Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. В лютому\~ 2019\~року позивач\~звертаючись \~до суду\~з заявою\~просить суд,\~визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №3 в будинку №24, який розташований по вул.Соборна в м.Прилуках, Чернігівської області. Аргументує свої вимоги тим, що вона та її неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який не проживають за адресою реєстрації з 2016 року. Тому позивач звернувся до суду з даним позовом. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду Коваленка А.В. від 07.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого судового розгляду в загальному провадженні на 09 год. 00 хв. 05 березня 2019 року. \~ \~ \~ \~Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2019 справу призначено до судового розгляду на 09 год. 00 хв. 23 квітня 2019 року. \~ \~ \~ \~ІІІ. Позиції сторін. В судове засідання позивач не з»явилася, але надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з»явився, але надав заяву в якій визнав позовні вимоги та просив розглядати справу без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини\~ встановлені судом. [PERSON] на праві приватної власності у відповідності до свідоцтва про право власності /САС №538143 від 22.06.2009 року виданої Прилуцькою міською радою Чернігівської ради належить 1 / 4 частина квартири , розташованої по вул.. Соборна (вул.Радянська)[ADDRESS](а.с.9). Відповідно до договору дарування частини квартири від 11 лютого 2012 року, [PERSON] подарував [PERSON] 1 / 4 частину квартири з усіма комунальними вигодами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 06.04.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 1 /4 частину квартири з усіма комунальними вигодами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування № 492 від 11.02.2012 року(а.с.11) 02 грудня 2008 року народився [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON](а.с.5) Згідно свідоцтва про право власності САС №538143 від 22.06.2009 року, [PERSON] належить 1\~/\~4\~частина квартири,\~розташованої по\~вул.Соборна\~(вул.Радянська)[ADDRESS](а.с.9) Згідно свідоцтва про право власності САС №533143 від 22.06.2009 року, [PERSON] належить 1\~/\~4\~частина квартири,\~розташованої за\~адресою:\~м.Прилуки,\~ вул.Соборна\~(вул.Радянська)[ADDRESS](а.с.9) 03 жовтня 2013 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу прізвище останньої зміненона «Ткаченко»(а.с.12) Згідно з домовою книгою для реєстрації громадян, які проживають в [INFO] (Радянська) м.Прилуки, [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 08.04.2009 року(а.с.13-17). Відповідно до акту про фактичне проживання (не проживання) та реєстрацію осіб у житловому приміщенні №140 від 02.06.2016 року складеного комісією самоорганізації населення №1 центрального мікрорайону, [PERSON] за адресою: м.Прилуки, вул.Соборна (вул.Радянська)[ADDRESS] не проживає на протязі 3 років з 2015 року(а.с.19) V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року). Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що позивачеві належить 1 / 2 квартири за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності, інша 1 / 4 частина квартири належить [PERSON], та 1 / 4 частина [PERSON] . Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у будинку, що є обєктом права приватної власності,\~за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як обєктом власності. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідач по справі є колишнім чоловіком позивача і його вселення до будинку мало місце як члена сім»ї власника будинку. Відповідач на даний час фактично проживає за іншою адресою, а відтак позбавлення його права користування спірним будинком не буде для нього обтяжливим. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З обставин, які є предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірній квартирі. Згідно наданих в розпорядження суду доказів [PERSON] не проживає в належній позивачу квартирі з 2015 року. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, повязані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Разом з тим відповідачем, всупереч процесуального обовязку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо його фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачеві будинку, обєктивно свідчить про зміну його місця проживання, а тому визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату ним житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла позивача у справі. Вказані обставини свідчать, що «втручання\~у право\~відповідача» є\~співрозмірним\~із переслідуваною\~законною метою,\~а відповідно\~є «необхідним\~у демократичному\~суспільстві»,\~а відтак\~-\~позовні вимоги\~підлягають задоволенню. VІІ. Розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, судовий збір за позов немайнового характеру підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved