Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Капустянський граніт" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, посилаючись на те, що він з 15 жовтня 2007 року працював в ПАТ "Капустянський граніт" на посаді начальника служби охорони. 11 листопада 2014 року позивача було звільнено з роботи за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач зазначає, що в день звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок, у зв'язку з чим, йому не було виплачено заробітну плату за фактично відпрацьований час в сумі 10484,48 грн. 16 січня 2015 року позивачу було перераховано заборгованість по заробітній платі в сумі 10484,48 грн. Однак, позивач, вважаючи свої права порушеними, просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 11 листопада 2014 року по 16 січня 2015 року року в сумі 6093,62 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання судової повістки, яка містяться в матеріалах справи. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював в ПАТ "Капустянський граніт" на посаді начальника служби охорони, відповідно до Наказу № 224к від 15.10.2007 року. Судом встановлено, що 10 листопада 2014 року року [PERSON] було звільнено з роботи за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України, згідно Наказу № 76к від 10.11.2014 року, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 9-10). Згідно довідки ПАТ "Капустянський граніт" від 11 листопада 2014 року за № 65, станом на 12.11.2014 року розмір заборгованості по заробітній платі вказаного товариства перед [PERSON] складає 10484,48 грн. (а.с.13). 20 листопада 2014 року Новоукраїнським районним судом було видано судовий наказ №396/2960/14-ц про стягнення з ПАТ "Капустянський граніт" на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 10484,48 грн. (а.с.12), який було передано на виконання до ВДВС Новоукраїнського РУЮ. Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №45836001 від 16.01.2015 року заборгованість по заробітній платі було стягнуто в повному обсязі та перераховано стягувачу, платіжне доручення №31 від 14.01.2015 року. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" пунктом 20 передбачено, що, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток працівника визначається, відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі -Порядок). З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно приписів ст.ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З матеріалів справи вбачається, що у день звільнення [PERSON] між ним та відповідачем спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні не було, що підтверджується довідкою ПАТ "Капустянський граніт" від 11.11.2014 року про те, що станом на 12.11.2014 року розмір заборгованості по заробітній платі вказаного товариства перед [PERSON] становить 10484,48 грн. Факт того, що позивач не виконував трудові обов'язки 11.11.2014 року, а лише був ознайомлений з наказом про звільнення та отримав трудову книжку, не звільняє відповідача від відповідальності за не проведення з позивачем остаточного розрахунку так, як у зв'язку з виданням наказу про звільнення трудові обов'язки позивача припинилися а так, як в цей день він перебував на підприємстві у зв'язку із звільненням відповідач зобов'язаний був з ним провести остаточний розрахунок. Наведене дає підстави для висновку, що між позивачем та відповідачем спору про розмір сум, які підлягали виплаті [PERSON] у день звільнення не було. Суд не приймає до уваги розрахунок позивача в частині стягнення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 6093,62 грн., оскільки зазначений розрахунок містить арифметичні помилки в сумах, та вважає за необхідне провести розрахунок у відповідності до встановлених правил та вимог, а тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Так, відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку з 11 листопада 2014 року по 14 січня 2015 року, а саме за : листопад 2014 року - 14 робочих днів; грудень 2014 року - 23 робочих дні; січень 2015 року - 7 робочих днів. Відповідно до довідки, виданої ПАТ "Капустянський граніт" №127 від 01 квітня 2015 року розмір середньоденної заробітної плати позивача становив 132 грн. 47 коп. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за період затримки розрахунку з 11.11.2014 року по 14.01.2015 року (день повного разрахунку по заробітній платі) в розмірі 5828,68 грн (132,47 грн. х 44 робочі дні = 5828,68 грн.). Отже позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення середного заробітку за час затримки виплати заробітної плати підлягають частковому задоволенню в розмірі 5828,68 грн. За змістом ст. 237-1 КЗпП України, підставами для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків працівника і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно роз'яснення наданого Пленумом Верховного Суду України у п. 13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам необхідно врахувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплата належних йому сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності чи галузевої належності. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 5000 грн., встановивши факт порушення трудових прав позивача, яке полягало у несвоєчасній виплаті належних йому коштів, в тому числі заробітної плати, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що таке порушення призвело до моральних страждань позивача та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому, враховуючи глибину душевних страждань позивача, вимоги розумності і справедливості, суд вважає за можливе стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 200 грн., задовольнивши позов в цій частині частково. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 487,20 грн. на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial