Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] зазначає, що 7 травня 2016 року в м. Дніпропетровську на вулиці Янтарній з вини відповідача [PERSON], який керував на підставі довіреності автомобілем [NUMBER], відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений належний йому автомобіль "Рено Логан" номерний знак [NUMBER], а також завдано йому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи основної фаланги 2-го та 3-го пальців правої ступні, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров'я строком понад три тижні (більш ніж 21 день). Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Опель-Вектра» номерний знак [NUMBER] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» згідно з полісом [NUMBER] від 04.05.2016 року, яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 100000 грн., розмір франшизи 1000 грн. Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця матеріальний збиток, спричинений власнику автомобіля [NUMBER], складає 198476,58 грн. На його замовлення приватним підприємцем [PERSON] були проведені відновлювальні роботи пошкодженого транспортного засобу. Згідно з рахунком № 112 від 06.06.2016 року вартість запчастин та матеріалів на ремонт автомобіля [NUMBER] та ремонтних робіт склала 182861,88 грн. До теперішнього часу вказана шкода ані страховиком ПрАТ «Київський страховий дім», ані [PERSON] йому не відшкодована. Крім матеріальної шкоди, пошкодженням належного йому автомобіля та завданням тілесних ушкоджень йому також завдана моральна шкода, яку оцінює в 50000 грн. За цих підстав позивач просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на його користь матеріальну шкоду в розмірі 99000 грн., а з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 83861,88 грн., у тому числі франшизу у сумі 1000 грн., втрату товарної вартості автомобіля в сумі 13696,80, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1100 грн., а також моральну шкоду в розмірі 50000 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Представник відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що на дату укладення полісу № [NUMBER] факт оплати страхового платежу був відсутній, що в силу положення ст. 18 Закону України "Про страхування" та положень ст. 983 ЦК України свідчить, що договір страхування не набрав чинності. Докази оплати страхового платежу в розмірі 475,20 грн. на дату укладення вказаного полісу 04.05.2016 року відсутні. Дані про укладення полісу були внесені до Централізованої бази даних МТСБУ 11.05.2016 року о 22:46:40, інформацію про сплату страхового платежу внесено 23.09.2016 року. Зазначене свідчить, що поліс був укладений після настання страхового випадку, тобто після 07.05.2016 року, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 998 ЦК України є недійсним. Крім того, поліс не підписаний страхувальником [PERSON], що свідчить про його нікчемність. Таким чином, поліс № [NUMBER] не створює жодних юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Просила в задоволенні позову [PERSON] до ПрАТ «Київський страховий дім» відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, посилаючись на те, що згідно з наявним у матеріалах кримінального провадження за обвинувачення [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України висновку автотехнічної експертизи від 25.05.2016 року №5/10.1-455 водій автомобіля "Рено Логан" номерний знак [NUMBER] повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. [PERSON] з моменту виникнення небезпеки для руху необхідно було негайно вжити заходів до зниження швидкості аж до зупинки автомобіля під його керуванням. Оскільки водій автомобіля "Рено Логан" номерний знак [NUMBER] не вжив заходів до зменшення швидкості, то його дії при завданому механізмові події не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху. Однак дані невідповідності з технічної точки зору не знаходяться в причинному зв'язку з настанням ДТП. Вважав, що ці дії позивача сприяли збільшенню шкоди, ступеня його тілесних ушкоджень та відповідно збільшенню обсягу моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується. Вважає, що з боку [PERSON] мала місце груба необережність, так як в момент небезпеки для руху потерпілим було порушено правила дорожнього руху, у зв'язку з чим сума відшкодування має бути зменшена. Крім того, вважав необґрунтованим та несправедливим заявлений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 грн. Також зазначив, що 4 травня 2016 року між [PERSON] та ПрАТ «Київський страховий дім» був укладений поліс № [NUMBER]. Цього ж дня [PERSON] було сплачено страховий платіж у сумі 475,20 грн., страховик видав йому спеціальний знак, тому договір страхування є укладеним та діє з 5 травня 2016 рок, що підтверджується даними МТСБУ. Отже, страховик зобов'язаний відшкодувати шкоду позивачу. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 7 травня 2016 року в м. Дніпропетровську на вулиці Янтарній відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля "Рено Логан" номерний знак [NUMBER] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року, який в силу частини 4 статті 61 ЦПК України має преюдиційне значення в цій справі, встановлена вина [PERSON] у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненні [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи основної фаланги 2-го та 3-го пальців правої ступні, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров'я строком понад три тижні (більш ніж 21 день). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, в результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений належний позивачу автомобіль "Рено Логан" номерний знак [NUMBER]. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім»» згідно з полісом № [NUMBER] від 04.05.2016 року, що також підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ. Відповідно до висновку експертного дослідження автотоварознавця № 80/16А від 07.06.2016 року вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля "Рено Логан" номерний знак [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП, складає 198476,58 грн. Як вбачається з вказаного висновку, величина втрати товарної вартості транспортного засобу становить 13696,80 грн. Також судом встановлено, що на час розгляду справи позивач відремонтував належний йому автомобіль і вартість запчастин та матеріалів на ремонт і ремонтних робіт автомобіля "Рено Логан" номерний знак [NUMBER] склала 182861,88 грн., що підтверджується калькуляцією та актом виконаних робіт, рахунком, виданим приватним підприємцем [PERSON] Відповідно до п. 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що страховою компанією відшкодовуються витрати, понесені у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, у тому числі пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, відповідно до цього Закону страховик не відшкодовує (п. 32.7 ст. 32 Закону). Крім того, згідно абз. 2 п. 12.1 статті 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування), яка має бути компенсована страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки (п 36.6 ст. 36 Закону). Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди. Згідно з частиною 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3 ст. 22 ЦК України). Відповідно до п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Приймаючи до уваги, що вартість відновлювального ремонту належного позивачу транспортного засобу склала 182861,88 грн., суд вважає, що дана сума є реальним збитком, спричиненим позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля [NUMBER] [PERSON], з вини якого відбулася дорожньо-транспортна пригода, була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім», суд вважає, що зі страховика на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування матеріальної шкоди страхову суму в межах ліміту відповідальності зменшену на суму франшизи в розмірі 99000 грн. Доводи представника відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» у судовому засіданні щодо недійсності полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № [NUMBER] суд вважає необґрунтованими. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом із тим, ПрАТ "Київський страховий дім", заперечуючи проти позову, не надало належних та переконливих доказів, які б давали підстави вважати вищезазначений страховий поліс недійсним. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 1 ст. 981 ЦК України передбачено, що договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Згідно зі ст. 983 ЦК України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. Аналогічні положення закріплені й в статті 18 Закону України "Про страхування". Крім того, статтею 15 вказаного Закону передбачено, що страхові агенти діють від імені та за дорученням страховика, виконуючи частину його страхової діяльності, в тому числі мають право одержувати страхові платежі. Отже, видача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди стосовно істотних умов договору, а також є доказом сплати страхового платежу (страхової премії). За вимогами ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених законом. При цьому статтею 204 ЦК України, яка є загальною, закріплено презумпцію правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Суд вважає, що наявний в матеріалах справи страховий поліс № [NUMBER] обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підтверджує факт укладання між ПрАТ «Київський страховий дім» та [PERSON] договору страхування. Як вбачається з цього полісу, він набирає чинності з 00 год. 00 хв. 05.05.2016 року та діє до 04.05.2017 року включно. Доказом сплати [PERSON] страхового платежу є сам страховий поліс, у якому зазначено про сплату 4 травня 2016 року страхового платежу в розмірі 475 грн. 20 коп. Відомості про укладення вищевказаного полісу були внесені страховиком до Централізованої бази даних МТСБУ, відповідно до яких поліс є діючим з 5 травня 2016 року. Посилання представника відповідача ПрАТ «Київський страховий дім» на те, що поліс не був підписаний [PERSON] та його підписання здійснено ним після ДТП, жодним чином не спростовують дійсності цього договору, оскільки додержання письмової форми договору, підписання примірників полісу представником страховика - страховим агентом, прийняття ним від страхувальника страхового платежу, видача страхувальнику спеціального знака та внесення інформації до централізованої бази даних МТСБУ свідчить, що такий договір є укладеним та підстави вважати його нікчемним відсутні. Доводи представника відповідача про те, що відомості про укладення полісу були внесені до централізованої бази даних МТСБУ лише 11.05.2016 року, а про сплату страхового платежу 23.09.2016 року, на висновки суду також не впливають, оскільки відповідно до ст. 11 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" внесення відомостей про використання номерних страхових бланків до централізованої бази даних МТСБУ, передача платежу страховим агентом страховій компанії та складання страхового звіту про оформлення страхового полісу відносяться до компетенції працівників страхової компанії. Тобто, вчинення таких дій належить суто до технічних питань самого страховика. Суд враховує, що на теперішній час страховий поліс № [NUMBER] недійсним не визнаний, його нікчемність судом не встановлена, а тому зобов'язання страховика за цим договором підлягають виконанню. Отже, позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «Київський страховий дім» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В свою чергу, оскільки в даному випадку сума страхового відшкодування є недостатньою для повного відшкодування позивачу шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, з [PERSON] як винної особи необхідно стягнути на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 83861,88 грн., у тому числі франшизу 1000 грн. (182861,88 - 99000), а також втрату товарної вартості транспортного засобу в розмірі 13696,80 грн. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди необхідно стягнути 97558,68 грн. (83861,88 + 13696,80). Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем були понесені витрати на проведення експертного дослідження автотоварознавця в розмірі 1100 грн., які він просить стягнути з [PERSON] Оскільки ці витрати пов'язані з розглядом справи, суд вважає можливим стягнути їх з [PERSON] на користь позивача. Також матеріалами справи доведено, що крім матеріальної шкоди, в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав моральну шкоду, оскільки внаслідок винних дій [PERSON] йому були завдані тілесні ушкодження та пошкоджено його автомобіль. Так, пунктами 1, 3 частини 2 статті 23 ЦК України, яка визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди, визначено, що моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, з урахуванням характеру правопорушення, ступеня вини відповідача, глибини душевних страждань, завданих позивачу неправомірними діями відповідача, засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди позивачу необхідно визначити в розмірі 7000 грн., виходячи з моральних страждань та інших негативних наслідків, завданих винними діями відповідача. При цьому, визначаючи розмір відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачу, суд не бере до уваги доводи представника відповідача [PERSON] про те, що позивачем була допущена груба необережність, яка сприяла збільшенню шкоди, ступеня тілесних ушкоджень та обсягу моральної шкоди, у зв'язку з чим розмір відшкодування повинен бути зменшений судом. Частиною 2 статті 1193 ЦК України передбачено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшення шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо), але у кожному разі підставою зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. З наявної у матеріалах справи копії висновку автотехнічної експертизи від 25.05.2016 року №5/10.1-455, на яку посилається представник відповідача у своїх запереченнях, випливає, що відстань, на якій автомобіль «Рено Логан» знаходився від місця зіткнення в момент виникнення небезпеки для руху (18,9 м - 12,8 м) менша за відстань зупиночного шляху автомобіля «Рено Логан» при екстреному гальмуванні в умовах місця пригоди (56,9 м - 45,2 м), тому водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Опель Вектра» своєчасним гальмуванням і зупинкою автомобіля до місця зіткнення при заданих вихідних даних. Так, оскільки водій автомобіля «Рено Логан» [PERSON] в момент виникнення небезпеки для руху не вжив заходів до зменшення швидкості, то його дії при заданому механізмові події не відповідали вимогам п. 12.3 ПРД України, однак оскільки він не мав технічної можливості уникнути даної ДТП навіть при своєчасному застосуванні екстреного гальмування, то в діях [PERSON] при заданому механізмові події невідповідностей вимогам п. 12.3 ПДР України, які б з технічної точки зору перебували в причинному зв'язку з настанням даної ДТП, не вбачається. Будь-які об'єктивні дані, що [PERSON] була допущена груба необережність і ця необережність сприяла збільшенню шкоди, в справі відсутні, тому посилання представника відповідача на те, що в разі вжиття [PERSON] заходів до зменшення швидкості керованого ним автомобіля завдана йому шкода була б меншою, є голослівними. За таких обставин, суд вважає, що підстав для застосування положень частини 2 статті 1193 ЦК України та зменшення розміру відшкодування шкоди немає. Питання про судові витрати суд вирішує у відповідності до частини 3 статті 88 ЦПК України та присуджує стягнути судовий збір у дохід держави з ПрАТ «Київський страховий дім» у розмірі 990 грн., а з [PERSON] у загальному розмірі 1052,76 грн., а саме: 975,59 грн. - в частині вимог майнового характеру та 77,17 грн. - в частині вимог немайнового характеру пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial