Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 05 листопада 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Підгородненської міської ради, Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив 62 «Вчитель-4» про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 04 липня 1997 року Виконкомом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих видано ордер № 543 члену ЖСК № 62 [PERSON] та її родині, яка складається з чотирьох чоловік: [PERSON] , [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] -донька, на право зайняття квартири [ADDRESS] . Після смерті матері [PERSON] , сестри [PERSON] та вітчима [PERSON] позивач фактично є єдиним власником та квартиронаймачем. В березня 2018 року йому стало відомо, що право власності на квартиру, яку він має право займати, зареєстровано за невстановленою особою, в зв`язку з чим він звернувся до правоохоронних органів з заявою від 18 квітня 2018 року на даний час проводиться досудове розслідування. Державним реєстратором Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 03 березня 2018 року прийнято рішення за індексним номером 39931078 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на кв. [ADDRESS] , яку займає та володіє позивач, за [PERSON] підставою виникнення права власності був технічний паспорт на квартиру, серія та номер [NUMBER] виданий 29 вересня 2017 року та довідка кооперативу про членство в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі, серія та номер 10 від 10 лютого 2018 року виданого Головою ОК «ЖБК 62 «Вчитель - 4» [PERSON] . В ході досудового розслідування під час допиту свідка голови ОК «ЖБК 62 «Вчитель - 4» [PERSON] встановлено, що [PERSON] остання ніколи не бачила жодних довідок про сплату пайових внесків стосовно нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не видавала. Окрім того під час допиту [PERSON] , останній пояснив, що жодних довідок про сплату ним пайового внеску стосовно нерухомого майна кв. [ADDRESS] не отримував. Тому позивач пославшись на Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» просив скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Воронок К.В., індексний номер 3991078 від 01 березня 2018 року (а.с.42-43). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 05 листопада 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.36). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с. 37). 09 листопада 2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано час для усунення виявлених недоліків (а.с. 38-39). Після усунення виявлених недоліків ухвалою судді від 13 листопада 2020 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче засідання (а.с. 63-64). Ухвалою суду від 11 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті (а.с. 90-91) 10 грудня 2020 року, 11 березня та 21 липня 2021 року на адресу суду від представника позивача надійшли заяви про розгляд справи за його відсутності на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с. 68, 88, 109). Міський голова Підгородненської міської ради Горб А. 10 грудня 2020 року, 25 січня, 13 квітня, 18 травня, та 27 травня 2021 року надав до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 70, 75, 95, 105, 107). Голова обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив 62 «Вчитель-4» Рижкова Н.І. 26 квітня 2021 року через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала, окрім того зазначила, що ОК «ЖБК 62 «Вчитель-» жодних довідок про сплату пайових внесків стосовно нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] не видавали. (а.с. 99) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом 04 липня 1997 року Виконкомом Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих видано ордер № 543 члену ЖСК № 62 [PERSON] та її родині, яка складається з чотирьох чоловік: [PERSON] , [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] -донька, на право зайняття квартири [ADDRESS] (а.с. 49). [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с. 51), [INFO] померла його сестра [PERSON] (а.с. 52) та вітчим [PERSON] , позивач фактично став єдиним квартиронаймачем. Державним реєстратором Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Воронюк К.В. прийнято рішення за індексним номером 39931078 від 01 березня 2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на кв. [ADDRESS] за [PERSON] .. Підставою виникнення права власності був технічний паспорт на квартиру, серія та номер [NUMBER] виданий 29 вересня 2017 року та довідка кооперативу про членство в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі, серія та номер 10 від 10 лютого 2018 року виданого Головою ОК «ЖБК 62 «Вчитель - 4» Рижковою Н.І. (а.с. 53). 18 квітня 2018 року позивач звернувся з заявою до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, правова кваліфікація с. 190 ч. 1 КК України (а.с. 54). В ході досудового розслідування під час допиту свідка голови ОК «ЖБК 62 «Вчитель - 4» [PERSON] встановлено, що [PERSON] остання ніколи не бачила жодних довідок про сплату пайових внесків стосовно нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] [PERSON] не видавала (а.с.58-59). Окрім того під час допиту [PERSON] , останній пояснив, що жодних довідок про сплату ним пайового внеску стосовно нерухомого майна кв. [ADDRESS] не отримував (а.с.55-57). З огляду на викладене, вбачається, що державним реєстратором Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Воронюк К.В було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на кв. [ADDRESS] за [PERSON] , на підставі технічного паспорта на квартиру, серія та номер ІС №00309 виданий 29 вересня 2017 року та довідка кооперативу про членство в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі, серія та номер 10 від 10 лютого 2018 року виданого Головою ОК «ЖБК 62 «Вчитель - 4» Рижковою Н.І., яка не видавалася останньою, що було встановлено в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 12018040650000942. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац 1 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до пункту 15 Порядку під час розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема, серед інших і щодо наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього. Загальними засадами державної реєстрації прав є: гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; публічність державної реєстрації прав; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частини перша, друга статті Закону № 1952). Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності (стаття 4 Закону № 1952). Частиною третьою статті 5 цього Закону передбачено, що право власності на квартиру, житлове та нежитлове приміщення може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини, в яких вони розташовані. У відповідності до частини першої, другої статті 12 Закону № 1952 державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав. Пункт 1 ч. 3 ст. 30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації . Пунктом 2 , 3, 4 частини 1 ст. 24 Закону встановлено, що підставами для відмови в державній реєстрації прав є: подання заяви про державну реєстрацію прав неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. Стаття 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Крім того, Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553) визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав. Отже, як на момент виникнення спірних правовідносин так і на момент вирішення справи законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19). У пункті 46.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19) визначено, що "відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (пункт 6.30 постанови від 2 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (пункт 51 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц)". До 16.01.2020 була чинною редакція ст. 26 цього Закону, яка передбачала, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься саме запис про скасування державної реєстрації прав. Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» № 340-IX від 05.12.2019, який набрав чинності 16.01.2020, внесено зміни до вищевказаної норми і викладено її в наступній редакції: «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону». Отже, з 16.01.2020 законодавцем виключено з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене, а реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування запису, не зможе його виконати. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Європейський суд з прав людини не раз наголошував на необхідності ефективного захисту. Наприклад, у п.75 рішення від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» зазначено, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади. Конституційний Суд у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам. З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає правильним скасувати рішення державного реєстратора Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Воронюк Костянтина Валерійовича, індексний номер 3991078 від 01 березня 2018 року про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] визнавши позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню. Оцінюючи надані у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, враховуючи, що державна реєстрація спірної квартир була проведена на підставі підроблених документів, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі викладеного,

Outcome: partial