Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

26.11.2012 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], треті особи: Відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23.10.1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів Громадянського стану Московського району м. Києва, актовий запис 878. Водночас, останні роки стосунки між [PERSON] та [PERSON] поступово погіршувалися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин та окремого проживання без розірвання шлюбу. Починаючи з грудня 2010 року, позивач [PERSON] проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON]. Сторони планували одружитися та очікували на народження спільної дитини. Проте, в жовтні 2011 року відповідач перестав проживати з разом з позивачем. [INFO] у позивача народилася дитина - малолітня [PERSON]. Відповідач [PERSON] звернутися до Органів реєстрації актів громадянського стану з заявою по визнання батьківства відмовився. Посилається на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.01.2012 року, яке було винесене за її відсутності, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, проте, оскільки дитина була народжена до спливу десяти місяців з моменту розірвання шлюбу, Відділом реєстрації актів громадянського стану малолітню дитину позивача зареєстровано як [PERSON], та в графі батько вказано - [PERSON]. Разом з тим, позивач стверджує, що батьком малолітньої [PERSON] є саме відповідач [PERSON], оскільки, починаючи з кінця 2010 року вона з відповідачем проживали однією родиною, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та фактично підтримували шлюбні стосунки. Крім того, зазначила, що наразі відповідач не цікавиться життям дитини, не надає допомоги на її утримання, водночас позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, відтак позбавлена можливості влаштуватися на роботу. З огляду на викладене, просила визнати [PERSON] батьком малолітньої [PERSON] та внести відповідні зміни до актового запиту про народження дитини, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу до досягнення дитиною повноліття. 04.10.2013 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просила зобов'язати Відділ РАЦС Голосіївського РУЮ в м. Києві внести зміни до актового запису про народження дитини та змінити прізвище, ім'я та по-батькові дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]», стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу до досягнення дитиною двадцяти трьох років, решту вимог залишила без змін. Протокольною ухвалою суду від 15.01.2013 року задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі в якості третьої особи Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з викладених обставин. Посилалась на те, що з [PERSON], який зазначений в Свідоцтві про народження як батько дитини, не проживають разом вже кілька років, водночас, починаючи з 2010 року вона проживала однією родиною з [PERSON]. , який є біологічним батьком її малолітньої доньки [PERSON]. Водночас вказала, що [PERSON] батьківство добровільно не визнає, також ухиляється від проведення генетичної експертизи, уникає спілкування з нею та спільною донькою, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до законодавства. Третя особа, Відділ реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності свого представника. Третя особа, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до законодавства. Третя особа, Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 23.10.1996 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського району м. Києва було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] від 23.10.1996 року. (а.с. 6) Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.01.2012 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. (а.с. 9) [INFO] у позивача народилася донька [PERSON], та, відповідно до Свідоцтва про народження дитини Серія [NUMBER] від 06.03.2012 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м. Києві, в графі «Батько» вказано «[PERSON]». (а.с. 8) Підставою для зазначення [PERSON] як батька малолітньої [PERSON], [INFO], стало Розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.02.2012 року №106. Відповідно до даного Розпорядження, [PERSON] було дозволено зареєструвати дитину без присутності батька [PERSON], який вважається батьком у відповідності до положень ст.. 122 СК України, оскільки малолітня [PERSON] народжена до спливу десяти місяців з моменту розірвання шлюбу між ним та матір'ю дитини. (а.с. 10) Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого вказує, що [PERSON] не є біологічним батьком її малолітньої дитини [PERSON], оскільки вони разом не проживають декілька років, водночас вона однією родиною проживала з відповідачем [PERSON], який є біологічним батьком дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.3 вказаної статті позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно ч.2 даної статті підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. З метою встановлення біологічної спорідненості між відповідачем [PERSON] та малолітньою дитиною [PERSON] ухвалами Голосіївського районного суду м. Києва від 15.04.2013 року та 15.11.2013 року було призначено по справі судово-медичну експертизу відносно генетичної ідентифікації. Відповідач за викликом до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для відібрання зразків крові 27.06.2013 року, 09.08.2013 року, 28.11.2013 року не з'явився, хоча про необхідність явки, час та місце відібрання зразків повідомлявся судом належним чином, шляхом направлення викликів на адресу місця проживання рекомендованим та простим листом. За таких обставин, у зв'язку з неявкою відповідача до спеціалізованої установи, ухвали суду були повернені без виконання. Жодних доказів на підтвердження поважності причин своєї неявки до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи для відібрання зразків крові відповідач суду також не надав. Відповідно до ч.1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. За таких обставин, враховуючи, що мало місце свідоме ухилення відповідача від участі в проведенні експертизи, метою призначення якої була необхідність підтвердити чи спростувати факт походження малолітньої дитини [PERSON], [INFO] від відповідача [PERSON], та враховуючи, що відповідачеві [PERSON] було повідомлено, що у разі його неявки експертиза не може бути проведена, а обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, підтверджені чи спростовані, суд вважає за можливе визнати факт походження малолітньої [PERSON] від [PERSON]. Згідно приписів ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Як пояснила в судовому засіданні [PERSON], опитана в якості свідка, вона є близькою подругою позивача та знає останню з дитинства. Зазначила, що протягом останніх років позивач [PERSON] проживала спільно однією сім'єю з [PERSON] за місцем своєї реєстрації у [ADDRESS]. Вони очікували народження спільної дитини, проте, за кілька місяців до пологів відповідач почав жити окремо, деякий час продовжував цікавитися здоров'ям позивача та її станом, провідував її в лікарні, в подальшому почав ухилятися від зустрічей. Таким чином, вважає батьком малолітньої доньки позивача саме [PERSON], оскільки з ним [PERSON] проживала разом протягом останніх років. [PERSON] свідок не бачила з 2000-х років, разом з позивачем вони давно не проживають, його місцезнаходження їй не відоме, відтак вважає, що батьком малолітньої [PERSON] він бути не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є колегою позивача, знайома з нею протягом трьох останніх років. Пояснила, що попереднього чоловіка позивача [PERSON] вона жодного разу не бачила. З відповідачем [PERSON] знайома особисто, він проживав разом з позивачем, її матір'ю та старшою донькою в одній квартирі, в розмовах [PERSON] завжди називала його своїм цивільним чоловіком. Вважає, що саме він є батьком дитини позивача. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З огляду на викладене, а також враховуючи, що відповідач, будучи повідомленим про наявність вказаної цивільної справи в провадженні суду, заперечень щодо позову не надав, від проведення генетичної експертизи свідомо ухилявся, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, знайшли підтвердження в ході розгляду справи, таким чином, позовна вимога щодо визнання батьківства [PERSON] відносно [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Оскільки суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] батьком малолітньої [PERSON], підлягають задоволенню позовні вимоги щодо внесення змін до актового запису про народження дитини та видачі нового Свідоцтва про народження, де в графі "Прізвище" необхідно вказати "[PERSON]", в графі "По-батькові" необхідно вказати "[PERSON]", в графі "Батько" необхідно вказати "[PERSON]". Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу до досягнення дитиною двадцяти трьох років суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 вказаної статті, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з Довідки №2107 від 07.11.2012 року, вданої КП «ЖЕО-103 Голосіївського району», позивач [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] разом проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS]. (а.с. 11) Відповідно до Довідки про доходи №592 від 02.10.2012 року, виданої позивачу ЗАТ «Ікс 5 Рітейл Груп України», [PERSON] працює в ЗАТ «Ікс 5 Рітейл Груп України» на посаді старшого касира та наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, загальна сума доходу за останні пів року становить 00,00 грн.. (а.с. 12) Суд при визначенні розміру аліментів враховує, що позивач наразі не має самостійного доходу, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, проте дитина знаходиться повністю на її утриманні, також бере до уваги, що відповідач, будучи повідомленим про наявність вказаної цивільної справи в провадженні суду, не подав заперечень щодо розміру аліментів, який заявлений в позовній заяві, таким чином, вважає за можливе стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стосовно стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею двадцяти трьох річного віку, суд не вбачає для цього підстав, оскільки, відповідно до ст.. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, аліменти присуджується від дати подання позову, тобто з 26.11.2012 року, і до досягнення малолітньою [PERSON] повноліття, тобто до [INFO]. Крім того, положеннями ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Як вбачається з Квитанції до прибуткового касового ордеру від 07.11.2012 року, позивачем [PERSON] було сплачено на користь ТОВ «Юридична компанія «Гарантія захисту» 900,00 грн. за надання правової допомоги (юридичних послуг). (а.с. 13) Таким чином, відповідно до положень ст..ст. 79,88 ЦПК України, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 229,40 грн., оскільки, відповідно до положень ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial