Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення боргу кредитором спадкодавця до [PERSON] і в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.02.2006 [PERSON] отримав кредит в розмірі 10000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] позичальник [PERSON] помер. На виконання вимог статті 1281 ЦК України, позивачем 03.02.2019 була направлена претензія кредитора до Мирноградської державної нотаріальної контори. 29.02.2019 позивач отримав відповідь в якій зазначалось, що спадкоємцями померлого [PERSON] , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . 15.10.2019 до спадкоємця [PERSON] , яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , було направлено лист-претензію, але ніяких дій виконано не було. У зв`язку з цим просили суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.02.2006 у розмірі 15262,30 грн, яка складається з: 5059,52 грн - заборгованість за кредитом; 10202,78 грн - заборгованість за відсотками, а також сплачений позивачем судовий збір. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином, надав суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач до судового засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Позовні вимоги не визнала і у поданому суду відзиві на позовну заяву зазначила, що вимоги позову вважає необґрунтованими та передчасними. Дійсно, її померлим чоловіком було підписано заяву про отримання кредитної картки, вказаний позивачем як кредитний договір, та отримано кредит в сумі 10000 гривень. Стверджує, що не отримувала ні від позивача, ні від нотаріуса будь-яких претензій про наявність боргу. Крім того, в анкеті-заяві позичальника від 08.02.2016 процентна ставка не зазначена та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) та порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також, у позові та додатках не містяться підтвердження, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Вважає, що на користь позивача підлягає стягненню лише заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 5059,52 грн. В іншій частині у задоволенні позову відповідач просила відмовити. У своїй відповіді на відзив представник позивача на задоволенні вимог позову наполягав. Зазначив, що при оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою і цією заявою підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання відповідно до статті 634 ЦК України. Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. У випадку, який розглядається, вважають, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Укладення кредитного договору таким чином діючому законодавству не суперечить. Як встановлено судом 08 лютого 2006 року [PERSON] заповнив заяву на отримання кредиту в розмірі 4000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на момент підписання договору 3% в місяць з розрахунку 360 днів на рік. 07 квітня 2011 року [PERSON] заповнив ще одну заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку в якій виявив бажання оформити на своє ім`я платіжної картки «Кредитка «Універсальна» (а.с.86). Згідно з розрахунком позивача на 16 червня 2016 року (а.с. 5-11) [PERSON] має заборгованість 15262,30 грн., яка складається з: 5059,52 грн. - заборгованість за кредитом; 10202,78 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 16 червня 2016 року Димитровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 20). 07 листопада 2016 року від імені малолітніх [PERSON] і [PERSON] відповідач [PERSON] подала до Димитровської державної нотаріальної контори Донецької області заяви про прийняття спадщини за законом. Сама [PERSON] , як дружина померлого, [PERSON] і [PERSON] - батьки померлого, від прийняття спадщини за законом відмовились. 03 серпня 2017 року Мирноградською державною нотаріальною конторою отримана претензія кредитора в порядку статті 1281 ЦК України від ПАТ КБ «Приватбанк» про включення кредиторських вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлого [PERSON] про наявність заборгованості перед банком у розмірі 15262,30 грн.02 квітня 2018 року [PERSON] і [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом за якими в порядку спадкування до спадкоємців перейшло по Ѕ частині квартири [ADDRESS] . Ще одна претензія кредитора від АТ КБ «Приватбанк» надходила до Мирноградської державної нотаріальної контори 05 лютого 2019 року. У відповідь на цю претензію листом від 06 лютого 2019 року нотаріус сповістив, що спадкоємців повідомлено про претензію кредитора АТ КБ «Приватбанк» (а.с.104-145). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 08 лютого 2006 року встановлена процентна ставка 3% на місяць. Тричі за період, включений у розрахунок заборгованості, процентна ставка змінювалась (з 01.01.2013, 01.09.2014, 01.04.2015). До розрахунку заборгованості включена також процентна ставка (прострочена), яка не передбачена у заяві позичальника. У заяві-анкеті про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 07.04.2001 процентна ставка взагалі не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 08 лютого 2006 року, не повідомляв за якими Тарифами та на яких умовах обслуговувався позичальник [PERSON] . До позову позивач надав Умови і Правила надання банківських послуг без зазначення дати цих Умов та Правил. До відповіді на відзив представник позивача долучив роздруківку тексту за авторства [PERSON] під назвою (мовою оригіналу) «О внесении изменений в договорную базу по платежным картам, договорную базу по потребительскому кредитованию и в депозитные договора (в части погашения задолженности за счет депозитов)» без зазначення у цьому тексті якого саме документу він стосується, який саме документ змінює (а.с.87-90). Ні за формою, ні за реквізитами, не має розуміння до якої організаційно-розпорядчої документації суд має віднести наданий представником позивача текст. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів позичальник [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву у 2006 році і заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку у 2011 році, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15), Верховного Суду від 3 липня 2019 року(справа N 342/180/17, провадження N 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (08 лютого 2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (13 березня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і Правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови і Правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати на підставі вимог 1282 ЦК України спадкоємцями позичальника обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто у даному випадку суд вбачає наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку зі спадкоємців позичальника [PERSON] - [PERSON] і [PERSON] , в особі їх законного представника відповідача [PERSON] , суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 5059,52 грн. Пропорційно задоволеним вимогам з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені витрати на сплату судового збору у сумі 696,82 грн. На підставі ст.ст.526, 527, 530, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial