Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця "[PERSON]." про розірвання договору купівлі-продажу шафу-купе № 64 від 03.09.2017 року, стягнення 5615,00 гривень у якості повернення сплаченої за товар грошової суми, стягнення моральної шкоди в розмірі 5000,00 гривень. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15 червня 2018 року було відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що він звернувся до СПД ФОП "[PERSON]." з метою придбання шафи-купе. Відповідачем було здійснено замірювання шафи і приблизно 23.09.2017 року позивачу додому привезли шафу. [PERSON] не мав змоги оцінити належну якість шафи, безпечну експлуатацію, її характеристики, зовнішній та внутрішній вигляд, так як представник відповідача перед збором шафи, вимагав здійснити оплату за неї. Після того як шафа була зібрана позивач виявив, що недоліки даної продукції, а саме: шафа стояла нерівно, була поставлена на пластикові куточки, що зробило її небезпечною, оскільки вона могла впасти і нанести шкоду позивачу та його дружині; силікон на дзеркалі був сильно помітний і псував зовнішній вигляд; задня стінка дуже хитка, що псує зовнішній вигляд та обмежує використання шафи в повному обсязі; зазори на розсувних дверях також псують зовнішній вигляд. [PERSON] після виявлення недоліків одразу зателефонував представнику відповідача і повідомив про недоліки. Йому обіцяли усунути недоліки у найкоротший термін, однак лише через місяць пластикові куточки на шафі були замінені на дерев'яну планку. Інших недоліків усунуто не було. Також [PERSON] зазначив, що через місяць після встановлення шафи одна з дерев'яних планок в місцях закріплення вирвалась, що свідчить про те що шафа неналежної якості і її подальша експлуатація є неможливою. Окрім того позивач вказав, що СПД ФОП здійснює свою діяльність з порушенням норм цивільного законодавства, а саме: договір купівлі-продажу шафи № 64 від 03.09.2017 року не відповідає вимогам ст. 662, 663, 671, 673, 675 ЦК України; [PERSON] не було видано фіскального чеку, незважаючи на те, що відповідач повинен був проводити розрахункові операції через зареєстровані, опломбовані у встановленому законом порядку реєстратори розрахункових операцій. Для захисту своїх прав [PERSON] звернувся до Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, які своїм листом від 18.04.2018 року рекомендували йому звернутись до суду. Позивач вважає, що його права як споживача порушені, оскільки наданий йому товар був неналежної якості, недоліки роблять неможливою експлуатацію шафи, СПД ФОП "[PERSON]." належним чином недоліки товару не усунув, у зв'язку з чим, позивач відмовляється від договору, просить суд його розірвати, вимагає повернення сплаченої за товар грошової суми та відшкодування моральної шкоди. 02.08.2018 року [PERSON] подав через канцелярію Деснянського районного суду міста Києва уточнену позовну заяву в якій позивач виклав вимоги аналогічно первісно поданій позовній заяві, а також у якості третьої особи, яка не має самостійних вимог щодо предмета спору залучив [PERSON] Відповідач СПД ФОП "[PERSON]." у встановлений строк до суду не подав відзиву на позовну заяву, інших клопотань та заяв не надходило. Позивач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. До суду надійшла заява позивача - [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач СПД ФОП "[PERSON]." в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, однак судові повістки повернулись до суду з відміткою - "за закінченням терміну зберігання", тому судом було розміщено оголошення про виклик до суду на офіційному сайті «Судова влада». Відповідачем не подано заяв про розгляд справи за його відсутності, інших клопотань не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчать матеріали справи. До суду надійшла заява третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, а у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначено. стороною чи іншим учасником справи. Згідно п. 2 ч. 7 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв'язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідачів, виходячи з вимог ст. 128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виник спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях. Дослідивши повно і всебічно обставини справи у їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи із свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з таких підстав. Судом встановлені та підтверджені матеріалами справи наступні факти та їм правідносини. Згідно договору купівлі-продажу № 64 від 03.09.2017 року суб'єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець "[PERSON]." продає шафу-купе (розмір: 1700х600х2400; матеріал: дуб молочний; складається з двох дверей П-6 стандарт), включаючи його занесення та монтаж замовнику за адресою: [ADDRESS], а замовник в свою чергу мав сплачує 5615,00 гривень за вказаний товар. Замовником сплачений аванс у розмірі 2000,00 гривень. Продавець гарантує надійну експлуатацію виробу протягом 12 місяців з моменту придбання його споживачем. Згідно відповіді Головного управління Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в місті Києві № 06.5/5866 від 18.04.2018 року, яка надавалась на запит позивача [PERSON], позивачу необхідно у встановлений законодавством спосіб встановити наявність заявленого недоліку, після чого пред'явити законні вимоги продавцю (виробнику) для виконання. В разі невиконання законних вимог, [PERSON] може звернутись до Головного управління Держпроспоживслужби у м. Києві з письмовою заявою (скаргою), додавши належним чином підтверджені докази порушення. Одночасно в порядку інформації позивача проінформовано, що питання відшкодування матеріальних та моральних збитків можуть бути вирішені в судовому порядку, відповідно до ст.3 Цивільного процесуального Кодексу України. Згідно фотографій шафи-купе, які знаходяться в матеріалах справи, даний товар містить численні недоліки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, між позивачем [PERSON] (замовник) та відповідачем фізичною особою-підприємцем "[PERSON]." (продавець) був укладений договір купівлі-продажу №64 від 03.09.2017 року, згідно якого продавець зобов'язався надати та встановити шафу-купе належної якості, а замовник взяв на себе обов'язок сплатити за це грошові кошти у розмірі 5615,00 гривень. Відповідно до частин першої, другої статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування. Відповідно суд зазначає, що [PERSON] сплатив вартість шафи-купе, після цього відповідачем було зібрано шафу. Однак після того як позивач оглянув шафу у готовому вигляді, він виявив недоліки, які заважають експлуатації товару. Після звернення позивача щодо усунення недоліків до фізичної особи-підприємця "[PERSON].", останній частково усунув недоліки шафи, однак не в повному обсязі і не забезпечив подальшої безпечної експлуатації проданого ним товару. Суд дійшов до висновку, що фізична особа-підприємець "[PERSON]." свого обов'язку щодо надання товару належної якості не виконав і дане право [PERSON] підлягає захисту. Згідно із статтею 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. Отже, [PERSON] не мав можливості виявити недоліки, придбаної шафи до того як дана шафа була зібрана. Лише після того як шафа була у готовому вигляді, позивач оглянув її та виявив недоліки, про які повідомив фізичну особу-підприємця "[PERSON].". Доказів усунення недоліків проданого відповідачем товару останній не надав, не довів суду, що вказані недоліки виникли не з його вини, не надав суду доказів того, що шафа була прийнята позивачем без претензій та зауважень. Згідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до частини першої статті 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми. Оскільки права [PERSON] як споживача є порушеними, він має право за своїм вибором вимагати розірвання договору купівлі-продажута повернення сплаченої за шафу-купе грошової суми. Виходячи з викладеного вище, враховуючи те, що матеріалами справи підтверджено наявність недоліків придбаного позивачем товару, суд дійшов висновку, що його вимоги про розірвання договору купівлі-продажу № 64 від 03.09.2017 року і повернення сплаченої за товар грошової суми у розмірі 5615,00 гривень підлягають задоволенню. Відповідно до положень частин першої та другої ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно зі ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов'язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач [PERSON] зазнав душевних страждань у зв'язку із порушенням його прав, затратою часу та зусиль, необхідними для усунення недоліків придбаного ним товару, зверненням за правовою допомогою та судовим захистом його прав, що є підставою для стягнення на його користь завданої йому моральної шкоди. Суд вважає, що завдана позивачу моральна шкода є пропорційною сумі грошових коштів в розмірі 5000,00 гривень і ці вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Відповідно до ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Згідно статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути: договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер, доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, перегляд документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження складу та розміру витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, які були надані адвокатом [PERSON] до суду були подані наступні документи: договір про надання правової допомоги № 15/2 від 26.06.2018; додатковий договір № 15/2 від 19.12.2018; ордер на надання правової допомоги серія КВ № 265930 від 26.06.2018; копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю № 2467, виданого рішення Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 23.02.2006 №28-13-26; акт виконаних робіт по договору про надання правових послуг від 19.12.2018; розрахунок вартості витрат від 19.12.2018; квитанція від 26.06.2018 на суму 5000,00грн.; квитанція від 19.12.2018 на суму 11090грн. Враховуючи вищевказані докази надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що склад і розмір витрат є підтвердженим, і витрати, які зазнав позивач підлягають задоволенню у повному обсязі в розмірі 16090,00 грн. У зв'язку з чим витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80грн.

Outcome: approved