Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON], за довіреністю [PERSON], звернувся до суду із вказаним позовом у якому прохав визнати незаконним та скасувати підпункт 1.1. пункту 1 рішення Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області №59 "Про питання опікунської ради" від 21.02.2007 року про надання дозволу подружжю [PERSON] та [PERSON], які проживають в [ADDRESS] укласти договір іпотеки на квартиру [ADDRESS], співвласником якої є неповнолітній син [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що вищевказане рішення порушує його права, оскільки на час його прийняття позивачу було 11 років, тобто він був малолітнім. На підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації виконкому міської ради 03.11.1998 року позивачу належить на праві приватної спільної часткової власності 1/3 частка квартири [ADDRESS], інша частка квартири, по 1/3 кожному, належить батькам - [PERSON] та [PERSON] На думку позивача, останні в силу вимог ст.177 Сімейного кодексу України, ч.3 ст.17 Закону України "Про охорону дитинства", частин 2, 4 ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" не мали права обмежувати права і охоронювані законом інтереси позивача шляхом укладення договору іпотеки належної їм на праві приватної спільної часткової власності, по 1/3 частки кожного, квартири [ADDRESS], яка являлася єдиним житлом малолітнього позивача та укладати договір іпотеки відносно цієї квартири. Позивач вважає, що при прийнятті Виконавчим комітетом Роменської міської ради Сумської області оскаржуваного рішення №59 "Про питання опікунської ради" від 21.02.2007 року про надання дозволу подружжю [PERSON] та [PERSON] укласти вищевказаний договір іпотеки було грубо порушено вимоги ст.ст.1, 8 Закону України "Про охорону дитинства", преамбули та ст. З Конвенції ООН про права дитини, ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", ст.11 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", пункту 6.1. Правил опіки та піклування. Представник позивача надав суду заяву з проханням розгляд справи провести у його відсутності, а позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - виконавчого комітету Роменської міської Ради прохає розгляд справи провести у його відсутності, в задоволенні позову - відмовити. Свої заперечення мотивує тим, що 14 лютого 2007 року на ім'я міського голови [PERSON] надійшла заява від подружжя [PERSON] та [PERSON], які діють в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в якій просять надати дозвіл укласти договір іпотеки на квартиру [ADDRESS]. Вказана заява була розглянута згідно протоколу № 3 засідання опікунської ради Роменського міськвиконкому від 19.02.2007 року і комісією було ухвалено включити вищевказану заяву до проекту рішення виконкому. Згідно рішення Виконавчого комітету Роменської міської ради № 59 від 21 лютого 2007 року подружжю [PERSON] та [PERSON], на підставі протоколу опікунської ради Роменського міськвиконкому від 19.02.2007 № 3, ст. 71 Цивільного кодексу України, ст. 177 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», надано дозвіл на укладення договору іпотеки на квартиру [ADDRESS] співвласником якої є неповнолітній син [PERSON], [INFO] для отримання кредиту в Роменському відділенні ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до пп. 4 п. б ч. 1 ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» питання опіки і піклування є делегованими повноваженнями у сфері соціального захисту населення і входять до відання виконавчих органів міських рад. На думку представника відповідача, підстави для визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення - відсутні (а.с. 46-47). Треті особи - [PERSON], [PERSON] надали суду заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, вважали, що позов є обґрунтованим і та підлягає задоволенню (а.с. 62-63). Представник третьої особи - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у відзиві на позов прохає суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що на виконання вимог ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 177 ЦК України, перед укладенням договору іпотеки між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], [PERSON] та їх малолітнім сином - [PERSON], іпотекодавцями було отримано дозвіл Органу опіки та піклування,який був оформлений рішенням Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області. Оскаржуваний дозвіл на укладення договору іпотеки було отримано в межах вимог законодавства, яке діяло на час укладення угоди, та належним чином оформлено. Визначення поняття іпотека вказує на те, що укладенням договору іпотеки не припиняється право власності іпотекодавців, як і його складові - право володіння та користування цим майном; власники лише обмежуються у правомочності розпоряджатись цим майном до повного погашення кредиту. На думку представника банку, укладенням договору іпотеки квартири [ADDRESS], батьки позивача також не відмовились від належних дитині прав (вказана умова договором не передбачена і не випливає з його суті), а сам договір, не є а ні відчуженням, а ні обміном, а ні розподілом майна і права позивача порушено не було (а.с. 35-36). Суд дослідивши надані сторонами докази на підтвердження своїх доводів та заперечень, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про народження [NUMBER] від 01.08.1995 року, [PERSON] народився [INFO] року, і його батьком є [PERSON], а матір'ю [PERSON] (а.с. 11). На підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації виконкому міської ради 03.11.1998 року [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 1/3 частка квартири [ADDRESS]. Інша частка квартири, по 1/3 кожного, належить [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до п.п. 1 п.1 рішення Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області №59 "Про питання опікунської ради" від 21.02.2007 року було надано дозвіл подружжю [PERSON] та [PERSON] які проживають в [ADDRESS] укласти договір іпотеки на квартиру [ADDRESS] співвласником якої є неповнолітній син [PERSON] (а.с. 10). Позивач вважає, що вказаним рішенням було порушено його права, а тому він звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Роменської міської Ради. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно частин 1, 7 ст.177 Сімейного кодексу України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Після припинення управління батьки зобов'язані повернути дитині майно, яким вони управляли, а також доходи від нього. Відповідно до частини 2 ст.177 Сімейного кодексу України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав, зокрема: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Згідно частини 3 ст.17 Закону України "Про охорону дитинства", в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Положеннями частин 2, 4 ст.12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Згідно частини 3 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до частини 2 ст.18 Закону України "Про охорону дитинства" діти члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Статтею 2 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Згідно преамбули та ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-ХІІ від 27.09.1991 року, як зазначено в Декларації прав дитини, "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження", Держави-учасниці цієї Конвенції погодились про нижченаведене: в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитині. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування які необхідні для її. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що протиправним є звуження як майнових, так і житлових прав дитини при вчиненні правочинів з належними їй житловими приміщеннями. Як вбачається з матеріалів справи, орган опіки та піклування, надаючи дозвіл подружжю [PERSON] та [PERSON] які проживають в [ADDRESS] укласти договір іпотеки на квартиру [ADDRESS] співвласником якої є неповнолітній син [PERSON], діяв необґрунтовано і не в інтересах дитини. Зокрема, в оскаржуваному рішенні Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області №59 "Про питання опікунської ради" від 21.02.2007 року вказано, що співвласником квартири є неповнолітній [PERSON], [INFO] Однак, на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення [PERSON] виповнилося 11 років, а відповідно до положень ст.31 Цивільного кодексу фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою. Згідно частини 3 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Виходячи зі змісту договору іпотеки від 22.03.2007 року вбачається, що батьки позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] на час укладення цього договору проживали по [ADDRESS] (а.с. 14-16). Отже, разом з ними проживав і їх малолітній син [PERSON] Тобто, на час надання дозволу на укладення договору іпотеки на квартиру [ADDRESS], ця квартира була єдиним житлом малолітнього [PERSON] і останній не мав місця проживання. Вказані обставини свідчать про необґрунтованість рішення органу опіки та піклування та відсутність намірів у батьків малолітнього [PERSON] укласти угоду з нерухомістю в його інтересах. Батьки укладаючи договір іпотеки, перш за все, керувалися своїми матеріальними інтересами, а суд дійшов висновку, що при цьому були порушені інтереси саме малолітньої дитини. За таких обставин, слід визнати незаконним та скасувати підпункт 1.1. пункту 1 рішення Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області №59 "Про питання опікунської ради" від 21.02.2007 року.

Outcome: approved