Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПАТ «Облтеплокомуненерго» і просить винести рішення згідно ч. 3 ст. 16 ЦК України про припинення відповідачем дії, які порушують право, та винести рішення про відсутність заборгованості [PERSON] за послуги з опалення перед ПАТ «Облтеплокомуненерго», відшкодувати моральну шкоду, яку позивачу нанесли на протязі п'яти років, вимагаючи неіснуючі платежі, у розмірі мінімальної заробітної плати за три роки, в сумі 42311,00 грн., стягнути з КП «Деснянське» судові витрати судовий збір та витрати пов'язані з розглядом справи в сумі 110,30 грн., винести рішення про відшкодування збитків та стягти з ПАТ «Облтеплокомуненерго» на користь позивача витрати пов'язані з поїздками в Чернігів до ПАТ «Облтеплокомуненерго» в розмірі: 1026,42 грн. (584,50 грн. витрат на поїздки 2012 року та витрати 2015 року 441,92 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 10 липня 2009 року позивач одержав спадщину згідно заповіту посвідченого Другою чернігівською державною нотаріальною конторою 01 листопада 1996 року за № 1-3415. ВАТ «Облтеплокомуненерго» подало позовну заяву про стягнення заборгованості за теплову енергію на суму 3079 грн. 50 коп. до Деснянського районного суду м. Чернігова. 23 січня 2012 року позивачу стало відомо про заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 вересня 2010 року, а саме про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Облтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з теплопостачання в розмірі 3079,50 грн., стягнення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 30,00 грн. Свої вимоги ВАТ «Облтеплокомуненерго» обґрунтувало ст. 3 ЦПК, ст. 20 ч.3 п 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил користування приміщенням житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572. 09.04.2012 року Деснянський районний суд м. Чернігова у задоволенні позову ВАТ «Облтеплокомуненерго» про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання відмовив, рішення набрало законної сили і згідно ст. 14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. До червня 2009 року розрахунки за надані послуги сплачувалися та реєструвалися в розрахунковій книжці по сплаті за житлово-комунальні послуги та енергоносії. Коли позивач одержав рахунок за лютий 2007 року, там була зазначена заборгованість 2444,46 грн. Рахунок був виставлений на ім'я [PERSON]. В повідомленні про надання субсидій № 080144 від 14 жовтня 1998 року сплата складає 7,63 грн.. На протязі тривалого часу позивач звертався в розрахунковий центр ВАТ «Облтеплокомуненерго» на ім'я Голови правління ВАТ «Теплокомуненерго» [PERSON] та директора [PERSON] з пропозицією скласти акт звіряння розрахунків і отримав відповідь від 02.04.2012 року № 1304-Т та № 1940-Т від 27.04.2012 року де директор РЦ ПАТ «ОТКЕ» написала, що «гроші надходили на особовий рахунок № 81441 квартира [ADDRESS]». Але це не є акт звіряння розрахунків. Квартира № 4 по проспекту Мру в м. Чернігів не є фізичною і не є юридичною особою, тому вести розрахунки з квартирою позивач вважає можливо було [PERSON], яка була інвалідом першої групи, а не директором розрахункового центру. На думку директора розрахункового центру «Облтеплокомуненерго» [PERSON], заборгованість складає 2819,76 грн., а станом на 01.03.2007 року заборгованість за спожиті послуги з опалення за попереднім власником квартири [PERSON] складала 2444,46 грн. Власниця квартири [PERSON] знаходилася з 26 березня 2000 року в Левоньківській психіатричній лікарні, про що було відомо в РЦ «Облтеплокомуненерго» та особисто директору [PERSON], тобто заборгованості у [PERSON] не було, а власником квартири був [PERSON], який помер 18 травня 1999 року. [PERSON] померла 18.02.2007 року. Директор розрахункового центру ПАТ «Облтеплокомуненерго» [PERSON] та начальник розрахункового відділу [PERSON] нанесли позивачу моральну шкоду. В період з січня 2012 року позивач знаходився на дипломній сесії і зазнав душевних страждань, які полягали в усвідомленні приниження честі та гідності, а також цинічного відношення до позивача. Мати позивача померла від радіації (рак шкіри) коли позивачу було 1 рік і вісім місяців, а бабусі, яка заповідала майно позивачу, булла інвалідом першої групи, позивач хвилювався, що в нього заберуть квартиру за неіснуючі борги, так як начальник розрахункового відділу [PERSON] вимагала віддати за борги квартиру. Позивач не міг готуватися до екзаменів, захисту диплома і розумів, що життя буде жахливим без освіти та квартири, ці страждання не давали спокою позивачу, він втрачав останні гроші на поїздки в Чернігів до суду та до «Облтеплокомуненерго». 22.06.2015 року [PERSON] подав клопотання відповідно до ст. 22 ч.1, ч. 2 ЦК України про збільшення суми позову на 842,30 грн., та просив стягнути з ПАТ «Теплокомуненерго» реальні збитки, які він зробив для встановлення свого порушеного права: судовий збір квитанція № 50/84 від 12.06.2012 року 107,30 грн., квитанція № 543/85 від 12.06.2012 року 3,00 грн., квитанція № 280/КЗ від 20.06.2015 року 2,00 грн., квитанція № 280 від 20.06.2015 року оплата нотаріальних послуг 34,00 грн., квитанція від 20.06.2015 року оплата нотаріальних послуг 260,00 грн., проїзд [PERSON] Чернігів 80,00 грн.х2 = 160,00 грн., проїзд Чернігів-Київ 80,00 грн.х2 = 160,00 грн., мінімальна заробітна плата 1218 грн. : 21 = 58,00х2=116,00 грн. (а.с.79). 15.05.2015 року [PERSON] подав позовну заяву в порядку ст. 3 ч.1 ЦПК України, ст. 15 ч.1, ч.2, ст. 16 ч.1, ч.3, ч.8, ч.9 ЦК України, в якій просить винести рішення про припинення відповідачем дії, які порушують право, дослідити та винести рішення про відсутність заборгованості [PERSON] за послуги з опалення перед ПАТ «Облтеплокомуненерго», відшкодувати моральну шкоду, згідно ст. 16 ч.9 та ст. 23 ч.2 п.2 та ч.4 ЦК України, яку йому нанесли на протязі п'яти років, вимагаючи неіснуючі платежі, у розмірі мінімальної заробітної плати за три роки, в сумі 42311,00 грн., стягнути з ПАТ «Облтеплокомуненерго» згідно ЦПК України ст. 79 ч.1 судові витрати - судовий збір, та витрати повязані з розглядом справи в сумі 110,30 грн., винести рішення про відшкодування збитків, згідно ст. 22 ч.1 ЦК України та стягти з ПАТ «Облтеплокомуненерго» на користь [PERSON] витрати пов'язані з поїздками в Чернігів до ПАТ «Облтеплокомуненерго» в розмірі: 1026,42 грн. (584,50 грн. витрат на поїздки 2012 року, та витрати 2015 р. 441,92 грн. (мінімальна з/п 7,62 грн/год.х8 час.=90,96 день [PERSON] Чернігів 80,00 грн., Чернігів-Київ 80,00 грн. = 160,00 грн., травень 2015 року за проїзд (дві поїздки) та виплатити за два дні мінімальної заробітної плати. Копіювання документів: (62 арк. х 0,5 грн.)х3 адресата = 93,00 грн. Загальна сума 1117,42 грн. (а.с.89-95). 25.06.2015 року на адресу суду надійшло клопотання позивача відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України про збільшення суми позову за компенсацію витрат, які були зроблені для встановлення порушеного права на суму 80х2 = 160 грн. (проїзд Київ-Чернігів та Чернігів-Київ) для подання клопотання для залучення до розгляду по справі витягу із платежів, які надходили на рахунок ПАТ «Облтеплокомуненерго» (а.с.99). 09.07.2015 року представник позивача надав клопотання відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України про збільшення суми позову за компенсацію витрат, які були зроблені для встановлення порушеного права на суму 283,00 грн.: проїзд [PERSON] Чернігів, та Чернігів Київ 80,00 грн. х2=160,00 грн., проїзд на маршрутному таксі в Чернігові 09.07.2015 року, 2х3,50 = 7,00 грн., мінімальна заробітна плата за 25.06.2015 року 58,00 грн., мінімальна заробітна плата за 09.07.2015 року 58,00 грн. (а. с. 100). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пояснив, що всі квитанції за надані послуги з теплопостання, ним як власником оплачені. З 2005 року відсутній борг. Зі слів представника дізнався про порушення свого права в 2012 році і про рішення Деснянського районного суду міста Чернігова. Остаточно суд відмовив у задоволені вимог про стягнення заборгованості, але відповідач продовжує визначати заборгованість. Моральна шкода заподіяна протиправними діями, оскільки в той період навчався і замість навчання вимушений був їздити і вирішувати спір. Представник позивача позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідач тривалий час порушує права позивача і безпідставно предявляє вимоги про наявність заборгованості. Згідно вимог цивільного законодавства відповідач повинен був предявити вимогу у встановлений термін, представник повідомляв відповідача та інші комунальні служби про смерть попереднього власника. Витрати понесені позивачем та представником в звязку з необхідністю вчинення дій для відновлення права мають бути відшкодовані згідно ст. 22 ЦК України. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивач успадкував всі права та обвязки спадкодавця. Борг за надані послуги виник за попереднім власником, позивач всі послуги оплачує і заборгованості немає. Деснянський районний суд міста Чернігова виніс рішення про відмову у задоволені позову в звязку з пропуском строку звернення до суду, але це не звільняє від заборгованості. З вимогою про списання заборгованості позивач не звертався і це не передбачено законодавством. Вислухавши осіб, які брали участь в судовому засідання, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер 19.05.1999 року (а.с.49), відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.2006 року (а.с.50) спадкоємцем зазначеного в заповіті майна, а саме 1/2 частини квартири, що знаходиться в [ADDRESS], що належала [PERSON] є [PERSON]. Згідно повідомлення № 73 від 20.02.2006 року диспансерного відділення Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні (а.с.47) [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в ЧПНЛ з 26.03.2000 року по 02.08.2000 року, а з 02.08.2000 року і по час надання довідки знаходилася в Левоньківський психлікарні. Згідно довідки Левоньківської психіатричної лікарні № 40 від 24.02.2006 року [PERSON] знаходилась на тривалому стаціонарному лікуванні в Левоньківській психіатричній лікарні з 02.08.2000 року по 16.11.2005 року (а.с.48). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 20.02.2007 року (а.с.53). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.07.2009 року (а.с.10) спадкоємцем зазначеного в заповіті майна, а саме квартири, що знаходиться в [ADDRESS], що належала [PERSON] є [PERSON] Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.11) [PERSON] є власником 1/1 приватної квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину /1-2636/ від 10.07.2009 року. Згідно повідомлення ВАТ «Облтеплокомуненерго» від 10.08.2006 року на адресу [PERSON] (а.с.17) борг на 01.08.2006 року складає 2399,04 грн. Згідно квитанції ПАТ «Облтеплокомуненерго» (а.с.18) заборгованість на 01.06.2012 року складає 2819,76 грн. Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.04.2012 року у задоволенні позову ВАТ «Облтеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення боргу відмовлено. Мотивами відмови було недотримання позивачем вимог ст. 1281 ЦК України, а також те, що у межах строку позовної давності відповідач не має заборгованості перед позивачем за послуги з теплопостачання. Рішення суду набрало законної сили. (а.с.32-33). Згідно листа-розрахунку по ОР № 81441 (а.с.113-116) заборгованість за адресою [ADDRESS] за період з липня 1996 року по червень 2015 року складає 2409,73 грн. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. В судовому засіданні встановлено і не оспорюється сторонами, що за період перебування квартири [ADDRESS] у власності [PERSON] відсутня заборгованість за надані послуги з теплопостачання. Судовим рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова встановлено, що ВАТ "Облтеплокомуненерго" не дотримало вимог ст. 1281 ЦК України, у межах строку позовної давності відповідач не має заборгованості перед позивачем за послуги з теплопостачання, а тому в задоволені позову відмовлено. Згідно ч.1, ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини доказуванню не підлягають. Статтею 16 ЦК України не визначений спосіб захисту прав обраний позивачем, проте враховуючи положення ст. ст. 55, 124 Конституції України ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд визнає, що порушено право позивача підлягає захисту шляхом визнання відсутності станом на 15 травня 2015 року заборгованості за надані послуги з опалення по особовому рахунку № 81441 ПАТ "Облтеплокомуненерго" відкритого на ім'я [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Позовні вимоги в частині припинення відповідачем дій, які порушуються право не конкретизовані, не обґрунтовані і відповідними доказами не підтверджені, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України позивачем, представником позивача не надано належних та допустимих доказів заподіяння моральної шкоди [PERSON] з підстав визначених ч. 2 ст. 23 ЦК України, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а тому відсутні підстави визначені ст. 1167 ЦК України для відшкодування позивачу моральної шкоди в сумі 42311 грн. 00 коп.. Позивачем заявлені вимоги та підтримані в судовому засіданні, що позивачем понесені витрати в сумі 1026 грн. 42 коп. ( а. с. 7), 842 грн. 30 коп. ( а. с. 79), 93 грн. 00 коп. ( а. с. 95), 160 грн. ( а. с. 99), 283 грн. 00 коп. ( а. с. 100), які підлягають стягненню згідно ст. 22 ЦК України, згідно ч.4 ст. 10 ЦПК України судом розяснювалось представнику позивача положення ст. ст. 79, 85 ЦПК України в частині віднесення витрат повязаних з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла та сплачення компенсації за втрачений заробіток або за відрив від звичайних занять, проте представник позивача наполягав на стягненні цих витрат саме за ст. 22 ЦК України. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог і згідно наданих доказів, суд відмовляє у задоволені позовних вимог в частині стягнення з ПАТ "Облтеплокомуненерго" на користь [PERSON] витрат згідно ст. 22 ЦК України на загальну суму 2404 грн. 30 коп., оскільки згідно ст. 79 ЦПК України до судових витрат відноситься судовий збір та витрати, повязані з розглядом судової справи, в тому числі витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, станом на 2012 рік також відносилися витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи. Згідно ст. 85 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Вирішення питання про стягнення зазначених витрат не регулюються положенням ст. 22 ЦК України. Крім того з наданих суду доказів вбачається, що лише квитки на проїзд в автобусі маршрутом Чернігів-Київ за 30 січня 2012 року і два квитка за 22 червня 2015 року визначена їх вартість 40 грн. та по 82.01 грн. ( а. с. 102, 109-110), інші квитки на проїзд автобусом [PERSON] - Чернігів та Чернігів-Київ не підтверджують розмір вартості цього проїзду, а тому не можуть бути належним доказом визначеним ст. 64 ЦПК України. Надані квитки на проїзд у тролейбусі ЧТУ ( а. с. 101, 102, 105, 106, 107, 108, 111) не містять даних про дату понесення витрат. Згідно ст. 79 ЦПК України не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення судового збору та витрат повязаних з розглядом справи в сумі 110 грн. 30 коп., оскільки зазначені витрати понесені позивачем 08 лютого 2012 року ( а. с. 58) і вирішення питання про відшкодування цих судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України повинно було бути вирішено при розгляді справи № 2-2338/10 Деснянським районним судом міста Чернігова. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь Держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру, які були задоволені згідно рішення суду. Оскільки суд відмовив у задоволені вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, судовий збір яких має становити 423 грн. 11 коп. та в частині стягнення майнової шкоди, розмір судового збору яких має становити 243 грн. 60 коп., тому з позивача на користь Держави підлягає стягненню дана сума судових витрат.

Outcome: partial