Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

У травні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із даним позовом до [PERSON] законного представника [PERSON], в обґрунтування якого вказав, що відповідно до кредитного договору № 700001789 від 26.10.2007 року банк надав [PERSON] кредит у сумі 12361,24 доларів США з процентною ставкою 13,5 % річних та терміном користування кредитом до 27.10.2013 року. Цільове використання кредиту - придбання транспортного засобу з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ЗАТ № зз02062 від 25.10.2007 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальник передав кредитору в заставу транспортний засіб Chevrolet Aveo SF69Y, 2007 року випуску. 26.12.2008 року між ЗАТ "Альфа-Банк" та позичальником укладено Договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 700001789 від 26.10.2007 року, згідно якого датою остаточного повернення кредиту встановлено 27.10.2017 року. 28.04.2014 року до кредитора надійшла інформація про смерть позичальника, який помер [INFO]. Посилаючись на норми ст. 1282 ЦК України, позивач просив позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, надала заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши наявні у справі письмові докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 26.10.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є позивач, і [PERSON] був укладений кредитний договір № № 700001789, згідно якого банк надав [PERSON] кредит у сумі 12361,24 доларів США з процентною ставкою 13,5 % річних та терміном користування кредитом до 27.10.2013 року. Цільове використання кредиту - придбання транспортного засобу з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ЗАТ № зз02062 від 25.10.2007 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальник передав кредитору в заставу транспортний засіб Chevrolet Aveo SF69Y, 2007 року випуску. 26.12.2008 року між ЗАТ "Альфа-Банк" та позичальником укладено Договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 700001789 від 26.10.2007 року, згідно якого датою остаточного повернення кредиту встановлено 27.10.2017 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. [INFO] [PERSON] помер. Із копії спадкової справи № 236/2014, яка була заведена П'ятою Миколаївською нотаріальною конторою на підставі претензії кредитора до майна померлого [PERSON], вбачається, що спадкодавець на випадок своєї смерті заповіту не залишив. Спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину, є донька померлого [PERSON], [INFO], оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем. Крім цього, вона подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Порядок прийняття спадщини визначений главою 87 ЦК України. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Так, згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У статті 1281 ЦК України визначено порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців. Так, згідно з частинами 1, 2 вказаної статті спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. У частині 3 цієї статті визначено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Таким чином, в цьому випадку початок перебігу строку права пред'явлення вимоги до спадкоємців повинен відліковуватися з моменту настання строку вимоги або з моменту, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини. Згідно з частиною четвертою вказаної статті кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги, і ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються, тобто є обмежувальними (присічними). Із матеріалів спадкової справи № 236/2014 вбачається, що [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.12.2014 року за реєстр. № 1-1166 - на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Проте вартість спадкового майна позивач суду не вказав та не підтвердив відповідними доказами, що не дає можливості суду визначити відповідність позовних вимог положенням ст. 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Жодних клопотань про витребування доказів тощо представником ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлено не було. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Крім того, позовні вимоги не були уточнені щодо відповідача на час розгляду справи згідно вимог ст. 51 ЦПК України, в той час, як відповідно до матеріалів справи [PERSON], [INFO], досягла повноліття. Недоведеність обставин, на яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що ПАТ "Альфа-Банк" не надано суду достовірних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вартості спадкового майна, суд вважає, що позовні вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed