Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до Запорізького районного суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування витрат в порядку регресу. 22 травня 2015 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 09 червня 2015 року до справи в якості третіх осіб на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучено [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до заяви позивача від 02 липня 2015 року, [PERSON] виключено з числа відповідачів у справі, оскільки позивач не підтримує позовні вимоги до неї. Залучено [PERSON] в якості третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою суду від 02 липня 2015 року провадження в частині позовних вимог до [PERSON] закрито. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 14 вересня 2015 року в місті Запоріжжі відбулась дорожньо-транспортна пригода, винуватцем якої був відповідач [PERSON] Станом на момент вказаної пригоди, відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено автомобіль "Toyota Prado", який належав [PERSON] Оскільки відповідачем потерпілій особі шкода, завдана ДТП, відшкодована не була, [PERSON] звернувся до позивача з заявою про відшкодування такої шкоди. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі - [PERSON] на суму 46623,38 грн. Крім того, позивачем було сплачено 840,00 гривень аварійному комісару. Загальна сума, витрачена позивачем, становить 47463,39 гривень. Саме цю суму позивач просив стягнути з відповідача. Витрати позивача на юридичну допомогу в цій справі становлять 2000 гривень, які суд також просив стягнути з відповідача. Судовий збір позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] В судовому засіданні представник позивача просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнувши з [PERSON] зазначені суми. Відповідач проти позову заперечив. Зазначив про сплив строку позовної давності, подавши відповідну письмову заяву (а.с. 64, 65). Треті особи не заявили заперечень проти позовних вимог МТСБ України до [PERSON] Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та третіх осіб, дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків. В матеріалах справи міститься копія постанови Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 28 вересня 2011 року, якою [PERSON], [INFO] було визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 14 вересня 2011 року о 16 годині 45 хвилин по вулиці Радгоспній в місті Запоріжжі та внаслідок якої було пошкоджено автомобіль другого водія - [PERSON] (а.с. 16, 17). [PERSON] за вказаним фактом притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України. Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2011 року вказану постанову Шевченківського районного суду міста Запоріжжя залишено без змін (а.с. 18). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеною вину [PERSON] у вчиненні ДТП, яка відбулась 14 вересня 2011 року та внаслідок якої потерпілій особі - [PERSON], було завдано матеріальної шкоди, розмір якої визначено висновком експерта № 177 від 14 листопада 2011 року - 55948,06 гривень (а.с. 21-25). В матеріалах справи міститься копія довіреності ВКІ № 172734 від 24.03.2008 року, відповідно до якої власник автомобіля ЗАЗ 1103, 1994 року випуску, номер кузова: [NUMBER], д/н: [NUMBER] - [PERSON] передала вказаний автомобіль в розпорядження з правом продажу [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 107). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] в момент скоєння ДТП керував вказаним автомобілем на законних підставах. Відповідно до копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА 2475157 від 15 березня 2011 року, [PERSON] уклала договір страхування цивільно-правової відповідальності та забезпечила транспортний засіб - автомобіль ЗАЗ 1102, д/н: [NUMBER] за типом Договору № 3 (а.с. 75). У відповідності до п. 15.3 ст. 15 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент ДТП), договором третього типу є договір страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, особою, вказаною в договорі страхування, або однією з осіб, зазначених у договорі. Відповідач [PERSON] у вказаному договорі страхування не зазначений. Будь-яких документів на підтвердження факту страхування цивільно-правової відповідальності відповідача [PERSON] суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була. У відповідності до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 вказаного закону (в редакції, що діяла на момент ДТП та не змінювалась на момент розгляду справи в суді), МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Особа, яка постраждала в ДТП - [PERSON] звернувся до МТСБУ з заявою про відшкодування йому шкоди, завданої ДТП, на підставі ст. 35 та п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 15). Позивачем було нараховано [PERSON] 46623,38 гривень в рахунок відшкодування шкоди, завданої ДТП (а.с. 29, 30). Виплата страхового відшкодування на вказану суму відбулась на підставі платіжного доручення № 5257 від 02 грудня 2011 року (а.с. 31). У відповідності до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідач не відноситься до переліку осіб, визначених вказаною нормою. За таких обставин, суд вважає правомірними та обґрунтованими вимоги позивача до відповідача про стягнення в порядку регресу суми сплаченого страхового відшкодування - 46623,38 гривень. В той же час, частина позовних вимог в розмірі 840 гривень задоволенню не підлягає, оскільки ця сума не відноситься до страхового відшкодування та не підлягає стягненню в порядку регресу. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які документи на підтвердження сплати позивачем вказаної суми аварійному комісару. В судовому засіданні відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до вказаних правовідносин (а.с. 64, 65). Представник позивача проти поданої заяви заперечив, зазначивши про поважність причини пропуску строку позовної давності. При визначенні моменту початку перебігу строку позовної давності суд керується вимогами Глави 19 Цивільного кодексу України та приймає до уваги роз'яснення, викладені в п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Відповідно до вказаних роз'яснень: «При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування». Оскільки правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем у справі, охоплюються вимогами регресу, позовну давність в даних правовідносинах слід обчислювати з дня виплати позивачем страхового відшкодування [PERSON], з урахуванням вимог ст. 253 ЦК України, тобто з 03 грудня 2011 року. Таким чином, строк позовної давності в даних правовідносинах сплив 03 грудня 2014 року. В матеріалах справи міститься копія позовної заяви, поданої МТСБУ до [PERSON] 25 листопада 2014 року до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя. В даному випадку суд вважає відсутніми підстави для переривання строку позовної давності, визначені в ч. 2 ст. 264 ЦК України, оскільки позов подано до неналежного суду. Подання позову до неналежного суду не перериває перебігу позовної давності. Така ж позиція викладена в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах: № 6-46279св14 від 25 лютого 2015 року та № 6?50960св13 від 06 серпня 2014 року. В той же час, суд вважає поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного. Як вбачається з вищезазначеної копії позовної заяви, яку позивач подав до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя, її подано за наступною адресою відповідача: [ADDRESS]. Вказана квартира територіально перебуває в Шевченківському районі міста Запоріжжя. Суд вважає, що позивач добросовісно помилився, подаючи позов за вказаною адресою проживання відповідача, оскільки саме цю адресу зазначено в постанові Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 28 вересня 2011 року, якою відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності. Як вбачається з тексту вказаної постанови, відповідач був присутній при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно нього (а.с. 16, 17). Це ж вбачається з постанови Апеляційного суду Запорізької області від 27 жовтня 2011 року, якою вказану постанову суду першої інстанції залишено без змін. При цьому, відповідач [PERSON] був присутній на засіданні в суді апеляційної інстанції, що свідчить про отримання ним судової повістки саме за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається довідки, що надана АДС ДМС України в Запорізькій області 12 травня 2015 року, відповідач [PERSON] з 2008 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, будучи зареєстрованим на території Запорізького району з 2008 року, [PERSON] під час та після скоєння ДТП зазначав іншу адресу свого проживання, що призвело до неможливості позивача визначити адресу його реєстрації та, відповідно, подати позов до належного суду. За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 5 ст. 267 ЦК України, суд вважає необхідним визнати поважними причини пропуску позивачем позовної давності та вважає, що порушене право МТСБУ на отримання регресного відшкодування підлягає захисту. Стосовно витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У відповідності до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" № 4191 від 20.12.2011 року, розмір компенсації судових витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні. Згідно до ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік", мінімальна заробітна плата з 01 січня 2015 року встановлена в розмірі 1218 грн. на місяць. Як вбачається з журналів судових засідань, адвокат, що представляв інтереси позивача у даній справі, надавав правову допомогу позивачу в судових засіданнях загалом протягом 94 хв., що становить 1,57 години. 40 % від мінімальної заробітної плати становить 487,20 грн. Таким чином, розмір витрат на правову допомогу за участь адвоката в судовому засіданні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1,57 год. * 487,20 грн./год. = 764,90 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial