Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

31 березня 2017 року позивачі звернулися до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до ТОВ "Очаківський райагрохім" про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. Свої вимоги обґрунтовували тим, що на підставі рішення Очаківської райдержадміністрації від 29 жовтня 1996 року за № 345 [PERSON] одержав сертифікат серії МК № 0161533 на земельну частку (пай) розміром 7, 42 в умовних кадастрових гектарах землі яка перебувала у колективній власності КСП ім..Ольшанців. 25 березня 2004 року [PERSON] помер. У звязку з його смертю відкрилася спадщина у вигляді вищевказаної земельної частки, яку позивачки прийняли у спадок по ?. Після чого вони виготовили технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, згідно якої загальна площа земельної ділянки складає 6,4011 га в тому числі земельна ділянка ; 256 5,8200 га ріллі та ділянка № 256 0,5811 га багаторічних насаджень (виноградників) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В той же час, позивачки довідалися до земельна ділянка № 256 5,8200 га ріллі знаходиться у незаконному користуванні ТОВ "Очаківський райагрохім". А ні померлий [PERSON], а ні позивачі не укладали договори оренди земельної ділянки з вищезазначеним підприємством, а тому вони звернулися з вимогою про надання дозволу на виділення земельної ділянки площею 5,8200 га, але їм було відмовлено. Посилаючись на викладене, позивачі просили зобовязати відповідача повернути їм по ? вказаної земельної ділянки. У судовому засіданні, представник позивачів - адвокат [PERSON] заявлені вимоги підтримав. Ухвалою суду від 26 квітня 2017 року по справі замінено неналежного відповідача ТОВ "Очаківськиій райагрохім" на ПСП "Козирське". Представник відповідача ПСП "Козирське" [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала. Вказала, що на час смерті [PERSON], земля перебувала у колективній власності. У 2002 році було розроблено проект на посадку виноградників, а в 2004 році вони були висаджені. Тому спірна земельна ділянка не може бути повернута. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], який помер 25 березня 2004 року спадкоємцями майна померлого є його дружина [PERSON] та донька [PERSON]. Спадщина складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КПС ім.Ольшанців с.Козирка Очаківського району Миколаївської області розміром 7,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного спадкодавцю на підстав сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0161533, виданого 25 вересня 1997 року Очаківської районною державною адміністрацією. Позивачками виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок (паїв) в натурі (на місцевості), яка була затверджена розпорядженням Очаківської районної адміністрації від 03 березня 2017 року № 33. Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 4 ст. 79-1 ЗК України, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (кондикційне зобов'язання). Кондикційне зобовязання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Ознаки, характерні для кондикцїї, свідчать про те, що предявлення кондиційної вимоги визнається належним самостійним способом захисту порушеного права власності, за наявності трьох умов: (а) набуття або збереження майна, (б) набуття або збереження за рахунок іншої особи і (в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Тобто кондикція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Разом із тим, відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до вимог ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним Законом, який регулює відносини щодо оренди земельних ділянок є Закон України «Про оренду землі». Відповідно до ст.1 вищезазначеного Закону\~\~оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно ст.6 цього Закону орендарі набувають\~\~права\~\~оренди\~\~земельної\~\~ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Статтею 398 ЦК України визначено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Тобто за нормами Закону України «Про оренду землі» та статті 398 ЦК України правовою підставою для володіння і користування земельною ділянкою орендарем є укладений та зареєстрований договір оренди земельної ділянки із орендодавцем, а також з врахуванням загальних вимог щодо вчинення правочинів щодо оренди земельних ділянок і додаткова угода до договору оренди. Таким чином, під час судового розгляду справи встановлено, що на час звернення позивачів до суду з вказаним позовом у відповідача відсутні правові підстави утримувати та використовувати належну позивачам земельну ділянку.\~\~\~\~ Враховуючи те, що земельна ділянка, яка належить позивачам на підставі свідоцтва про право на спадщину, перебуває у відповідача ПСП "Козирське" без достатньої правової підстави, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved