx3 (2011), державний номер [NUMBER] вартістю 473 851,88 грн. За відповідачем також визнано право власності на автомобіль RENAULT MAGNUM 440 силовий тягач-Е (2000), державний номер [NUMBER] вартістю 110618,18 грн., автомобіль MAN 18.224 фургон ізотермічний (1999) державний номер [NUMBER] вартістю 142 191,62 грн., автомобіль FRUEHAUF SREM 34С1 (1992) державний номер [NUMBER] вартістю 65624,60 грн., автомобіль ЗИЛ 494801 (1990) державний номер [NUMBER] вартістю 24 420 грн., причеп ПМЗ 81011 (1993) № куз.[NUMBER] вартістю 3500 гри., всього на суму 346 354,40 грн. та право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення по [ADDRESS] літ. Б-І, б,б' вартістю 272447 грн. За нею визнано право власності на суму вкладу 12 000 доларів США на депозитному рахунку [NUMBER] ПАТ "Дельтабанк" на ім'я [PERSON] та суму нарахованих відсотків 828,50 доларів США згідно з депозитним договором № 20000001723726 від 20.02.2013 року, всього на суму 12828,50 доларів США, що еквівалентно 119176,76 грн., на суму вкладу 55 000 грн. на депозитному рахунку [NUMBER] ПАТ "Дельтабанк" на ім'я [PERSON] та суму нарахованих відсотків згідно з депозитним договором № 10004001663641 від 20.02.2013 року, всього на суму 64820.11 грн. Стягнуто з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 204 574.83 грн., судові витрати в сумі 4030,40 грн., всього стягнути 208 605,23 грн. В решті вимог відмовлено. Позов ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини транспортних засобів та грошових коштів залишено без задоволення. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року апеляційні скарги [PERSON], [PERSON] задоволені частково. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 березня 2014 року скасовано в частині відмови в задоволенні позову про визнання договору дарування квартири [ADDRESS] удаваним правочином та застосування наслідків удаваного правочину. Позов [PERSON] в цій частині задоволено. Визнано удаваним правочином договір дарування квартири [ADDRESS] від 12 червня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] та включити її до спільного подружжя при його розподілі. Визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності з рівних долях, по 1/2 частині кожному, квартири [ADDRESS]. Таким чином судовими рішеннями, які набули законної сили, належне їм нерухоме майно поділене в рівних частках: їй належить право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] вартістю 1 005 974 грн. та ? частину земельної ділянки по [ADDRESS] площею 510 кв.м. вартістю 367200 грн.; та ? частину квартири [ADDRESS], вартістю 70000 доларів США. Аналогічні частки названого нерухомого майна залишені у власності відповідача. Назване майно перебуває у спільній частковій власності, порядок користування спільним майном не визначено судом, частки у майні не виділені в натурі і не можуть бути виділені через те, що будинок і квартира збудовані для проживання одної сім'ї, тобто є неподільним майном. Проте, на протязі останнього року склався порядок користування спільним майном: [PERSON] добровільно залишив будинок і перейшов проживати разом зі співмешканкою в придбану квартиру по [ADDRESS] та облаштував її на власний розсуд. Вона та їх донька [PERSON] постійно проживали і користувалися будинком по [ADDRESS]. Вона подала про припинення права на частку у спільному майні з тих підстав, що власники майна не можуть користуватися ним спільно і що майно є неподільним. Оскільки відповідачем неодноразово порушувались правила проживання, він вдавався до погроз на її адресу та піднімав руку, чинив тиск на членів її родини, ображав, погрожував розправою, тому подальше спільне існування її сім'ї та [PERSON] в одному помешканні є неможливим. Використання земельної ділянки не можливе окремо від ділянки площею 510 кв. м, на якій розташовано будинок, так як ділянка не має окремого проїзду і суцільним масивом домоволодіння. Умовою припинення права на частку в майні є внесення відповідної вартості майна депозитний рахунок суду, тому вона згідна компенсувати вартість нерухомого майна у вигляді будинку та двох ділянок, виділеного на користь [PERSON], за рахунок іншого майна, яке виділене їй, але вона не має до нього доступу та можливості володіння та розпорядження ним через неправомірні дії [PERSON] Просить також суд врахувати, що конфлікт щодо поділу спільного майна виник через неправомірні дії [PERSON], який систематично, протягом тривалого часу порушує її права власності на належну їй частину майна, створює умови, неможливі для проживання з ним в одному будинку та спільне користування майном. Одночасно, просить врахувати, що [PERSON] сам визначив місце свого проживання та обрав спосіб користування майном : він добровільно залишив будинок і не проживав в ньому тривалий час, фактично створив нову сім'ю для якої облаштував окреме житло у вигляді квартири по [ADDRESS]. Її вимоги про припинення його частки у спільному майні його права в жодній мірі не порушують, оскільки в його власності залишається майно, яким він користувався і користується по теперішній час. Просила суд визнати за нею право власності 100 % житлового будинку садибного типу, розташованого по [ADDRESS]; 100% земельної ділянки площею 510 кв.м по [ADDRESS], придбану на підставі договору купівлі - продажу від 30.12.1997 року; 100 % земельну ділянку (кадастровий номер 7110136700:03:018:0089), площею 0.0394 га, на якій розташований будинок по [ADDRESS]; припинити право власності [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS]; земельну ділянку (кадастровий номер 7110136700:03:018:0089), площею 0.0394 га, по [ADDRESS], земельну ділянку площею 510 кв.м по [ADDRESS]; залишити у власності відповідача: 100% квартири [ADDRESS]; автомобіль ВМУхЗ, 2011 року виготовлення, сірий, державний номер [NUMBER]; стягнуті на її користь з [PERSON] кошти в сумі 99740,70 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задоволити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказуючи, твердження про неподільність будинку по [ADDRESS] є надуманим, не підтвердженим ніякими доказами. Позивач намагається здійснити перерозподіл майна, яке вже розділене в судовому порядку між колишнім подружжям. Діючим законодавством визначений порядок припинення частки у майні, який передбачає обов'язкову умову такого припинення - внесення на депозит суду грошових коштів. В той же час позивач такої вимоги не дотрималась та не дотримується. Просили суд відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], який був укладений 08 грудня 1979 року і зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси 30 липня 2013 року їх шлюб розірвано. В подальшому, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12.03.2014 року задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільно набутого майна та визнано за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] вартістю 1 005 974 грн. [PERSON] ? частину земельної ділянки по [ADDRESS] площею 510 кв. м. Вартістю 367200 грн. За відповідачем визнано право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] вартістю 1 005 974 грн. та ? частину земельної ділянки по [ADDRESS] площею 510 кв.м. вартістю 367200 грн. За нею визнано право власності на майно домашнього вжитку та право власності на автомобіль BMWx3 (2011), державний номер [NUMBER] вартістю 473 851,88 грн. За відповідачем також визнано право власності на автомобіль RENAULT MAGNUM 440 силовий тягач-Е (2000), державний номер [NUMBER] вартістю 110618,18 грн., автомобіль MAN 18.224 фургон ізотермічний (1999) державний номер [NUMBER] вартістю 142 191,62 грн., автомобіль FRUEHAUF SREM 34С1 (1992) державний номер [NUMBER] вартістю 65624,60 грн., автомобіль ЗИЛ 494801 (1990) державний номер [NUMBER] вартістю 24 420 грн., причеп ПМЗ 81011 (1993) № куз.[NUMBER] вартістю 3500 гри., всього на суму 346 354,40 грн. та право власності на 1/3 частину нежитлового приміщення по [ADDRESS] літ. Б-І, б,б' вартістю 272447 грн. За [PERSON] визнано право власності на суму вкладу 12 000 доларів США на депозитному рахунку [NUMBER] ПАТ «Дельтабанк» на ім'я [PERSON] та суму нарахованих відсотків 828,50 доларів США згідно з депозитним договором № 20000001723726 від 20.02.2013 року, всього на суму 12828,50 доларів США, що еквівалентно 119176,76 грн., на суму вкладу 55 000 грн. на депозитному рахунку [NUMBER] ПАТ "Дельтабанк" на ім'я [PERSON] та суму нарахованих відсотків згідно з депозитним договором № 10004001663641 від 20.02.2013 року, всього на суму 64820.11 грн. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 19 травня 2014 року апеляційні скарги [PERSON], [PERSON] задоволені частково, а саме задоволено позов [PERSON] в частині визнання удаваним правочином договору дарування квартири [ADDRESS] та визнано за сторонами право власності в рівних долях по 12 частині кожному даної квартири. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. визначено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1- 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Стаття 365 ЦК передбачає припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим: 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника га членам його сім'ї. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просить визнати за нею право власності 100 % житлового будинку садибного типу, розташованого по [ADDRESS]; 100% земельної ділянки площею 510 кв.м по [ADDRESS], придбану на підставі договору купівлі - продажу від 30.12.1997 року; 100 % земельну ділянку (кадастровий номер 7110136700:03:018:0089), площею 0.0394 га, на якій розташований будинок по [ADDRESS]; припинити право власності [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] на житловий будинок садибного типу, розташований по [PERSON]; земельну ділянку (кадастровий номер 7110136700:03:018:0089), площею 0.0394 га, по [ADDRESS], земельну ділянку площею 510 кв.м по [ADDRESS]; залишити у власності відповідача: 100% квартири [ADDRESS]; автомобіль ВМУхЗ, 2011 року виготовлення , сірий, державний номер [NUMBER]; стягнуті на її користь з [PERSON] кошти в сумі 99740,70 грн. Тобто, фактично ставить питання про розподіл майна, яке було поділено між подружжям на підставі судових рішень. Сторони в судовому засіданні не заперечували той факт, що між ними склалися неприязнені відносини. На думку позивачки компенсація вартості 50% будинку по [ADDRESS] за рахунок того майна, право власності якого за нею визнано в судовому порядку є матеріальною компенсацією відповідачу за частку, яка припиняється. Суд не погоджується з такими твердженнями виходячи з наступного. За своїм змістом ст. 365 ЦК України передбачає матеріальні та процесуальні умови. Процесуальною умовою є вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України, якою визначено обов'язок позивача попередньо внести на депозитний рахунок суду вартість частки, право на яку припиняється. А саме суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Правовим наслідком невнесення вартості частки у спільному майні до моменту прийняття рішення суду зумовлює неможливість задоволення такого позову. Обов'язкове внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової компенсації за частку у майні, яка припиняється визначена і Верховним Судом України. Так, Верховний суд України при роз'яренні положень СК України вказав, що вирішуючи питання про поділ майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України за умови звернення до суду подружжя (одного з них) з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової компенсації (п.25 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11) Проте, позивач не внесла на депозитний рахунок суду вартість частки відповідача у праві власності в розмірі 686 587 грн. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що припинення права власності на будинок позбавить відповідача можливості доступу та використання земельної ділянки площею 394 кв.м., яка являється об'єктом особистої власності відповідача та не визнана спільним майном колишнього подружжя. Вказана земельна ділянка прилягає до земельної ділянки, що є спільною власність сторін у справі. Використання цієї ділянки неможливе окремо від ділянки, на якій розміщений будинок, так як ділянка не має окремого проїзду і є суцільним масивом домоволодіння. Даний факт підтверджується державними актами про право власності на земельні ділянки та самою позивачкою. Ставлячи питання про залишення у власності відповідача 100% квартири по вул. Дашковича та автомобіль ВМВ, позивачка просить не визнати право власності, як це передбачає діюче законодавство, а залишити за відповідачем права власності на квартиру та автомобіль. Дані позовні вимоги виходять за межі правового регулювання ст. 365 ЦК, яка не передбачає взаємозаліки, які пропонує позивачка, але й роблять неможливою реєстрацію права власності у реєстраційній службі з таким формулюванням. До того ж, просячи суд залишити за відповідачем 100 % квартири по вул. Дашковича, позивачка не ставить питання щодо припинення у неї частики у праві власності на цю квартиру, як це вона просить відносно відповідача в тій частині позову, що стосується визнання за нею права власності на будинок. Також суд не погоджується із твердженням позивача щодо неподільності речі, так як посилання про неможливість реального розподілу спірного будинку та виділення в ньому частки позивачу належними та допустимими доказами не підтверджено. За таких обставин, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. На підставі вище викладеного,

Outcome: dismissed