Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з цим позовом та зазначив, що відповідач є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,1304 га, що розташована в межах Узинської міської ради Білоцерківського району, кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.04.2006 р. 24.12.2012 року між сторонами було укладено договір оренди землі, на виконання якого складено акт прийому-передачі від того ж числа. Цей договір був укладений строком на 3 роки, однак 27.09.2014 р. відповідач звернувся з заявою про бажання самостійно обробляти земельну ділянку, яку, незважаючи на відмову позивача з посиланням на те, що термін дії договору закінчується 24.12.2015 р., самостійно обробив, про що 15 лютого та 20 червня 2015 року були складені відповідні акти. Посилаючись на порушення відповідачем умов договору оренди, позивач просив захистити його права як орендаря шляхом зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та не чинити перешкоди у користуванні нею. У судовому засіданні представник позивача Дудник А.В., який діє на підставі довіреності, підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, представник відповідача - адвокат Власенко М.Ф., який діє на підставі договору, позов не визнав, посилаючись на те, що договір оренди від 24.12.2012 р. позивач не підписував, а укладав лише договір від 2011 р. строком дії на 2 роки. Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Відповідно до ст.ст.10,11, ч.1 ст.61 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог на підставі наданих сторонами доказів; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; обставини, визнані сторонами, доказуванню не підлягають. З державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 10.04.2006 р. судом встановлено, що відповідач є власником земельної ділянки площею 4,1304 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER]. З договору оренди землі від 24.12.2012 року, укладеного між сторонами та зареєстрованого 24.12.2012 р. управлінням Держкомзему у Білоцерківському районі вбачається, що відповідач (орендодавець) надав, а позивач (орендар) прийняв в строкове платне користування зазначену земельну ділянку терміном на 3 роки. Згідно з п.21 зазначеного договору, орендодавець зобов'язався не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою, а орендар - використовувати земельну ділянку в строки, встановлені договором з дотриманням її цільового призначення. Судом встановлено також, що до вересня 2014 р. спору між сторонами щодо меж орендованої у відповідача земельної ділянки та самовільного її використання не виникало. З актів від 15.02.2015 р. та 20.06.2015 р., складених працівниками ТОВ "Узин-Агроінвест" та затверджених в.о. директора зазначеного товариства В.С.Куманським, вбачається, що на орендованій позивачем земельній ділянці межові знаки не знесені, а земельна ділянка оброблена - засіяна соєю. Відповідач стверджував, що договір оренди земельної ділянки від 24.12.2012 р. ним не підписувався, однак доказів цього суду не надав. На підставі наведеного суд вважає, що позивач довів ту обставину, що з 15.02.2015 р. по 20.06.2015 р. не міг користуватись орендованою земельною ділянкою, однак позов не підлягає задоволенню у зв'язку з таким. З п.32 договору оренди землі вбачається, що сторони домовились, що за невиконання або неналежне виконання договору вони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. За змістом ст.ст.27,28 Закону України "Про оренду землі", орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону; орендар в установленому законом порядку, окрім іншого, має право на усунення перешкод у користуванні нею та відшкодування збитків, якими вважаються фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права, та доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору. Такі ж домовленості про відповідальність сторін містить і укладений між сторонами договір оренди землі. Однак, з урахуванням дати подачі позову та строку закінчення договору, суд вважає, що позивач, заявивши вимогу про зобов'язання відповідача звільнити земельну ділянку та не чинити йому перешкоди у користуванні нею, не надав суду належних та допустимих доказів того, що біологічні особливості та грунтово-кліматичні умови надавали йому змогу використати земельну ділянку за її цільовим призначенням до 24 .12.2015 р. Тому захист прав позивача у визначений ним спосіб призвів би до фактичного подовження дії договору оренди земельної ділянки, що суперечило б умовам договору та нормам Закону України "Про оренду землі". На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed