Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

16 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України з вимогами визнати неправомірними дії Моторно (транспортного) страхового бюро України щодо відмови у наданні [PERSON] додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку з навчанням у вищому навчальному закладі; скасувати наказ Генерального директора №7-0 від 09 лютого 2015 року в частині притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; скасувати наказ Генерального директора №8-0 від 11 лютого 2015 року про звільнення [PERSON] з посади начальника департаменту врегулювання Моторно (транспортного) страхового бюро України; поновити [PERSON] на роботі на посаді начальника департаменту врегулювання Моторно (транспортного) страхового бюро України; стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу, що є предметом позову. На підставі протокольної ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 20 квітня 2015 року судом залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог Генерального директора Моторно (транспортного) страхового бюро України Шевченко Володимира Івановича. 14 квітня 2015 року позивач [PERSON] в судовому засіданні подав заяву про збільшення позовних вимог в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до поданої заяви позивач просив стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на свою користь середній заробіток за період з 12 лютого 2015 року по 14 квітня 2015 року в розмірі 20 993,03 грн., а також середній заробіток за період з 15 квітня 2015 року по день фактичного поновлення на роботі із розрахунку 488,21 грн. за кожний робочий день. (а.с.64-66) 24 квітня 2015 року позивач [PERSON] в судовому засіданні подав заяву про збільшення позовних вимог в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до поданої заяви позивач просив стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на свою користь середній заробіток за період з 12 лютого 2015 року по 24 квітня 2015 року в розмірі 24230,03 грн., а також середній заробіток за період з 25 квітня 2015 року по день фактичного поновлення на роботі із розрахунку 475,10 грн. за кожний робочий день. (а.с.179-180) Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що з 13 березня 2012 року працював на посаді заступника начальника департаменту врегулювання МТСБУ, з 03 березня 2014 року переведений на посаду начальника департаменту врегулювання МТСБУ. З 22 жовтня 2012 року позивач заочно навчається в Прикарпатському інституті ім. Грушевського міжрегіональної академії управління персоналом IV рівня акредитації. 09 лютого 2015 року позивач подав генеральному директору МТСБУ Шевченко В.І. заяву про надання додаткової оплачуваної відпустки, у зв'язку з навчанням у вищому навчальному закладі на період підготовки та захисту дипломної роботи, з 10 лютого 2015 року, до заяви долучив довідки вищого навчального закладу про факт навчання у ВНЗ, а також строки здачі екзаменів та захисту дипломної роботи. Однак, відповідачем невчасно видано наказ про надання позивачу відпустки, а в подальшому листом від 24 лютого 2015 року вих.. №6/1-35/5572 МТСБУ взагалі відмовило позивачу у наданні оплачуваної відпустки, у зв'язку з навчанням, чим порушило його права. В подальшому , 11 лютого 2015 року МТСБУ виданого наказ за №8-0 про звільнення позивача із займаної посади відповідно до п.4 ст.40 КЗпПУ за прогул без поважних причин, крім цього, під час отримання від МТСБУ наказу про звільнення, а саме 16 лютого 2015 року, позивач дізнався, що 09.02.2015 року наказом №7-0 його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Позивач не погоджується з виданими наказами та вважає його звільнення незаконним, оскільки підстави для його звільнення за прогули відсутні, процедура притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення проведена з порушенням норм трудового законодавства, яке вимагає при звільнення за вказаних обставин отримати письмові пояснення працівника щодо причин відсутності на робочому місці, наказ про звільнення йому вручено не було, весь цей час позивач вважав, що позитивно розглянута його заява про надання додаткової оплачуваної відпустки, у зв'язку з навчанням, тому не вийшов на роботу 10 лютого 2015 року. Крім того, на момент звільнення позивач перебував на амбулаторному лікуванні у Медичному центрі Приватного підприємства "Стомател", що підтверджується наданими суду довідками та квитанціями про оплату медичних послуг, тому відповідач не мав права звільнити позивача в період тимчасової непрацездатності, як це передбачено ч.3 ст.40 КЗпПУ, тому просить визнати неправомірними дії Моторно (транспортного) страхового бюро України щодо відмови у наданні позивачу додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку з навчанням у вищому навчальному закладі; скасувати наказ Генерального директора №7-0 від 09 лютого 2015 року в частині притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; скасувати наказ Генерального директора №8-0 від 11 лютого 2015 року про звільнення позивача з посади начальника департаменту врегулювання Моторно (транспортного) страхового бюро України; поновити позивача на роботі на посаді начальника департаменту врегулювання Моторно (транспортного) страхового бюро України та стягнути з Моторно (транспортного) страхового бюро України на його користь середній заробіток за час вимушеного за період з 12 лютого 2015 року по 24 квітня 2015 року в розмірі 24230,03 грн., а також середній заробіток за період з 25 квітня 2015 року по день фактичного поновлення на роботі із розрахунку 475,10 грн. за кожний робочий день. Представник відповідача - Левадна Л.