Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивач 29.03.2016 року звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ІнтерМікро Дельта, Інк» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної , середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені на день ухвалення судом рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] був прийнятий на роботу в Приватне акціонерне товариство «ІнтерМікро Дельта, Інк» на посаду електромонтера шостого розряду по ремонту і обслуговуванню великогабаритного електрообладнання основних технологічних цехів; підготовчого, складального №1, вулканізації, автокамерного в електроцех наказом №217 від 25 лютого 2013 року. Наказом №676-к від 30 червня 2015 року був звільнений з підприємства у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП. При звільнені остаточний розрахунок не був проведений. Згідно з довідкою №195 від 04 лютого 2016 року на момент звільнення нарахована сума остаточного розрахунку 13090,02 грн., включно з компенсацією за невикористану відпустку і вихідною допомогою. На підставі вищевикладеного просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену суму остаточного розрахунку при звільнені у розмірі 13090,02 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені на день ухвалення судом рішення. В судове засідання позивач [PERSON], не з'явилася, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився про день місце та час проведення судового засідання сповіщені належним чином. Суд , вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що згідно з трудовою книжкою [PERSON], працював в Приватному акціонерного товаристві «ІнтерМікро Дельта, Інк» з 25.02.2013 року по 06.07.2015 року на посаді електромонтера шостого розряду по ремонту і обслуговуванню великогабаритного електрообладнання основних технологічних цехів; підготовчого, складального №1, вулканізації, авто камерного в електроцех./а.с.4/ 06.07.2015 року позивач був звільнений у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України (наказ №676-К від 30.06.2015 року /-а.с.4/ Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства у строки, що зазначені ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно ст. ст. 74-84 КЗпП України громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. Аналогічні положення закріплено у ст.ст.6, 24 Закону України "Про відпуски". Згідно абз.1, 2 ч.2 Постанови Кабінету Міністрів, від 08.02.1995, № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Відповідно до абз.3 ч.3 зазначеного Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Згідно абз.1 ч.7 Порядку нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24. 12.1999 року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки" (до 1 січня 1997 року). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Згідно довідки №85 від 10 серпня 2016 року [PERSON] на день звільнення з ПАТ «ІнтерМікро Дельта, Інк» має заборгованість по заробітній платі в розмірі 9203,83 грн., компенсація за невикористану відпустку у розмірі 475,41 грн., вихідна допомога при звільненні 3410,78 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 9203,83 грн., компенсації за невикористану відпустку у розмірі 475,41 грн. та вихідної допомоги при звільнені 3410,78 грн. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного: Згідно з п. 2,3,5,8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденний заробіток позивача становить 215,53 грн., середньомісячна заробітна плата становить 4095,07 грн. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 06.07.2015 року по 22.08.2016 року , тобто 14 місяців х 4095,07 грн. становить 57330,98 грн. та 16 днів х 215,53 грн. становить 3448,48 грн., а всього середній заробіток за час затримки становить 60779,46 грн. Таким чином позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені підлягає задоволенню. На основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Також у зв'язку з тим, що позивач в силу п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то в силу ст.ст.81, 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог необхідно стягнути судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 738,69 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved