Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

У березні 2013 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що 20 жовтня 2012 року на сімдесят четвертому кілометрі автодороги Київ-Чернігів-Нові Яриловичі з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода через зіткнення автомобіля марки „FORD TRANSIT”, д.н.з. [NUMBER] з автомобілем марки „MITZUBISHI PAJERO”, д.н.з. [NUMBER], 2006 року випуску, що належить позивачу на праві власності, внаслідок чого автомобілю позивача було завдано механічних ушкоджень. Згідно зі звітом про незалежну оцінку вартості матеріального збитку від 14 листопада 2012 року, розмір заподіяної власнику автомобіля матеріальної шкоди складає 148 тисяч 717 грн. 35 коп. Крім того, позивач вказав, що він поніс витрати по складанню звіту про оцінку 800 грн., за дефектовку пошкодженого автомобіля ним було сплачено 500 грн. і за послуги евакуатора по доставці пошкодженого автомобіля до м.Києва ним було сплачено 797 грн.. Тому вважає, що з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню в цілому 150 тисяч 814 грн.. Також зазначив, що внаслідок ДТП йому було заподіяно моральної шкоди, розмір якої на його думку має складати 15 тисяч грн., обгрунтувавши її душевними стражданнями у зв"язку з неправомірними діями відповідача щодо нього та його близьких, які перебували в салоні пошкодженого автомобіля та такими у зв"язку з пошкодженням його майна. Тому просив суд стягнути з відповідача в його користь заподіяну матеріальну і моральну шкоду та судові витрати у справі. У подальшому протокольною ухвалою від 21 травня 2013 року до участі в справі було залучено в якості відповідача страхову компанію „Еталон" (а.с.73-74). Ухвалою суду від 23.05. 2013 року було задоволено клопотання [PERSON] про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу [PERSON](а.с.79, зі зворотом). Згідно з заявою [PERSON] про зменшення позовних вимог від 12 червня 2013 року (а.с.87), позивач, посилаючись на те, що страхова компанія „Еталон" 11 червня 2013 року сплатила позивачу 49 тисяч 490 грн. страхового відшкодування, остаточно просив суд стягнути з відповідача [PERSON] в його користь 101 тисячу 314 грн. матеріальної шкоди, 15 тисяч моральної шкоди та судові витрати у справі. Рішенням Козелецького районного суду від 16 жовтня 2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Еталон" про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП було задоволено частково і стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 1 тисячу грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди і в решті позовних вимог було відмовлено. У апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування в повному обсязі рішення Козелецького районного суду від 16 жовтня 2013 року та про постановлення нового рішення про задоволення вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі, визначеному за висновком експертизи, за виключенням сплачених страховою компанією 49 тис. 490 грн. страхового відшкодування; про стягнення з відповідача в користь позивача 15 тисяч грн. моральної шкоди і судових витрат по справі. Просив також апеляційний суд призначити і провести судову автотоварознавчу експертизу пошкодженого автомобіля за матеріалами справи, в цілому посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що суд помилково не взяв до уваги як доказ звіт про оцінку матеріального збитку власника пошкодженого автомобіля та відмовив у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди; що вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд безпідставно зменшив її розмір до однієї тисячі грн. і не врахував, що відповідач і на час розгляду справи не відшкодував у добровільному порядку жодної копійки в рахунок шкоди, заподіявши моральні страждання позивачу. Ухвалою апеляційного суду від 28 листопада 2013 року було призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу пошкодженого в ДТП автомобіля марки „MITSUBISHI PAJERO", належного [PERSON], за матеріалами справи у відсутність транспортного засобу. 27 січня 2014 року апеляційним судом було отримано висновок автотоварознавчої експертизи за № 13678/13-54 від 23 січня 2014 року, за яким розмір матеріальної шкоди, завданий автомобілю марки MITSUBISI PAJERO, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок ДТП, що сталася 20 жовтня 2012 року, дорівнює його ринковій вартості та складає 147179,23 грн.(а.с.163-172). Заслухавши доповідача, пояснення представників позивача [PERSON] і [PERSON], перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши рішення, місцевий суд виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено, що 20 жовтня 2012 року з вини відповідача [PERSON], який, керуючи автомобілем марки „FORD" на автодорозі Київ - Чернігів, допустив зіткнення з автомобілем марки „MITSUBISHI PAJERO", що належить на праві власності позивачу [PERSON] та заподіяв останньому матеріальну шкоду. Однак, позивач надавши суду звіт про оцінку вартості матеріального збитку, не забезпечив, на думку суду, надання належного і допустимого доказу щодо розміру заподіяної матеріальної шкоди, оскільки такий звіт не є доказом, який необхідно брати до уваги, тому і прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Вирішуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважав, що таку шкоду необхідно відшкодувати в розмірі однієї тисячі грн., як таку що відповідає розміру моральних страждань позивача. Проте з таким висновком місцевого суду не може погодитись апеляційний суд. З висновку автотоварознавчої експертизи від 23 січня 2014 року, виконаного Київським НДІ судових експертиз (а.с.163-172) слідує, що розмір матеріальної шкоди, завданий автомобілю марки „MITSUBISHI PAJERO”, д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON], внаслідок ДТП, що сталося 20 жовтня 2012 року складає 147179,23 грн.(а.с.168). З постанови Березанського міського суду Київської області від 04 лютого 2013 року, яка набула чинності, вбачається, що [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, яке сталось 20 жовтня 2012 року на автодорозі Київ-Чернігів, де він допустив зіткнення з автомобілем „Мітсубіші паджеро", належного [PERSON], і ці дії підпадають під ознаки адмінпроступку, передбаченого ст.124 КУпАП і на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. (а.с.37, зі зворотом). З заяви [PERSON] про зменшення позовних вимог та документів, доданих до неї (а.с.87,88-93) видно, що 11 червня 2013 року страхова компанія „Еталон" здійснила йому виплату страхового відшкодування в розмірі 49490 грн. і претензій матеріального характеру до неї позивач не має. Отже, в рахунок відшкодування заподіяної майнової шкоди з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] необхідно стягнути 97 тисяч 689 грн. 23 коп. (147179,23 грн. - 49490,00 грн. = 97689,23 грн.). Тому рішення місцевого суду в частині про відмову у задоволенні вимог щодо відшкодування майнової шкоди необхідно скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову в цій частині. Апеляційний суд, перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо помилковості судового рішення в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди, враховує, що позивач обгрунтовує її відчутними моральними стражданнями, які він поніс через пошкодження його власного майна та у зв"язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього та його близьких, які перебували в салоні пошкодженого автомобіля під час ДТП та що до даного часу відповідач в добровільному порядку уникає відшкодування позивачу заподіяних збитків. Тому враховуючи наведене та виходячи з принципів розумності та справедливості, апеляційний суд вважає за необхідне визначити до стягнення з відповідача в користь позивача 5000 грн. моральної шкоди. Апеляційний суд також враховує правила ст.303 ЦПК України, та що вимоги позивача до страхової компанії „Еталон" були вирішені у ході розгляду справи у суді першої інстанції і в цій частині рішення суду не оскаржується. Згідно з правилами ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, судові витрати у вигляді судового збору підлягають поверненню позивачу в частині задоволених вимог. Так, витрати по сплаті судового збору за подання позову до місцевого суду в розмірі 1034 грн. 24 коп. і такого ж за подання апеляційної скарги в розмірі 603 грн. 15 коп. необхідно стягнути з відповідача в користь позивача. Інші витрати позивача, зазначені в позовній заяві та у тексті виступу представника позивача [PERSON] в засіданні апеляційного суду 25 лютого 2014 року, не можуть бути відшкодовані другою стороною, оскільки не є судовими витратами в розумінні положень ст.79 ЦПК України. Крім того, витрати, понесені [PERSON] за проведення судової експертизи в розмірі 3 тисяч 916 грн. 80 коп. згідно з квитанцією ПАТ „ПриватБанк" № 520.463.1 від 24 грудня 2013 року (а.с.180) також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, з [PERSON] в користь [PERSON] в цілому як понесені судові витрати підлягають стягненню 5554 (п"ять тисяч п"ятсот п"ятдесят чотири) грн. 19 коп. Доводи апеляційної скарги про те, що рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення майнової шкоди та у визначенні до стягнення розміру моральної шкоди є необгрунтованими - підлягають врахуванню.

Outcome: partial