В., в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в позові відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях на позов, які приєднано до матеріалів справи. (а.с.103-110) Третя особа - Генеральний директор Моторно (транспортного) страхового бюро України Шевченко В.І., в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, третя особа Шевченко В.І. подав до суду письмові пояснення по суті предмету спору, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. (а.с.196-200) Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача Левадна Л.В., дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено, що з 03 березня 2014 року [PERSON] обіймав посаду начальника департаменту врегулювання Моторно (транспортного) страхового бюро України, що підтверджується наказом МТСБУ від 03 березня 2014 року за №9-0. (а.с.12) Відповідно до ч.1 ст. 142 КЗпП України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. Згідно з п. 25 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку порушення трудової дисципліни може вважатися прогулом лише за наявності вини працівника. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з Моторно (транспортним) страховим бюро України, обіймав посаду начальника департаменту врегулювання, відповідно до режиму роботи виконавчого органу МТСБУ, який затверджено наказом МТСБУ від 12 лютого 2001 року за №16 "Про режим роботи виконавчого органу МТСБУ", початок робочого дня - 9.00 годин; закінчення робочого дня - 17 год.50 хв.; у п'ятницю закінчення робочого дня - 16 год.45 хв.; обідня перерва - з 13.00 год. до 13 год.45 хв., при прийнятті на роботу позивач був ознайомлений з режимом роботи на підприємстві та Правилами пропускного та внутрішньо об'єктного режиму офісу МТСБУ, які затверджено наказом МТСБУ від 08 липня 2013 року за №1994. Згідно статті 139 Кодексу законів про працю України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. (стаття 140 Кодексу законів про працю України) Відповідно до положень ст. 147 КЗпП Україниза порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення як догана або звільнення. Згідно ст. 148 КЗпП Українидисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Як передбачено у ст. 149 КЗпП Українидо застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, на підставі наказу МТСБУ від 09 лютого 2015 року за №7-0 "щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності", на підставі матеріалів проведеної Організаційно-розпорядчим департаментом МТСБУ перевірки (службова записка від 06.02.2015 року) дотримання працівниками МТСБУ правил внутрішнього трудового розпорядку в січні 2015 року, встановлено систематичне порушення окремими працівниками встановленого МТСБУ режиму роботи відповідно до наказу МТСБУ №16 від 12.02.2001 року, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани працівників МТСБУ, серед інших, [PERSON], ознайомитись з цим наказом [PERSON] відмовився, про що складено акт датований 09.02.2015 року. (а.с.133, 135) В той же день, 09 лютого 2015 року позивач подав на ім'я Генерального директора МТСБУ Шевченка В.І. заяву про надання йому додаткової оплачуваної відпустки для захисту дипломного проекту в Прикарпатському інституті ім. М. Грушевського Міжрегіональної Академії управління персоналом 4 рівня акредитації відповідно до положень п. 4 ч. 1,2 та ч. 2 ст. 216 Кодексу законів про працю України, та п. 4 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про відпустки" на строк з 10 лютого 2015 року по 20 березня 2015 року, тобто 39 днів. (а.с.13) На підтвердження підстав для надання додаткової відпустки, позивач долучив до заяви Довідки Прикарпатському інституті ім. М. Грушевського Міжрегіональної Академії управління персоналом від 06 листопада 2012 року за №272 та від 06 лютого 2015 року за №15, які підтверджують той факт, що [PERSON] дійсно є студентом Прикарпатського інституту ім. М. Грушевського Міжрегіональної Академії управління персоналом ІУ рівня акредитації (зарахований 22 жовтня 2012 року) та навчається на п'ятому курсі за спеціальністю "правознавство", а також повідомляється, що в період 09 березня 2015 року по 22 березня 2015 року у вказаному вище учбовому закладі відбудеться комплексний екзамен із спеціальності та захист дипломної роботи. (а.с.14, 15) Виходячи з положень п. 4 ст. 216 Кодексу законів про працю України та ст. 15 Закону України "Про відпустки", працівникам, які успішно навчаються без відриву від виробництва у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання третього і четвертого рівнів акредитації надається додаткова оплачувана відпустка на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи), терміном на чотири місяці. Підставою для надання даної додаткової відпустки є заява працівника про надання такої відпустки та довідка-виклик для виконання дипломного проекту (роботи), в якої повинно бути вказано: назва навчального закладу, факультету, відділення, термін з якого по який викликається, (Форма № Н-4.03, затверджена Наказом міністерства освіти та науки України від 12.06. 2014р. № 711). Типова форма Довідки-виклику, як одного із документів, запроваджена з 2014/2015 навчального року у вищих навчальних закладах І - IV рівнів акредитації та є обов'язковою для використання (п. 2 Наказу № 711). Додаткова оплачувана відпустка на період підготовки та захисту дипломного проекту (роботи) надається в якості пільги для працівників, які поєднують роботу з навчанням та залежить від форми навчання та рівня акредитації навчального закладу тобто державного визнання його статусу, отримання якого регулюється Положенням про акредитацію вищих навчальних закладів і спеціальностей у вищих навчальних закладах та вищих професійних училищах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 9 серпня 2001 р. N 978 (надалі Постанова № 978) та поширюється згідно ст. 1 Постанови № 978 "на вищі навчальні заклади, вищі професійні училища, центри професійно-технічної освіти незалежно від форми власності та підпорядкування, які здійснюють підготовку (перепідготовку) фахівців за певними напрямами підготовки, спеціальностями певних освітньо-кваліфікаційних рівнів на підставі ліцензії МОН". За результатами розгляду заяви [PERSON] від 09 лютого 2015 року, 10 лютого 2015 року генеральним директором МТСБУ Шевченко В.І. видано наказ за №18-в "Про додаткову відпустку [PERSON]", яким зобов'язано [PERSON], начальника департаменту врегулювання, подати довідку-виклик для виконання дипломного проекту з вищезазначеного вузу за формою, затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України 12.06.2014 №711. (а.с.117) 10 лютого 2015 року комісією у складі працівників МТСБУ: начальника Організаційно-розпорядчого департаменту Коваленка Р.А., керівника апарату Дирекції МТСБУ Лохматової Г.П., юрисконсульта відділу правової експертизи та зв'язків з громадкістю Денисюка О.І., складено Акт, яким засвідчено той факт, що 10 лютого 2014 року начальник Департаменту врегулювання [PERSON] був відступній на робочому місці (каб.№304) протягом часу з 09.00 год. до 17 год.50 хв. (а.с.142) З метою з'ясування причин відсутності позивача на робочому місця, 10 лютого 2015 року від імені генерального директора МТСБУ Шевченко В.І. за місцем реєстрації позивача направлена телеграма з пропозицією прибути 11 лютого 2015 року для надання пояснень причин відсутності на робочому місці 10 лютого 2015 року. (а.с.48) 11 лютого 2015 року Первинною профспілковою організацією МТСБУ прийнято рішення, яке оформлено протоколом розширеного засідання профспілкового комітету від 11 лютого 2015 року за №06/15, про надання Генеральному директору МТСБУ згоди на звільнення [PERSON] з МТСБУ на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. (а.с.45-46) 11 лютого 2015 року Генеральним директором МТСБУ видано наказ за №8-0 "Про звільнення [PERSON].", на підставі якого звільнено з 12 лютого 2015 року [PERSON] з посади начальника Департаменту врегулювання відповідно до п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України за прогул без поважних причин. Підстава: службова записка начальника організаційно-розпорядчого департаменту Коваленка Р.А. від 11.02.2015 року. (а.с.139) Відповідно до п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Звільнення за скоєння прогулу (у тому числі і за відсутності на роботі більше трьох годин упродовж робочого дня) являється дисциплінарним стягненням і має здійснюватись з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень. З точки зору закону відсутність на роботі є прогулом, який дає адміністрації право на звільнення працівника за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, або обирати інший вид дисциплінарного стягнення. При цьому відсутність працівника на роботі може вважатися прогулом лише в разі відсутності на роботі без поважних причин. Правом оцінювати поважність причин неявки працівника на роботу законом наділений суд при виникненні спору. Як роз'яснено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч.1 ст.64 Цивільного процесуального кодексу України) Як роз'яснено у п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов'язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Звертаючись з цим позовом до суду та заперечуючи наявність прогулу, який би давав підстави для його звільнення з цих підстав, позивач не скористався процесуальним правом надати докази, які мали підтвердити дотримання позивачем правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства та виконання своїх трудових обов'язків, та не спростував наведені відповідачем обставини, які підтверджуються письмовими доказами про відсутність позивача на роботі з 10 лютого 2015 року, що зумовлювало застосування керівником товариства до позивача дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Разом з тим, позивач [PERSON] визнав в судовому засіданні факт відсутності на роботі 10 лютого 2015 року, тому відповідно до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини визнанні сторонами, які беруть участь в судовому засадні, не підлягають доказуванню. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що наказ генерального директора МТСБУ Шевченка В.І. від 11 лютого 2015 року за №8-0 про звільнення [PERSON] з посади начальника департаменту врегулювання за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, є законними, та такими, що прийнятий з дотриманням вимог трудового законодавства України, оскільки відповідачем доведено факт відсутності позивача на робочому місці з 10 лютого 2015 року, ці обставин підтверджують долученими до позову доказами, які не спростовано позивачем під час розгляду справи по суті, який не скористався процесуальним правом надати належні та допустимі докази дотримання Правил внутрішнього трудового розпорядку. При цьому суд враховує, що в межах даного спору позивачем не оспорюється наказ генерального директора МТСБУ Шевченко В.