Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

В лютому 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення в якому вказував, що 23 травня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем був укладений кредитний договір № NKVZGK04042087, відповідно до якого банк надав позичальнику на придбання квартири та внесення страхових платежів кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в загальному розмірі 21 900 доларів США на строк до 22 травня 2015 року, а останній зобов'язався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів згідно узгодженого сторонами графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 12 % річних від суми залишку заборгованості та щомісячно комісію за обслуговування кредиту в розмірі 0,12 % від суми кредиту. Наслідками порушення його умов в частині своєчасного виконання зобов'язань позичальником є обов'язок останнього сплачувати відсотки в підвищеному розмірі - 28,32 % річних, неустойку (пеню) в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше суми, еквівалентної 1 грн. за кожен день прострочення, а також право позивача вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. В порядку забезпечення виконання умов кредитного договору 23 травня 2005 між банком та відповідачем було також укладено договір іпотеки за яким останній передав позивачу в іпотеку належну йому на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS], вартістю за домовленістю сторін 101 000 грн. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії виконував не належним чином в зв'язку з чим станом на 10 січня 2013 року виникла заборгованість по кредитному договору, а саме залишок боргу по кредиту та прострочена частина кредиту - 14 280,54 доларів США, заборгованість по строковим та простроченим процентам за користування кредитом - 6 835,10 доларів США, заборгованість по строковій та простроченій комісії - 816 доларів США; нарахована пеня за порушення умов договору - 5 582,14 долари США, а всього 27 513,78 доларів США. Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 11 квітня 2013 року в рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] Оскільки звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника майна, а тому ПАТ КБ "ПриватБанк" на підставі ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України просив виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані або проживають в квартирі, стягнувши з останніх понесені банком судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, направивши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та повне підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи вважається належним чином повідомленим за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, оглянувши матеріали кримінальної справи за №1407/1707/2012 по обвинуваченню [PERSON] у скоєнні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 23 травня 2005 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) уклав з [PERSON] кредитний договір № NKVZGK04042087 в якому сторони узгодили всі його умови. З договору та інших письмових доказів, що містяться в матеріалах справи вбачається те, що банк зобов'язався видати, а в подальшому надав позичальнику на придбання квартири та внесення страхових платежів кредитні кошти у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в загальному розмірі 21 900 доларів США на строк до 22 травня 2015 року. Зі своєї сторони позичальник зобов'язався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів згідно узгодженого сторонами графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 1 % на місяць від суми залишку заборгованості та щомісячно комісію за обслуговування кредиту в розмірі 0,12 % від суми кредиту. Згідно кредитного договору наслідками порушення його умов щодо своєчасного виконання зобов'язань позичальником є сплата ним банку відсотків в підвищеному розмірі - 2,36 % на місяць, неустойки (пені) в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше суми, еквівалентної 1 грн. за кожен день прострочення, а також право банку вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту. В забезпечення виконання умов кредитного договору в день його укладення між банком та відповідачем було також укладено договір іпотеки за яким останній передав позивачу в іпотеку належну йому на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS], вартістю за домовленістю сторін 101 000 грн. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії виконував не належним чином в зв'язку з чим станом на 10 січня 2013 року виникла заборгованість по кредитному договору, а саме: - залишок боргу по кредиту та прострочена частина кредиту - 14 280,54 доларів США; - заборгованість по строковим та простроченим процентам за користування кредитом - 6 835,10 доларів США; - заборгованість по строковій та простроченій комісії - 816 доларів США; - нарахована пеня за порушення умов договору - 5 582,14 долари США, а всього 27 513,78 доларів США, що в національній валюті України еквівалентно 219 835,10 грн. Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 квітня 2013 року в рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] В грудні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" направив [PERSON] лист за місцем його реєстрації та місцем розташування предмета іпотеки про необхідність звільнення квартири іпотекодавцем та іншими зареєстрованими в ній особами, а в лютому 2014 року звернувся до суду з вимогою про примусове виселення цих осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Проте при цьому слід врахувати, що згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання (мешкання) фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.ст. 3, 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце проживання (мешкання) - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. З матеріалів справи (а.с. 16, 28, 45), зокрема адресної довідки та довідки ОСББ "Кобзар", а також матеріалів кримінальної справи №1407/1707/2012 слідує, що [PERSON] в іпотечній квартирі за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований та не мешкає, місце знаходження відповідача невідоме, останній тривалий час перебуває в розшуку в зв'язку з обвинуваченням у вчиненні кримінально караних діянь. В матеріалах справи також відсутні жодні докази, що в переданій в іпотеку квартирі знаходяться будь-які належні [PERSON] речі від яких підлягає звільненню житлове приміщення. Таким чином в матеріалах справи відсутні достатні докази, що б підтвердили той факт, що [PERSON] добровільно не звільнив іпотечну квартиру, а тому суд не вбачає підстав для виселення цього відповідача в судовому порядку. Що стосується вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" про виселення інших осіб, то суд виходить з наступного. Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України суд не має повноважень розглядати вимоги позивача до невизначеної кількості осіб, а також самостійно, без ініціативи та дозволу останнього обирати (залучати) відповідачів, крім випадків, передбачених законом, оскільки такі дії суду можуть бути розтлумачені, як порушення вимог ст. 11 ЦПК України, тобто принципу диспозитивності. Суд розглядає позови до цілком конкретиних осіб (фізичних, юридичних, держави) виключно в межах вимог позивача та на підставі наданих доказів. Такі особи повинні мати процесуальний статус відповідача та повинні бути повністю забезпечені можливістю користуватися правами, передбаченими ст.ст. 27, 31, 199 ЦПК України. Позов ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині вимоги про виселення невизначеної кількості осіб таким критеріям не відповідає. В процесі розгляду справи судом було встановлено, що в іпотечній квартирі зареєстрована, проте не мешкає особа, яка не залучена до участі в розгляді справи, а саме - [PERSON], [INFO]. В зв'язку з встановленим суд шляхом направлення письмового повідомлення запропонував представнику позивача з врахуванням наяваної інформації уточнити склад відповідачів (надати згоду на залучення [PERSON] в якості відповідачки) та позовні вимоги. Проте пропозиції суду представником позивача були проігноровані, останній не надав згоду на залучення [PERSON] до участі в справі та не пред'явив до неї жодних вимог. З врахуванням встановлених обставин та принципу диспозитивності, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" в цілому. В силу ст. 88 ЦПК України також не підлягають компенсації понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed