Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернувся у суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль "Mersedes benc ML 350", номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER]. Вимоги обґрунтовано тим, що 23 червня 2011 року між ним та відповідачем укладено попередній договір купівлі-продажу даного автомобіля, передано гроші, а підписання самого договору купівлі-продажу відкладено з причини відрядження відповідача за кордон. У той же день представник відповідача за довіреністю видав йому нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження автомобілем та передав автомобіль, який і перебуває у його користуванні на даний час. Через відсутність зв'язку з відповідачем договір купівлі-продажу автомобіля так і не було укладено. Просив захистити його права та визнати за ним право власності на автомобіль. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов у повному обсязі, просили його задовольнити. Пояснили, що фактично сторони дійшли згоди за всіма умовами договору купівлі-продажу автомобіля, але відповідач відмовляється укладати такий договір. Автомобіль знаходиться у позивача, на даний час технічний паспорт на автомобіль втрачено. Відповідач та його представник позов визнали повністю, просили його задовольнити. Пояснили, що фактично відповідач через представника продав автомобіль позивачу та отримав гроші. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд відмовив у задоволенні позову з таких підстав. Визнання відповідачем позову суперечить закону і не може бути прийняте судом. Так, статтею 392 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли особа є власником майна і не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Встановлено, що згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 19 жовтня 2010 року автомобіль "Mersedes benc ML 350", номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], належить відповідачу [PERSON] 02 травня 2011 року відповідач [PERSON] видав на ім'я [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність строком на три роки на право розпорядження належним йому автомобілем "Mersedes benc ML 350", номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], з правом передачі повноважень третім особам. [PERSON] 23 червня 2011 року в порядку передоручення видав на ім'я позивача [PERSON] та двох інших осіб нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження цим автомобілем та цього ж дня склав письмову розписку про те, що отримав від [PERSON] 48000 доларів США за продаж даного автомобіля. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 23 червня 2011 року між ним та відповідачем через представника за дорученням укладено попередній договір купівлі-продажу автомобіля. Проте, такі доводи безпідставні. Так, відповідно до ст. 238, ст. 244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреність є письмовим документом, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами і не є договором чи правовим оформленням переходу права власності. Тому, на підставі довіреності в порядку передоручення від 23 червня 2011 року у позивача виникло лише право на розпорядження автомобілем від імені відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Наведене вказує на те, що засвідчений розпискою факт передачі грошей за автомобіль та нотаріальна довіреність на право розпорядження автомобілем не є попереднім договором купівлі-продажу автомобіля. Відповідно до ч. 1 ст. 328, ч. 4 ст. 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі ст. 34 Закону України "Про дорожній рух" реєстрація транспортних засобів здійснюється органами ДАІ, а порядок установлюється Кабінетом Міністрів України. Зокрема, набуття права власності на автомобіль встановлено Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (надалі - Порядок). Відповідно до пунктів 7, 8 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Правомірність придбання транспортного засобу підтверджується, зокрема довідкою-рахунком, виданою за формою, договором та іншими посвідченнями в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль. Факт придбання автомобіля на підставі зазначеного правочину повинен бути належним чином зареєстрований в підрозділах ДАІ з обов'язковим пред'явленням свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділах ДАІ. Тобто, придбання автомобіля підлягає обов'язковій державній реєстрації в підрозділах ДАІ. Як слідує з пояснень сторін, автомобіль "Mersedes benc ML 350", номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], не був знятий з обліку в органах ДАІ та залишився зареєстрованим за відповідачем [PERSON] Докази протилежного суду не надані. Встановлені обставини вказують на те, що між сторонами не було укладено ні попередній договір, ні сам договір купівлі-продажу автомобіля, який би відповідав формі, встановленій для таких договорів. Тобто, позивач не набув у встановленому законом порядку право власності на вказаний автомобіль. Оскільки позивач не є власником автомобіля, то обраний ним спосіб захисту порушеного права шляхом визнання права власності не відповідає вимогам закону. На підставі ст. ст. 15, 238, 244, 328, 334, 635 ЦК України, ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388,

Outcome: dismissed