Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача прокуратура Рівненської області про стягнення моральної шкоди завданої незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування. Позовна заява мотивована тим, що 14 червня 2011 року прокурором Володимирецького району Рівненської області порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем та розтрати чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, службовими особами Дубровицької МДПІ ДПА у Рівненській області за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 191 КК України. 15 червня 2011 року прокурором Володимирецького району Рівненської області порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем та використання завідомо підробленого документа, вчиненого службовими особами ВПМ Сарненської МДПІ ДПА у Рівненській області за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 364. Ч.3 ст. 358 КК України. 15 грудня 2011 року слідчим прокуратури Володимирецького району Рівненської області порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочинів передбачених ч.3 ст. 364,ч.1 ст. 366, ч.4 ст. 358 КК України. 15 грудня 2011 року [PERSON] обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. 04 квітня 2012 року винесено постанову про притягнення [PERSON] як обвинуваченого і пред»явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України 11 травня 2012 року обвинувальний висновок відносно [PERSON] направлено до суду. В ході судового розгляду, постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2014 року кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 365, ч.1 ст.ю 366 КК України повернуто прокурору Костопільського району для проведення додаткового розслідування. 23 січня 2015 року старшим прокурором прокуратури Костопільського району Рівненської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015180150000001 та № 42015180150000001 внесено кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачено ч.1 ст. 366 КК України та ч.1 ст. 365 КК України вчинене [PERSON] 29 лютого 2016 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Рівненської області Пивоварчуком А.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42015180150000001 внесеного від 23 січня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом службового підроблення та перевищення службових повноважень з боку старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділення протидії незаконного обігу підакцизних товарів УПМ ДПА в Рівненській області [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України у зв»язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України Позивач зазначає, що протягом майже 5 років (з 15 грудня 2011 року - часу порушення відносно нього кримінального провадження та винесення постанови про застосування запобіжного заходу) по 29 лютого 2016 року ( винесення постанови про закриття кримінального провадження ) тобто упродовж 50 календарних місяців та 14 днів він незаконно перебував під слідством та був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності . Протягом вказаного періоду, а саме з 15 грудня 2011 року він знаходився на підписці про невиїзд; не мав можливості виїхати за межі України; його було звільнено з роботи. Наведені обмеження руйнували його душевний спокій, завдавали моральних переживань, змушували нервувати, створювали дискомфорт, порушували звичайний для нього уклад життя, призводили до порушення нормальних життєвих зв'язків. Від постійного перебування у стресовій ситуації він захворів на гіпертонічну хворобу І ст., ст.. ІІ р2 СН О зі збереженою систолічною функцією ЛШ ФК. Значно погіршились відносини у його сім»ї, що призвело до її розпаду. Крім того, у зв»язку із його притягненням до кримінальної відповідальності, значно погіршився стан здоров»я його батьків пенсіонерів, у батька почав прогресувати цукровий діабет, він змушений був додатково піклуватися про них. Його було примушено звільнитись з роботи в органах податкової поліції, в подальшому при працевлаштуванні, коли з»ясовувалось, що відносно нього перебуває в провадженні суду справа, йому відмовляли у прийнятті на роботу. Завдану моральну шкоду оцінив у 500000 грн. Крім того, у зв'язку з незаконним обвинуваченням він був вимушений звернутися за захистом до захисника, за що він сплатив 4000 грн. Враховуючи викладені обставини, просив стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн. 25 січня 2019 року позивач [PERSON] подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, що після проведення судової - психологічної експертизи він просить стягнути 864 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 13 000 грн в рахунок відшкодування суми, сплаченої ним у зв»язку з наданням йому юридичної допомоги. Також 22 лютого 2019 року надіслав попередній орієнтовний розрахунок витрат та просить суд стягнути 4000 грн за надання правової допомоги у цивільній справі, 5005 грн - за проведення судової психологічної експертизи НДІСЕ, витрати на оплату поштових підправлень 124, 42 грн, вартість послуг адвоката в судовому засіданні - 1000 грн - 1 засідання, 5 судових засідань - 5000 грн, витрати на прибуття до суду 1000 грн, витрати, пов»язані із явкою для проведення експертизи - 500 грн Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 жовтня 2017 року відкрито провадження у справі.( а.с.46) Ухвалою Рівненського міського суду від 02 листопада 2017 року задоволено клопотання про забезпечення доказів по цивільній справі та витребувано з прокуратури Рівненської області матеріали кримінального провадження № 4201580150000001, внесеного 23 січня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 365. Ч.1 ст. 366 КК України відносно [PERSON]( а.с.56) 02 листопада 2017 року надійшло клопотання [PERSON] про залучення управління Служби Безпеки України в Рівненській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.( а.с.54) Листом від 02 листопада 2017 року Управління служби Безпеки України в Рівненській області повідомлено про їх право заявити про свою участь у справі в порядку ст. 36 ЦПК України.( а.с.58) 17.11.2017 року за вх. 54833 Управління Служби Безпеки України в Рівненській області заперечило проти участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.( а.с.64) Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 листопада 2017 року у справі призначено судово- психологічну експертизу та провадження у справі зупинено на час проведення експертизи ( а.с. 75) Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 грудня 2018 року було відновлено провадження у цивільній справі № 569/15151/17 ( а.с. 133) Від представника відповідача управління Державної казначейської служби України у Рівненській області до суду 26 жовтня 2017 року надійшли заперечення на позовну заяву. Відповідно до яких зазначає, що Головне управління не вступало в правові відносини з позивачем, своїми діями або бездіяльністю і не порушувало його законних прав та інтересів. Зазначив, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди виникає лише за умов, що моральні страждання особи, або втрата ним нормальних життєвих зв'язків або необхідність додаткових зусиль для організації свого життя стали наслідками порушення законних прав особи. Вважають, що серед поданих матеріалів справи порушень зі сторони органів прокуратури, що б спричинили зазначені вище наслідки не встановлено, а позивач своїми доказами не доводить заподіяння йому моральної шкоди. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що в результаті незаконного -притягнення його до кримінальної відповідальності його життя було зламане, його честь і гідність були принижені, життєвий уклад, який був складений за довгі роки, був порушений, він жив у тривалому страху за своє майбутнє, зазначає, що кожного разу під час викликів до органів прокуратури отримував погрози, про застосування відносно нього більш суворого запобіжного заходу. Наголошує на порушенні життєвих зв'язків з сім'єю, родичами та оточуючими. Проте, на їх думку, на підтвердження факту завдання моральної шкоди позивачем не надано до суду жодних доказів. Зокрема, не надано доказів прямого причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та моральними стражданнями і душевними переживанням оскільки позивачем не доведено, що насторога, тривога, емоційна напруга, нестійкий настрій, депресії та апатії викликані саме наведеними у позовній заяві обставинами і не є ознаками захворювань чи порушень, що виникли у більш ранні періоди із подальшими ускладненнями, тощо. [PERSON], також, стверджує, що за період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та від перенесених психологічних страждань він захворів на гіпертонічну хворобу І, ступінь II, ризик II СнО із збереженною систолічною функцією, розацеа, еритематозна форма, остеофолікуліт волосистої частини голови, хронічний простатит. Однак, підтверджуючих довідок з медичних закладів чи висновків експертів щодо причинного зв'язку між "незаконними" діями органів прокуратури та вищезазначеними хворобами позивач не надав. Відтак, враховуючи вищезазначене, вважають, що надані докази не підтверджують факт того, що саме із-за "незаконних" дій органів прокуратури, в частині проведення досудового розслідування щодо позивача, було спровоковано захворювання про які він зазначає. Також [PERSON] стверджує, про погіршення відносин у сім'ї, що призвели до її розпаду, а сам факт проведення досудового розслідування щодо нього, призвів до погіршення стану здоров'я його батьків і унеможливив надання систематичного лікарського догляду та санаторно-лікувального дочки. Головне управління вважає, що вищенаведені обставини не стосуються даної справи, а також позивачем не надано доказів прямого причинно- наслідкового зв'язку між досудовим слідством щодо нього та розпадом шлюбу, погіршенням здоров'я батків та унеможливленням надання санаторно- лікувального для дочки. Відтак, вважають, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 864 000 грн. є необгрунтованими та безпідставно заявленими і залишаються не доведеними в повному обсязі. У письмовому запереченні представника прокуратури Рівненської області, яке надійшло до суду 28 листопада 2017 року представник зазначає, що позивачем не доведено заподіяння йому моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру, не надано будь-яких доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв'язків, які мають бути встановленими судом і враховані при розрахунку позивачем суми відшкодування моральної шкоди. Фактів незаконних дій органів прокуратури позивачем не наведено. Крім того, до позовної заяви має бути доданий обґрунтований розрахунок суми, що стягується за відшкодування моральної шкоди, чого позивачем зроблено не було. Разом з тим, слід зазначити, в своїй заяві позивач посилається на те, що внаслідок застосування до нього запобіжних заходів він зазнав моральних переживань, порушено звичайний уклад життя та нормальні життєві зв'язки. Пунктом 14 Постанови пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, визначаються з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Мінімальний місячний розмір заробітної плати у 2017 році складає 3200 грн., що встановлено Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік». З позовної заяви вбачається, що [PERSON] перебував під слідством та судом з 15.12.2011 по 29.02.2016, тобто 50 повних місяців. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди, за умови доведеності її завдання, міг би становити 160 тис. грн. Окрім того, позивачем не наведено жодних доказів того, що його захворювання, звільнення та розлучення є наслідком саме його перебування під слідством чи судом або будь-яких інших дій органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Просить у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві та у заяві про збільшення позовних вимог. Додатково суду пояснив, що його моральні страждання розпочались ще з червня 2011 року, оскільки його постійно викликали до органів прокуратури, спочатку для відібрання пояснень. В подальшому для допиту в якості свідка, і лише в грудні 2011 року йому було пред»явлено обвинувачення. Крім того, протягом більше ніж 4 роки він їздив у судові засідання, з метою доведення своєї невинуватості, відбулось більше 30 судових засідань. Також зазначив, що підтвердження заподіяння йому моральної шкоди є висновок експерта, яким встановлено, що ситуація, яка пов»язана із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності є психотравмувальною для нього і йому спричинені моральні страждання. Просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача управління Державної казначейської служби України у Рівненській області просив у задоволенні позову відмовити, з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву. Прокурор Рівненської місцевої прокуратури заперечив проти задоволення позову, підтримав письмові поясненнях на позов від 27 листопада 2017 року та письмові заперечення від 12 лютого 2019 року подані до суду Рівненською місцевою прокуратурою, в яких вказав, що висновок експерта носить рекомендаційний характер для визначення можливого розміру компенсації, однак вказаний висновок не доводить причинного зв»язку між захворюваннями [PERSON] та фактом погіршення здоров»я у зв»язку із порушенням кримінальної справи. Просить в позові відмовити. Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв'язку і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 14 червня 2011 року прокурором Володимирецького району Рівненської області порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем та розтрати чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, службовими особами Дубровицької МДПІ ДПА у Рівненській області за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 364, ч.3 ст. 191 КК України.( а.с. 8) 15 червня 2011 року прокурором Володимирецького району Рівненської області порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем та використання завідомо пдробленого документа, вчиненого службовими особами ВПМ Сарненської МДПІ ДПА у Рівненській області за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст. 364. Ч.3 ст. 358 КК України.( а.с. 9) 21 червня 2011 року постановою слідчого прокуратури Володимирецького району Рівненської області було об»єднано дані кримінальні провадження в одне провадження ( а.с. 10) 15 грудня 2011 року слідчим прокуратури Володимирецького району Рівненської області порушено кримінальну справу відносно [PERSON] за ознаками злочинів передбачених ч.3 ст. 364,ч.1 ст. 366, ч.4 ст. 358 КК України.( а.с. 11 -12) 15 грудня 2011 року [PERSON] обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.( а.с. 111-113 том 3 кримінального провадження) 04 квітня 2012 року винесено постанову про притягнення [PERSON] як обвинуваченого і пред»явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України ( а.с. 182-185 том 3 кримінального провадження) 11 травня 2012 року обвинувальний висновок відносно [PERSON] направлено до суду.( а.с. 13- 24) В ході судового розгляду, постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 29 грудня 2014 року кримінальну справу по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 365, ч.1 ст.ю 366 КК України повернуто прокурору Костопільського району для проведення додаткового розслідування.( а.с. 25-26) 23 січня 2015 року старшим прокурором прокуратури Костопільського району Рівненської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015180150000001 та № 42015180150000001 внесено кримінальні правопорушення, відповідальність за які передбачено ч.1 ст. 366 КК України та ч.1 ст. 365 КК України вчинене [PERSON]( а.с. 2-3, 5-6 том 5 кримінального провадження) 29 лютого 2016 року старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Рівненської області Пивоварчуком А.В. винесено постанову про закриття кримінального провадження № 42015180150000001 внесеного від 23 січня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом службового підроблення та перевищення службових повноважень з боку старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділення протидії незаконного обігу підакцизних товарів УПМ ДПА в Рівненській області [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України у зв»язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.ю 365, ч.1 ст. 366 КК України( а.с. 27-28) [PERSON] фактично перебував на підписці про невиїзд з 15 грудня 2011 року по 29 січня 2016 року. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до статті 1 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів судового розслідування, прокуратури і суду» ( далі Закон № 266/94- ВР) відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; У випадках, зазначених у частині першій цієї статті,завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Частиною 2 статті вказаного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати З дослідженої в судовому засіданні постанови про закриття кримінального провадження від 29 лютого 2016 року вбачається, що досудовим слідством встановлено, що [PERSON] , працюючи на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділення протидії незаконному обігу підакцизних товарів УПМ ДПА в Рівненській області, будучи службовою особою та працівником правоохоронного органу, перевищив свої службові повноваження та вчинив службове підроблення. Під час судового розгляду свідок [PERSON] показав, що покази дані ним на досудовому слідстві не відповідають дійсності, оскільки ніякої мотопомпи він не купував. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] під час судового слідства відмовились від попередніх показів. Згідно висновку експерта № 31 від 12.08.2011 року відповідно до якого напис « копія вірна» у правому нижньому куті аркуша на якому виконано світлокопію протоколу огляду від 27.10.2010 року виконаний [PERSON]. Встановити оригінали вказаних документів досудовим слідством не представилось можливим. Вказані світлокопії виготовлені з складених невстановленою слідством особою. Об»єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України характеризується активною поведінкою, яка полягає в перекручуванні винним істини в офіційних документах шляхом використання для цього службового становища. Таким чином, в ході судового розслідування кримінального провадження відносно [PERSON] не здобуто доказів вчинення ним службового підроблення, а кримінальне провадження закрито у зв»язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 365 КК України виявляється у перевищенні влади або службових повноважень. Об»єктивна сторона перевищення влади або службових повноважень характеризується трьома обов»язковими ознаками: діянням, наслідками , що виявляються в істотній шкоді, причинним зв»язком між наслідками та діянням. Враховуючи викладене, в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України, оскільки відсутня об»єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення. ( а.с. 27-28) Судом встановлено, що 29 лютого 2016 року кримінальне провадження відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 КК України закрито, у зв»язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбаченому зазаченим вище Законом. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством. Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. З урахуванням викладеного розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», установлено з 1 січня 2019 року мінімальну заробітну плату на рівні 4173 гривні. Судом за клопотанням позивача було проведено судову психологічну експертизу, висновок експерта № 1670/18-61 від 13.12.2018 року встановив, що ситуація, яка пов»язана із незаконним притягненням до кримінальної відповідальності [PERSON] є психотравмувальною для нього. Внаслідок психотравмувальної дії вказаної ситуації [PERSON] спричиненні страждання ( моральна шкода) [PERSON] Спричинені страждання ( моральна шкода) за умов ситуації незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, що досліджуються у справі. Орієнтовний еквівалент грошової компенсації завданої [PERSON] моральної шкоди в результаті ситуації, що досліджується за справою складатиме 270 мінімальних заробітних плат.( а.с. 124-131) Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь- які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами., висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта - це докланий опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку визначеному законодавством. Суд, вказаний вище висновок експерта №1670/18-61 від 13.12.2018 оцінює як належний та допустимий доказ у справі, оскільки висновок містить повні відповіді на порушені питання та відповідає фактичним обставинам справи, є узгодженим між дослідницькою частиною та підсумковим висновком, а також обґрунтованим та узгодженим з іншими матеріалами справи. Однак, при цьому суд враховує, що висновки психолога щодо встановлення розміру компенсації моральної шкоди, у відповідності до п. 3 Постанови пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" носять рекомендаційний характер для визначення розміру цієї компенсації. Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] перебував під слідством та судом з 15 грудня 2011 року по 29 лютого 2016, тобто 4 роки 2 місяці 14 днів, загалом 50 календарних місяців та 14 днів, то мінімально встановлений розмір відшкодування моральної шкоди становить 210736,5гривень 10 копійок (4173*50 місяців і 14 днів). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди (у тому числі моральної) здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Визначений законом розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а тому суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування, оскільки обмежень щодо максимального розміру закон не містить. Європейський суд з прав людини зазначив, що обвинувачений в кримінальному провадженні має право на розгляд його справи належним чином; стаття 6 в кримінальному провадженні застосовується, щоб позбавити особу, яку звинувачено, залишатись тривалий час у стані невизначеності щодо своєї долі (справа «Нахманович проти Росії»). Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Суд дійшов висновку, що розмір гарантованого мінімуму за час перебування під слідством і судом з перебуванням протягом тривалого часу на підписці про невиїзд, не в повному обсязі компенсує завданої позивачу шкоди, з огляду на таке. При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, дійшов висновку, що порушена проти [PERSON] кримінальна справа мала тяжкі наслідки для нього, оскільки він тривалий час страждав від почуття невизначеності свого майбутнього. [PERSON] перебував під слідством з 15 грудня 2011 року по 29 лютого 2016 року та перебував на підписці про невиїзд, був позбавлений можливості виїзду разом із дитиною на лікування, якого остання потребувала в силу свого стану здоров»я. Судом також встановлено, що стан здоров»я [PERSON] в перід перебування під слідством та судом значно погіршився, що підтверджено, дослідженими в судовому засіданні довідками ( а.с. 34,35,36,37,38). Позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у порушенні його конституційних прав, переживаннях через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, порушення у зв'язку з цим нормальних життєвих зв'язків, вимушених змінах в організації його життя, а саме розлучення в 2013 році та звільнення з роботи 25 жовтня 2011 року ( а.с. 107-108). З урахуванням установлених обставин у справі, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд вважає необхідним також врахувати ступінь страждань від безпідставного обвинувачення позивача у вчиненні злочину, тривалість обмеження його конституційних прав, а тому дійшов висновку, що достатньо підстав для визначення розміру компенсації у сумі 300 000 гривен у відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] незаконними діями державних органів (слідства та суду), саме такий розмір відповідає характеру та обсягу страждань позивача, а також засадам виваженості, законності та справедливості.. Згідно з підпунктом 1 пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законом порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Таким чином, безспірне списання коштів Державного бюджету України на підставі рішення суду здійснюється саме Державною казначейською службою України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При вирішенні спору щодо стягнення суми коштів сплачених [PERSON] за надання правової допомоги в розмірі 13000 грн, суд приходить до такого висновку. У статті 3 Закону 266/94-ВР вказано, що у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. У статті 19 ЦПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними. За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до приписів викладених у статті 59 Конституції України ( діючої на момент притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності) кожен має право на правову допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішення справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура. У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися. У чинному КПК України це право закріплене вперше. Також однією з новел чинного КПК України є глава під назвою «Відшкодування (компенсація) шкоди у кримінальному провадженні, цивільний позов», згідно зі статтею 130 якої шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. На теперішній час єдиним таким законом є Закон 266/94-ВР, прийнятий ще у 1994 році, сфера дії якого поширюється на широке коло суб'єктів, у тому числі на осіб, кримінальне провадження стосовно яких було закрито у зв»язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Отже, внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та винесення постанови про закриття кримінального провадження у зв»язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає у силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону 266/94-ВР. 25 січня 2018 року [PERSON] звернувся до прокуратури Рівненської області із заявою про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів прокуратури, а саме коштів сплачених ним на надання правової допомоги під час проведення досудового розслідування в сумі 13 000 гривень в якості гонорару адвокату( а.с.149-150) Постановою старшого слідчого сідчого відділу прокуратури Рівненської області Пивоварчука А.В. в задоволенні заяви про відшкодування коштів, сплачених на надання правової допомоги під ча проведення досудового розслідування відмовлено, у зв»язку з ненаданням документів які б свідчили про укладення з адвокатом Остапенком В.С. договору про надання правової допомоги.( а.с.151-152) У цьому випадку позивач за захистом свого порушеного права звернувся у порядку цивільного судочинства до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Позивачем доведено належним чином понесення витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні. Так, з договору - доручення від 07 липня 2011 року вбачається, що [PERSON] у відповідності до ст. 59 Конституції України уповноважує адвоката Остапенка В.С. здійснювати захист прав і законних інтересів при розслідування кримінальної справи ( а.с.143) Постановою Володимирецької районної прокуратури Рівненської області від 07 липня 2011 року Остапенка В.С. призначено захисником [PERSON]( а.с.144) Договором - дорученням від 03 січня 2012 року Остапенка В.С. уповноважено здійснювати захист прав та інтересів [PERSON] під час досудового слідства ( а.с. 145) Договором - дорученням від 03 липня 2012 року Остапенка В.С. уповноважено здійснювати захист прав та інтересів [PERSON] під час судового розгляду кримінальної справи ( а.с. 147) З квитанцій до прибуткового касового ордера № 3 від 17.05.2012 року вбачається , що [PERSON] на підставі договору- доручення Остапенку В.С. було сплачено 3000 грн, квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 29.10.2013 року - 5000 грн, квитанції до прибуткового касового ордеру № 4 від 09.10.1014 року було сплачено 5000 грн, всього 13 000 грн.(а.с.140-142) Відтак, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позивач надав належні докази щодо понесених ним під час слідства та судового провадження судових витрат, а саме договору - доручення на здійснення правової допомоги та квитанції до прибуткових касових ордерів щодо сплати коштів позивачем, тому у суду не має підстав для сумніву у розмірі понесених позивачем витрат, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи щодо позовних вимог в частині стягнення судових витрат, які складаються із сплаченого ним судового збору та витрат, пов"язаних із розглядом справи, а саме із сплатою за надання юридичних послуг, платою пов»язаною із залученням експертів, проведенням експертизи, а також витрат пов»язаних із явкою до суду прийшов до такого висновку. При вирішенні вказаних вимог позивача суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних із розглядом справи. 03 серпня 2017 року між [PERSON] та адвокатом Остапенком В.С. було укладено договір про надання професійної правової допомоги (а.с. 40). Згідно наданого позивачем попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат до позову до судових витрат віднесено: вартість професійної правничої допомоги, пов»язаної із наданням правової допомоги та складання позовної заяви - 4000 грн, витрати на оплату рахунку № 16054 від 03 вересня 2018 року за проведення судової психологічної експертизи - 5005 грн., витрати на відправлення поштових відправлень ПАТ «Укрпошта» - 124, 42 грн, вартість послуг адвоката в судовому засіданні 1000 грн - 1 засідання - кількість судових засідань 5 - витрати 5000 грн, витрати на прибуття до суду 5 засідань - 1000 грн, витрати на доїзд на 25.09.2018 року на проведення судово- психологічної експертизи - 500 грн. Стаття 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137 ЦПК України). Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги ,співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які позивач поніс підлягають до часткового задоволення, виходячи з такого. Актом приймання - передачі послуг по наданню професійної правничої допомоги від 19 вересня 2017 року підтверджено надання послуг, які складаються з роз»яснення приписів викладених у Конституції України, Цивільному та Цивільному - процессуальному кодексах України, на які було витрачено 1 година та вартість становить 617, 60 грн. На опрацювання документів та складання позовної заяви - затрачено 5 годин та вартість становить 3088 грн. Роз»яснено положення щодо прав позивача у суді на що затрачено 0,5 год. та вартість становить 308, 80 грн. Розмір обгрунтованих витрат по наданню професійної правничої допомоги становить 4014 грн. 40 коп. Відповідно до оглянутої в судовому засіданні квитанції від 30 серпня 2017 року вбачається, що [PERSON] на користь адвокатського бюро Остапенко В.С. було сплачено 4000 грн за надані юридичні послуги. Щодо доводів позивача про вартість послуг адвоката за його участь у судовому засіданні в розмірі 1000 грн - 1 засідання, орієнтовно 5 судових засідань - 5000 грн, то з досліджених в судовому засіданні документів, вбачається, що адвокат Остапенко В.С. в судовому засіданні приймав участь лише 29 листопада 2017 року, однак доказів оплати 1000 грн - адвокату Остапнку В.С. за участь у судовому засіданні в ході розгляду справи не надано. На підставі вищевикладеного, позивач не сплатив в повному обсязі адвокату заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку суму витрат і відповідно не надав доказів понесених ним витрат, пов'язаних з оплатою за участь у судових засіданнях на суму 5000 грн., а тому суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача витрат за надання професійної допомоги адвоката, які позивач поніс та стверджуються документально в розмірі 4000 грн. З матеріалів справи безспірно вбачається, що позивачем [PERSON] було понесено витрати по оплаті за проведення судової психологічної експертизи, які згідно акту здачі - приймання висновку судового експерта від 13.12.2018 становлять 5005 грн ( а.с. 123) та які були оплачені [PERSON] відповідно до квитанції 0.0.1146116379.1 від 28.09.2018 року ( а.с. 178). Підтверджено позивачем і витрати пов»язані із його явкою до місця проведення експертизи, а саме м.Київ та становлять 500 грн ( а.с.169-170) Таким чином, витрати пов»язані із проведенням експертизи в сумі 5005 грн та 500 грн - у зв»язку із явкою для проведення експертизи, в силу приписів ст.133, 139 ЦПК України підлягають відшкодуванню, оскільки є доведеними у судовому засіданні. Щодо компенсації на відправлення поштових відправлень ПАТ «Укрпошта» - 124, 42 грн, витрат, які пов»язані із прибуттям до суду 5 засідань - 1000 грн, то чиним законодавством не передбачено компенсацію таких витрат. У відповідності до вимог ст. 138 ЦПК України витрати пов»язані з переїздом до іншого населенного пункту сторін та їх представників, а також наймання житла несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Отже, законодавець чітко визначив, які витрати компенсуються у разі явки до суду, серед яких компенсації за вартість квитків не передбачено. Таким чином, в судовому засіданні позивачем належними та допустимими доказами підтверджено понесення судових витрат, пов»язаних із наданням професійної правничої допомоги в розмірі 4000 грн, витрат пов»язаних із проведенням експертизи в розмірі 5005 грн та 500 грн - у зв»язку із явкою для проведення експертизи. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов»язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, то вказані витрати ( 4000 грн- професійна правнича допомога, 5005 грн- витрати пов»язані із проведенням експертизи та 500 грн - пов»язані із явкою до експертної установи) підлягають компенсації за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України

Outcome: partial