І. від 10 лютого 2015 року за №18-в "Про додаткову відпустку [PERSON]", яким зобов'язано [PERSON], начальника департаменту врегулювання, подати довідку-виклик для виконання дипломного проекту з вищезазначеного вузу за формою, затвердженою наказом Міністерства освіти і науки України 12.06.2014 №711, тому вимоги позивача про визнання неправомірними дій МТСБУ щодо відмови у надання позивачу додаткової відпустки у зв'язку з навчанням у вищому навчальному закладі, не підлягають задоволенню, однак відсутність належним оформленого документу - довідки-виклику вищого навчального закладу, що є підставою для надання позивачу додаткової оплачуваної відпустки, оцінюється судом в сукупності наявних доказів, які слугували підставою для звільнення позивача із займаної посади. Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для поновлення [PERSON] на посаді начальника департаменту врегулювання МТСБУ, оскільки не встановлено обставин, які б свідчили про порушення трудових прав позивача при застосуванні роботодавцем дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення з підстав, передбачених п.4 ст.40 Кодексу законів про працю України, зібраними у справі доказами у їх сукупності доведено факт відсутності позивача на робочому місці починаючи з 10 лютого 2015 року, в свою чергу позивач не спростував наведені відповідачем докази, які слугували підставою для прийняття наказу про звільнення позивача із займаної посади, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача в частині скасування наказу Генерального директора №7-0 від 09 лютого 2015 року в часині притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, оскільки позивачем не спростовано обставини, які слугували підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, що є окремим предметом доказування, а в розрізі даного спору підставою звільнення позивача за скоєння прогулу стала його відсутність на робочому місця саме 10 лютого 2015 року, тому цей проступок розглядається судом як окреме дисциплінарне стягнення, як це безпосередньо передбачено п.4 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч.3 статті 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статі), а також у період перебування працівника у відпустці. На підставі Наказу Міністерства охорони здоров'я України від 13 листопада 2001 року N 455, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2001 р. за N 1005/6196, (з подальшими змінами та доповненнями), затверджено Інструкцію про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян. (далі по тексту - Інструкція). Ця Інструкція розроблена відповідно до статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням" та визначає порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі. Як зазначено у п 1.1 та п.1.2 Інструкції, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених п. 1.13, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6. Листок непрацездатності (довідка) в амбулаторно-поліклінічних закладах видається лікуючим лікарем (фельдшером) переважно за місцем проживання чи роботи. У разі вибору особою лікуючого лікаря і лікувально-профілактичного закладу не за місцем проживання чи роботи документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність, видаються за наявності заяви-клопотання особи, погодженої з головним лікарем обраного лікувально-профілактичного закладу, або його заступником, засвідченої підписом та круглою печаткою лікувально-профілактичного закладу. (п. 1.9 Інструкції) У разі захворювання чи травми на весь період тимчасової непрацездатності до відновлення працездатності або до встановлення групи інвалідності медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) видається листок непрацездатності, що обраховується в календарних днях. (п.2.1 Інструкції) При вирішення питання щодо дотримання процедури звільнення позивача із займаної посади, суд враховує, що позивачем не надано докази, які мали підтвердити той факт, що на час винесення наказу про звільнення позивача із займаної посади та дату його звільнення, тобто 12 лютого 2015 року, позивач перебував на стаціонарному або амбулаторному лікуванні, що має бути підтверджено листком непрацездатності, виданий лікуючим лікарем, погоджений з головним лікарем відповідного лікувально-профілактичного закладу, або його заступником, засвідчений підписом та круглою печаткою лікувально-профілактичного закладу, в той же час надана суду довідка Медичного центру Приватного підприємства "Стомател" від 11 лютого 2015 року про перебування [PERSON] в період з 10 лютого 2015 року по 11 лютого 2015 року на амбулаторному обстеженні з подальшою консультацією лікаря", не може розцінюватись судом як документ про тимчасову непрацездатність, оскільки не відповідає вимогам, які визначені для оформлення такого типу документів, Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян. Відповідно до ч.2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Зважаючи на те, що судом не встановлено обставин, які давали б підстави для поновлення позивача на займаній посаді, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки ці вимоги є похідними та безпосередньо пов'язані з вирішенням судом питання про поновлення позивача на роботі. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа Генеральний директор Моторно (транспортного) страхового бюро України про визнання дій не правомірними, скасувати наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності та наказ про звільнення, поновити на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed