Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк», Приватного нотаріуса [PERSON], за участю органу виконання: Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, головного державного виконавця Гузь Л.А. про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса [PERSON] від 10.02.2017 року реєстровий номер 1445 таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовано тим, що в серпні 2017 року позивачу стало відомо про те, що на підставі виконавчого напису нотаріуса за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» головним державним виконавцем Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] 19.07.2017 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за №54331286. Як зазначає позивач, спірні правовідносини між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем про стягнення заборгованості за укладеним між ними кредитним договором від 01.02.2008 року свого часу були предметом судового врегулювання та ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 01.12.2014 року залишено без змін рішення Калинівського районного суду від 26.03.2014 року по цивільній справі №132/3806/13-ц, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено. Однак, незважаючи на наявність вищевказаного судового рішення, на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк», постановою головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] від 19.07.2017 року відкрито виконавче провадження №54331286 з примусового виконання виконавчого напису №1445, виданого 10.02.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №DN81АR23460247 від 01.02.2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 11.11.2016 року грошових коштів в сумі 157566,71 грн. з урахуванням: - заборгованості по тілу кредиту 19971,79 грн.; - заборгованості за відсотками 5868,30 грн.; - заборгованість з комісії 20665,65 грн.; - заборгованості з пені- 103319,75 грн.; -заборгованості по штрафам (фіксована частина) 250 грн.; -заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 7491,27 грн. Таким чином, на думку позивача, вказаний виконавчий напис було вчинено внаслідок грубого порушення вимог чинного законодавства на підставі незаконних вимог кредитора (ПАТ КБ «Приватбанк»), і як наслідок органом ДВС неправомірно відкрито виконавче провадження з його примусового виконання, що призвело до порушення конституційних прав та інтересів позивача. Крім того, позивачем у позовній заяві зазначено про те, що виконавчий напис було вчинено також і всупереч вимогам чинного законодавства, а саме за відсутності належних документів, що підтверджували безспірність заборгованості позивача перед банком за кредитним договором від 01.02.2008 року. Отже, на час вчинення виконавчого напису в розпорядженні нотаріуса не було усіх необхідних документів та відомостей, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому, на думку позивача, останній не мав передбачених законом підстав для його вчинення. За вказаних обставин позивач звернувся в суд з даним позовом. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, проте в матеріалах справи наявна заява [PERSON] про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, хоча про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, наявне в матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомив. Згідно відзиву на позовну заяву від 19.03.2018 року в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на його безпідставність. Відповідач -приватний нотаріус Чергінівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, проте в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності. Представник Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області- головного державний виконавець Гузь Л.А., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не зявилась, згідно заяви, наявної в матеріалах справи при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 26.03.2014 року по справі №132/3806/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в задоволенні позову було відмовлено повністю. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 01.12.2014 року рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 26.03.2014 року залишено без змін. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Однак, незважаючи на наявність судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, 10.02.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1445 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», що є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору №DN81АR23460247 від 01.02.2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 11.11.2016 року грошових коштів в сумі 157566,71 грн. з урахуванням: - заборгованості по тілу кредиту 19971,79 грн.; - заборгованості за відсотками 5868,30 грн.; - заборгованість з комісії 20665,65 грн.; - заборгованості з пені - 103319,75 грн.; -заборгованості по штрафам (фіксована частина) 250 грн.; -заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 7491,27 грн. Зі змісту вказаного виконавчого напису слідує, що стягнення здійснюється за період з 1 лютого 2008 року по 11 листопада 2016 року. В подальшому, вказаний виконавчий напис стягувачем предявлено до примусового виконання та постановою головного державного виконавця Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] на підставі заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про відкриття виконавчого провадження , було відкрито виконавче провадження ВП №54331286 від 19.07.2017 року з виконання вищевказаного виконавчого напису. Визначаючись щодо обґрунтованості позовних вимог суд виходить з того, що статтею 18 Цивільного кодексу України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису подаються: - оригінал кредитного договору; - засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно з пунктом 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. З вищенаведеного слідує висновок, що безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості за наданими документами. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а перевіряє безспірність заборгованості в контексті наявності документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. При цьому, нотаріус має впевнитись у тому, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Що стосується наявності документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, слід зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи виконавчий напис вчинено на підставі розрахунку заборгованості за договором станом на 11.11.2016 року. Проте вказаний розрахунок заборгованості не включено до переліку документів встановлених Кабінетом Міністрів України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, та на підставі виконавчих написів, а відтак даний розрахунок не являється документом який підтверджує безспірність заборгованості боржника. З огляду на вказане суд дійшов висновку, що нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості боржника в контексті наявності документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, в порушення вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів стягувачем нотаріусу має бути надано оригінал кредитного договору. Поряд з цим, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 05 липня 2017 року в справі №6-887цс17, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що на момент вчинення приватним нотаріусом [PERSON] виконавчого напису за №1445 від 10.02.2017 року [PERSON] безспірної заборгованості перед ПАТ КБ "Приватбанк" не мав, оскільки рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 26.03.2014 року по справі № 132/3806/13-ц за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості в задоволенні позову було відмовлено повністю. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 01.12.2014 року рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 26.03.2014 року залишено без змін. При цьому суд звертає увагу на те, нотаріус при вчиненні виконавчого напису міг не знати про наявність вищевказаних судових рішень, оскільки банком таке рішення суду нотаріусу не надавалося, однак це не спростовує факту відсутності у [PERSON] безспірної заборгованості перед ПАТ КБ "Приватбанк". Окрім того, в порушення вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», приватним нотаріусом [PERSON] не було враховано того, що з дня виникнення у стягувача права вимоги минуло більше, ніж три роки. Згідно зі статею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна вимога позивача щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В той же час суд звертає увагу на те, що відповідачем у справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів. (Постанова Пленуму ВССУ від 07.02.2014р. №2 «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні») Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, оскільки позовні вимоги позивача задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - ПАТ КБ "Приватбанк" на користь позивача витрати повязані зі сплатою судового збору в розмірі 640 грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial