Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір від 29 жовтня 2014 року № 071279, укладений між ним та Приватним підприємством "Фінвесткор". Визнати недійсним договір від 29 жовтня 2014 року № 071279, укладений між ним та Приватним підприємством "Грессток". Стягнути з Приватного підприємства "Грессток" на його користь кошти в розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень. Визнати недійсним договір добровільного страхування від нещасних випадків № 010515 від 12 листопада 2014 року, укладений між ним та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Традо". Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Традо" на його користь кошти в розмірі 1200 гривень (одна тисяча двісті) гривень. Стягнути з Приватного підприємства "Грессток" та Приватного підприємства "Фінвесткор" у солідарному порядку 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В основу своїх позовних вимог позивач зізслався на те,що 29 жовтня 2014 року між ним та ПП "Грессток" в особі представника [PERSON] укладено договір №071279 за яким ПП "Грессток" зобов'язувалося за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації. На виконання умов цього договору ним було сплачено 2500 грн. У цей же день між ним та ПП "Фінвесткор" в особі представника [PERSON] укладено договір № 071279 за яким підприємство зобов'язувалося вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку №1 до даного Договору, на підставі ст. 1046 ЦК України та на умовах діяльності Програми "Credit Invest". З метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором №071279 про надання безвідсоткової позики між ним та ТДВ "Страхова компанія "Традо" укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків №010515 від 12 листопада 2014 року за умовами якого він сплатив страховику страховий платіж у розмірі 1200 грн. Вважає, що укладені угоди є недійсними, з підстав вчинення їх з використанням нечесної підприємницької практики. Так, договір №071279 від 29.10.2014 року між ним та ПП "Грессток" за яким Виконавець приймає на себе зобов'язання надати за обумовлену плату інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації, був підписаний як необхідна умова надання йому грошової позики і має формальний характер так як ціна таких послуг зараховується у рахунок погашення позики. За умовами оспорюваного договору ПП "Фінвесткор" узяло на себе зобов'язання надати послуги учасникам Програми "Credit Invest", здійснити надання йому безвідсоткової позики за рахунок Фонду Учасників. Така діяльність ПП "Фінвесткор" є фінансовою послугою, тобто операцією з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. При цьому, ПП "Фінвесткор" ліцензії на надання фінансових послуг не має. За таких обставин, Договір №071279 від 29.10.2014 року укладений між ним ПП "Фінвесткор" слід визнати недійсним, як такий, що вчинений юридичною особою без відповідного дозволу. Що стосується договору добровільного страхування від нещасних випадків № 010515 від 12 листопада 2014 року, то позивач вважає, що даний договір також повинен визнаватися недійсним, оскільки оспорюваним договором №071279 передбачено такий вид забезпечення зобов'язання як добровільне страхування від нещасних випадків, а договір добровільного страхування від нещасних випадків № 010515 укладений виключно на виконання п. 2.1.5 Договору №071279 та ст. 5 Додатку №2 до цього Договору,тобто договір страхування укладений з метою забезпечення його зобов"язань перед ПП"Фінвесткор", а тому не є добровільним. Стосовно позовної вимоги про стягнення з Приватного підприємства "Грессток" та Приватного підприємства "Фінвесткор" у солідарному порядку 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, [PERSON] стверджує, що завдана йому моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього представника відповідачів, порушенні його права власності та прав як споживача. Він протягом тривалого часу не може повернути свої кошти, які під впливом обману вніс на рахунки відповідачів, не зміг отримати необхідної позики, змушений захищати свої порушені права у суді. Всі ці обставини негативно вплинули на його психологічний стан, завдали моральних страждань, порушили звичний життєвий уклад. Вважає, що такі дії відповідачів суперечить вимогам закону, за таких обставин він змушений звернутись до суду для захисту своїх законних прав та інтересів до суду. В судове засідання позивач не прибув, направив суду заяву про розгляд справи у його відсутності позов підтримав. Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Традо" у судове засідання не прибув, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, подав суду письмові запереченнях (а.с.20-21) в яких позов не визнав, посилаючись на те, що укладена угода не має жодного відношення до забезпечення виконання зобов'язань за Договором №071279 від 29.10.2014 року. Договір добровільного страхування від нещасних випадків № 010515 від 12 листопада 2014 року є самостійним договором, а не видом забезпечення зобов'язань. Представники відповідачів - Приватного підприємства "Фінвесткор", Приватного підприємства "Грессток" в судове засідання не з'явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі,мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з"ясуванню обставин справи,сприяє здійсненню прав сторін. Згідно ст.57 ЦПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін,третіх осіб,їхніх представників,допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 29 жовтня 2014 року між позивачем та ПП "Грессток" в особі представника [PERSON] укладено договір №071279 за яким ПП "Грессток" зобов'язується за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації-п.1 договору (а.с.9). На виконання умов цього договору [PERSON], сплатив 2500 грн.(а.с.7.8) 29 жовтня 2014 року між [PERSON], та ПП "Фінвесткор" в особі представника [PERSON] укладено договір № 071279 за яким підприємство зобов'язується вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики на умовах діяльності Програми "Credit Invest" (а.с.11-13). 12 листопада 2014 року між [PERSON], та ТДВ "Страхова компанія "Традо" укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків №010515 (а.с.5-6) за умовами якого [PERSON], сплатив страховику страховий платіж у розмірі 1200 гривень (а.с.4) Відповідно до ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 1 ст.203 ЦК України передбачена одна із підстав недійсності правочину, а саме, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Договори від 29 жовтня 2014 року між [PERSON], та Приватним підприємством "Фінвесткор", Приватним підприємством "Грессток", а також договір від 12 листопада 2014 року між [PERSON], та ТДВ "Страхова компанія ""Традо"" за своєю правовою природою являються цивільно-правовими. Перший, змішаний договір, направлений на формування Фонду учасників, тобто суми платежів, сплачених учасниками, що використовується виключно для надання безпроцентної позики учасникам і виплату [PERSON], загальних платежів, укладання договору особистого страхування. Також цей договір передбачає виплату [PERSON], безпроцентної позики в сумі 40000 грн. Другий договір з "Грессток" направлений на надання інформаційних, консультаційних послуг з пошуку інформації з виплатою 2500 грн. Третій договір добровільного страхування від нещасних випадків по страховому ризику, що включає смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, що стався під час дії Договору страхування з зазначенням страхової суми 40000 грн. та страхового платежу [PERSON] у сумі 1200 грн. Відповідно до вимог ст.ст.901-905 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) за завданням другої сторони (замовника) зобов'язується надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не передбачено договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін. Зі змістуст.1п.п.3,7,17,20,22 Закону України " Про захист прав споживачів" , рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року (справа N 1-26/2011 про захист прав споживачів кредитних послуг), з роз'яснень Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року ""Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"" (п.2) випливає, що відносини між [PERSON], та Приватним підприємством "Фінвесткор", Приватним підприємством "Грессток" і ТДВ "Страхова компанія "Традо" регулюються, в тому числі, нормами цього закону. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. У постановах Верховного Суду України (справи 6-22 цс 13, 6-40 цс 13), прийнятих у вказаному порядку зазначається наступне. Вказаний Закон України " Про захист прав споживачів" установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття ""пірамідальної схеми"" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми". Аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України ""Про захист прав споживачів"" дає підстави для висновку, що поняття ""пірамідальна схема"" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності. Пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Відповідно до умов договору [PERSON], сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на отримання безвідсоткової позики. ПП "Фінвесткор" без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на отримання безвідсоткового кредиту одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності Програми "Credit Invest", а тому спірні договори - це угода, яка порушує права [PERSON], а діяльність ПП "Фінвесткор" з реалізації Програми "Credit Invest" є такою, що вводить споживача в оману. Тому договір вчинений ПП "Фінвесткор" з [PERSON], являється нікчемним і до нього суд застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України ""Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"" від 06.11.2009 N 9, вказано, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Договір з ПП "Грессток" має однаковий номер з договором з ПП "Фінвесткор", були підписані в один і той же день, однією особою представником [PERSON] В цьому договорі не було конкретизовано, які саме інформаційні, консультативні послуги ПП "Грессток" надає [PERSON], і пошук якої інформації здійснюється підприємством для нього. Такий договір порушує споживчі права позивача, оскільки його укладення спрямовано не на задоволення потреб [PERSON], в отриманні інформації та консультацій, а з метою сприяння розвитку пірамідальних схем відповідача та введення в оману позивача. Враховуючи викладене, зазначений договір є недійсним - нікчемним в силу приписів ч. 6 ст.19 Закону України ""Про захист прав споживачів"". На підставі зазначеного, судом встановлюється нікчемність договорів, укладених між ПП "Грессток", ПП "Фінвесткор" з [PERSON] Що стосується договору добровільного страхування від нещасних випадків №010515 від 12 листопада 2014 року, то суд виходить з наступного. Так, згідно п. 2.1.5 Договору №071279 та ст. 5 Додатку №2 [PERSON], зобов'язаний укласти договори особистого страхування життя, здоров'я, працездатності та/або майнового страхування об'єкта застави (іпотеки) із страховою компанією на умовах визначених у додатку № 2 до даного договору. Ст. 5.2. п. "є" додатку № 2 до цього договору також передбачений обов'язок особи укласти договір особистого страхування життя, здоров'я, працездатності. При цьому ст. 5.4. додатку № 2 передбачає, що у разі невиконання вимоги щодо такого договору страхування учасник позбавляється права на отримання безвідсоткової позики. Для суду очевидно, що ці договори пов'язані між собою, в порушення вимог ч.ч. 1 і 3 ст. 203 ЦК України цей правочин суперечить ЦК, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення [PERSON], як учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі під час укладання договору з ТДВ "Страхова компанія "Традо". Про акцесорний характер договору страхування також свідчить і страхова сума (40000 грн.), яка відповідає сумі зобов'язань перед ПП "Фінвесткор" за Договором №071279. Відповідно до ст. 6 Закону України ""Про страхування"" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов'язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Таким чином, під час укладення цих договорів були порушені загальні засади цивільного законодавства щодо свободи договору, вимог розумності та справедливості у відношеннях зі споживачем (ст. ст. 3, 6, 627 ЦК України), зазначені вимоги ч.ч. 1 і 3 ст. 203 ЦК Україниі ст. 6 Закону України ""Про страхування"". Тому договір добровільного страхування судом визнається недійсним. Відповідно до ч. 1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Що стосується вимоги про стягнення з приватного підприємства "Фінвесткор" та приватного підприємства "Грессток" моральної шкоди, то слід врахувати, що в договірних відносинах законом не передбачено відшкодування моральної шкоди, тому в цій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі зазначеного, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] про визнання укладених між ним та ПП "Фінвесткор", ПП "Грессток" договорів недійсними, встановлюючи нікчемність цих договорів. Суд визнає недійсним договір між [PERSON], та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія" Традо". Також суд визначає наслідки недійсних правочинів шляхом приведення сторін у первісний стан та стягує з відповідачів на користь позивача сплачені за вказаними договорами кошти. На підставі ст.ст. 60, 209, 212-215 ЦК України,

Outcome: approved