Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

У січні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з зазначеним позовом до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Свої вимоги мотивує тим, що 29 вересня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу марки „Daewoo Lanos", д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу марки „Daewoo Sens", д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Малиновським районним судом м. Києва 03 листопада 2014 року було винесено Постанову про визнання винним у дорожньо-транспортній події, що мала місце 29.09.2014 року [PERSON] та накладення на нього адміністративного стягнення за порушення ПДР. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП - [PERSON] - на момент події була застрахована Приватним акціонерним товариством „Українська охоронно-страхова компанія" згідно поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3879024. 02 жовтня 2014 року до ПАТ „УОСК" Позивачем було подано заяву про страхове відшкодування, що була зареєстрована за вихідним номером №1165. Відповідачем було проведено оцінку матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП. 15 січня 2015 року ПАТ „УОСК" було направлено на адресу Позивача листа вих№238 від 15.01.2015 р. з повідомленням про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 7 808 гривень 57 копійок на користь Позивача. Однак виплати до подання позовної заяви не здійснено, тому позивач був вимушений звернутися до суду із позовною заявою у якій просив стягнути з Відповідача - Приватного акціонерного товариства „Українська охоронно-страхова компанія" на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 7808,57 грн., пеню в розмірі 3973,94 грн., 3% річних в розмірі 229,76 грн., витрати від інфляції в розмірі 3185, 90 грн., витрати на правову допомогу 2700,00 грн., моральну шкоду в сумі 1000,00 грн. та судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заперечення на позовну заяву, у яких просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства „Українська охоронно-страхова компанія" що стягнення 7 808, 57 грн. страхового відшкодування та 3 973, 94 грн. пені, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. 29 вересня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортного засобу марки „Daewoo Lanos", д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та транспортного засобу марки „Daewoo Sens", д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП - [PERSON] - на момент події була застрахована Приватним акціонерним товариством „Українська охоронно-страхова компанія" згідно поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/3879024. 15 січня 2015 року ПАТ „УОСК" було направлено на адресу Позивача листа вих№238 від 15.01.2015 р. з повідомленням про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 7 808 гривень 57 копійок на користь Позивача. Станом на 28.01.2016 року Відповідач не виконав зобов'язань, покладених на нього вимогами норм Закону України „Про Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно з п. 36.2. ст.36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до п. 36.5 цьогоЗакону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки в частині стягнення з відповідача як страховика безпосереднього заподіювача шкоди страхового відшкодування у розмірі 7808,57 грн. підлягають задоволенню. При цьому, на підставі п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підлягає відшкодуванню позивачу пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика в сумі 3973,94 грн. Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних у зв'язку із прострочкою виплати страхового відшкодування слід зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, положення статті 625 ЦК регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання і не регулюють правовідносини, що виникають у зв'язку iз завданням шкоди. Суд виходить з тієї правової позиції, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, тому нараховування процентів за користування чужими грошовими коштами в даному випадку є фактично подвійною мірою відповідальності, оскільки аналогічна позиція міститься також і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 16.01.2013 року № 10-74/0/4-13, тому вимоги позивачки в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди з підстав, визначених позивачкою, то вона не ґрунтується ні на законі, ні на договорі,оскільки відносини, які мають місце, не передбачають відшкодування моральної шкоди. Так, відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під діюЗакону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Встановлено, що спір між сторонами регулюється Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, ні нормами ЦК України, ні цим Законом не передбачено відшкодування моральної шкоди в даних правовідносинах. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що викладені позивачкою правові підстави відшкодування моральної шкоди через тривалий розгляд страхового випадку відповідачем є необґрунтованими, а вимоги про таке такими, що задоволенню не підлягають. Між тим, відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком потерпілому може бути відшкодована моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 ч. 2ст. 23 ЦК України, яка полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, або у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Однак таких обставин як правових підстав позивач не виклав. Таким чином, суд, з врахуванням обставин справи, суті позовних вимог, вбачає, що в цій частині вимог слід відмовити. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат в розмірі 2700,00 грн., пов'язаних із отриманням правової допомоги, то слід зазначити, що відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу відшкодовуються, якщо вони пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Згідно зазначеної норми склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано до суду договір про надання юридичних послуг від 01.12.2014 року № 01-12/15-1, Акт виконаних робіт до Договору про надання юридичних послуг № 01-12/15-1 від 15 грудня 2015 року та Платіжне доручення №175 від 09.01.2015 року про оплату наданих послуг відповідно до договору про надання юридичних послуг від 01.12.2014 року № 01-12/15-1. отже. На підставі наданих документів, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача витрати на правову допомогу в сумі - 2700, 00 грн. При цьому, суд, виходячи із розміру задоволення позовних вимог, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial