Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона отримала від приватного виконавця Вольф Т.Л. постанову про відкриття ВП №56429753 від 20.05.2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші її доходи, як боржника. Вказана постанова була направлена за місцем роботи позивача. Постанова від 20.05.2018 року винесена при примусовому виконанні виконавчого напису від 24.04.2018 року №2328, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 33490,55 грн. Позивач зазначає, що приватним нотаріусом Хара Н.С. при вчиненні виконавчого напису було грубо порушено норми ст.ст. 87,88 Закону України "Про нотаріат", відсутні дані про безспірність боргу за кредитним договором, додана виписка з рахунку не є первинним документом, а фактично є довідкою про заборгованість, позивач заперечує розмір боргу та підстави здійснення нарахувань відсотків і інших стягнень за анкетою-заявою, та не отримувала вимогу з пропозицією сплатити заборгованість за кредитом. Позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за реєстровим №2328 від 24.04.2018 року про стягнення боргу в сумі 33490 грн.55 коп. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач - АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не направив до суду свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, жодних клопотань, відзиву чи заперечень суду не подали. Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, направила суду клопотання про розгляд справи без її участі, виконала ухвалу суду щодо витребування документів. Згідно ст. 2820-282 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив зачний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 22.05.2014 року між позивачем та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», було укладено кредитний договір б\\н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 63). Встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2328, від 24.04.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 33490,55 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 17360,82 грн., прострочена заборгованість за комісією 10875,72 грн., прострочена заборгованість за процентами 3554,87 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 1404,68 грн., строкова заборгованість за комісією 282,56 грн., строкова заборгованість за процентами 11,9 грн. (а.с. 33). Встановлено, що 20.05.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Київ Вольф Т.Л. було відкрито виконавче провадження за ВП 56429753 з примусового виконання Виконавчого напису №2328 від 24.04.2018 року, що вчинив приватний нотаріус Хара Н.С., на підставі заяви відповідача (а.с.7,8 ). Матеріали справи містять заяву відповідача до приватного нотаріуса про вчинення виконавчого напису, виписку з рахунку із зазначенням суми заборгованості, який було надано відповідачем нотаріусу в підтвердження наявного боргу (а.с.61,62). Також, нотаріусу було надано копію письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, надісланої боржнику з відміткою на самій Вимозі (а.с.64). Позивач суду пояснила, що не підписувала "Умов та правил надання банківських-послуг" та "Тарифи Банку", не була проінформована про умови кредитування в ПАТ "Український міжнародний банк", оскільки їх не отримувала в письмовій формі та ніхто їй нічого не роз`яснював. Отже, позивач ніколи не визнавала відсотків та інших нарахувань й порядку розрахунку заборгованості, була винна 13000,00 грн., постійно сплачувала заборгованість, але тривалий час хворіла, через що не мала змоги вчасно погашати борг. Всього позивач повернула позику в розмірі 15 тис. гривень. Також, зазначила що приватний нотаріус Вольф Т.Ф. на дату складення виконавчого напису не мав належних документів, що підтвердили б безспірну заборгованість позивача перед відповідачем, додана виписка з рахунку не є первинним документом, а фактично є довідкою про заборгованість, з якої неможливо зрозуміти, коли у відповідача виникло право вимоги, відсутні дані щодо останньої дати погашення за наданим кредитом. Позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Вольф Т.Ф. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Український міжнародний банк" боргу; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Задовольняючи позов, суд виходить з наступного. За своєю суттю виконавчий напис є розпорядженням нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника, тобто в основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника, тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником щодо суми боргу, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно п. 3.1. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 р. за № 282/20595, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пункт 3.2. Глави 16 Розділу ІІ цього Порядку передбачає, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Згідно п. 5.5. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 року, виписка з особового рахунку має містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Враховуючи позицію Верховного суду, яка викладена у постанові від 23 січня 2018 року справа № 310/9293/15, провадження № 61-154 Верховний суд, зазначив: «Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Позивач заперечує наявність боргу в сумі 33490,55 грн. перед «Перший Український Міжнародний Банк», зазначаючи, що не підписувала договір комплексного банківського обслуговування, а підписала, лише, заяву про кредит, тому не можливо стверджувати, що позивач погодила розмір відсотків, неустойки, підстави їх нарахування, ще й комісію. В підписаній Заяві від 22.05.2014р. відсутні умови про встановлення відповідальності за порушення грошового зобов`язання. В постанові Верховного суду від 14.08.2019 року справа № 569/8884/17, зазначено, що з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК, стст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень стст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права в аналогічних правовідносинах дійшла Велика палата ВС у постанові від 29.03.2019 у цивільній справі №137/1666/16-ц. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 22.05.2014 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи заяву про вчинення виконавчого напису та стягнення заборгованості , просив стягнути з боржника, крім тіла кредиту, і складові його повної вартості, зокрема, відсотки, неустойку, комісію. При цьому, матеріали справи, які були подані приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису не містять підтверджень, вказівок, чи посилань, які саме умови та правила Договору комплексного банківського обслуговування розуміла позичальник та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання. Досліджуючи письмові докази, суд встановив, що приватний нотаріус Хара Н.С. під час вчинення спірного виконавчого напису, не мала інформації про направлення позичальнику повідомлення про борг. Так, копія письмової вимоги, що була надана відповідачем нотаріусу, містить номер поштового відправлення 0602220218210108, що зазначено в правому верхньому кутку Вимоги про повернення боргу (а.с.64), але відсутні дані про відправлення даного документу [PERSON] . Дані про відправлення за номером 0602220218210108 в Укрпошті відсутні. Отже, приватний нотаріус, Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не переконалася в належному сповіщенні боржника про борг, про направлення їй вимоги. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду наведеного, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, за відсутності будь-яких заперечень зі сторони відповідача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, враховуючи положення ст.ст. 50, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5,

Outcome: approved