Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

11.12.2014р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ "Трест Дніпродорбуд" (далі - ПАТ "Трест Дніпродорбуд") про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 43 638 грн. за період з листопада 2013р. по грудень 2014р., стягнення компенсації за невикористану відпуску в сумі 4 718 грн. 10коп. та стягнення моральної шкоди в сумі 43 638 грн. (з урахуванням зменшених позовних вимог заявою від 18.02.2015р.) (а.с. № 1 -2, 13). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював з 04.04.2011р. по 10.12.2014р. у ПАТ "Трест Дніпродорбуд" на різних посадах. В день звільнення і до цього моменту з ним не здійснено розрахунок по заробітній платі, не виплачено компенсацію за невикористану відпустку, що є порушенням трудового законодавства. Вказує, що зазначеними діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у сумі, рівній сумі заборгованості із заробітної плати - 43 638 грн. Тому просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання 18.02.2015р. не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги з урахуванням їх зменшення від 18.02.2015р. підтримує, просить справу розглядати без його участі та без фіксації технічними засобами, також просить ухвалити заочне рішення суду (а.с. № 13). Представник відповідача в судові засідання, призначені на 22.01.2015р. та 18.02.2015р. повторно не з'явився, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином, в справі є відповідні розписки (а.с. № 8, 12), заяв про відкладення розгляду справи не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності обох сторін і постановити по справі заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи відбувався за правилами ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював з 04.04.2011р. по 10.12.2014р. у ПАТ "Трест Дніпробуд" на різних посадах, а саме, наказом №61-к від 04.04.2011р. прийнятий на ДЗАТ "Трест Дніпродорбуд" на посаду заступника начальника з загальних питань. Наказом № 520-к від 02.09.2013р. призначений на посаду начальника відділу охорони праці та безпеки дорожнього руху ПАТ "Трест Дніпробуд" (перейменовано за наказом № 23 від 14.09.2011р.). На підставі наказу № 216-к від 10.12.2014р. позивач звільнений із займаної посади на підставі п.1. ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін), що підтверджується копією трудової книжки (а.с. № 3). Розрахунок по заробітній платі на день звільнення з позивачем не здійснено. Згідно довідки ПАТ "Трест Дніпродорбуд" від 16.02.2015р. № 07/62 заборгованість із виплати заробітної плати перед позивачем за період з листопада 2013р. по грудень 2014р. складає 43 638 грн., в тому числі компенсація за невикористану відпустку - 4 718 грн. 10коп., а всього 48 356грн. 10коп. (а.с. № 16). Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідач у порушення вимог ст. 116 КЗпП України не розрахувався з [PERSON], йому не була виплачена заробітна плата за період з листопада 2013р. по грудень 2014р. (а.с. № 16). Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком, тому суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2013р. по грудень 2014р. (включно) в сумі 43 638 грн. Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996р. № 504/96-ВР, за бажанням працівника у разі його звільнення (крім звільнення за порушення трудової дисципліни) йому має бути надано невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки. Згідно із ч. 1 ст. 24 даного Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам. Отже, позивач має право на виплату компенсації за невикористану відпустку, яка визначена як складова заробітної плати статтею 2 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995р. № 108/95-ВР. Тому вимоги в цій частині також підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 4 718 грн. 10коп. (а.с. № 16). Згідно довідки ПАТ "Трест Дніпродорбуд" від 08.12.2014р. № 671628 заробітна плата [PERSON] у період з червня 2014р. по листопад 2014р. (за шість останніх повних місяців) становить 18 689 грн. 09коп. (а.с. № 5). За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в межах стягнення середньої заробітної плати позивача за один місяць у розмірі 3 114 грн. 85коп. допускається до негайного виконання, виходячи з наступного розрахунку (18 689 грн. 09коп. : 6 міс. = 3 114 грн. 85коп.). Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає, що згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що затримкою відповідачем виплати заробітної плати тривалий час - понад рік, позивачу дійсно завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, які він зазнав, будучи примушеним докладати додаткових зусиль для організації свого життя, отримуючи жодної копійки заробітної плати. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яку слід стягнути на користь позивача, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Виходячи з цього, суд вважає за можливе визначити доведеною заподіяну моральну шкоду у розмірі 2 000 грн., що становить майже 5% від суми заборгованості по заробітній платі, яка підлягає стягненню з відповідача цим рішення. В задоволені іншої частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити, оскільки розмір моральної шкоди, який дорівнює 100% від суми заборгованості по заробітній платі, є завеликим. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач за законом при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, його позовні вимоги задоволено частково, то на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що судовий збір за частину позовних вимог, яка є задоволеною, суд повинен стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 483 грн.56коп., виходячи з такого розрахунку (48 356 грн. 10коп. х 1% = 483грн.56коп.) за вимоги майнового характеру та 243 грн. 60коп. за вимоги немайнового характеру (243грн. 60коп. - це мінімальний розмір судового збору за позовними вимогами немайнового характеру, незважаючи на часткове задоволення цієї частини позовних вимог), а всього 727грн.16коп. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 116, 232, 233, 237-1 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про відпустки", ст. ст. 8, 10, 11, 60, 74-76, 88, ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 214, 215, 224, 367 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial