Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

08 лютого 2019 року [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на майно. В позовній заяві зазначає, що 04 грудня 2002 року відбулися загальні збори співвласників майнових паїв с/г ТзОВ " Кустин ". Відповідно до виписки з протоколу № 1 від 04.12.2002 року, складеного на цих зборах, вирішено видати: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] майнові паї в натурі, а саме: приміщення автопарку 1974 р. на суму 18200,00 грн., що підтверджується накладною №5 від 23.12.2002. За формою та змістом дана накладна має ознаки акту прийому-передачі (зазначено, яке саме майно передається, кому саме передане, підписи сторін тощо), а тому вказані вище майнові паї, відповідно передані колишнім членам реорганізованого с/г ТзОВ "Кустин". 20 березня 2003 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серії [NUMBER] , відповідно до якого Позивачу виділено майно с/г ТзОВ "Кустин" на суму 2027.00 грн., або 0,18 відсотків. 01 грудня 2018 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу з колишнім членом реорганізованого с/г ТзОВ "Кустин" [PERSON] щодо купівлі-продажу майнового паю. В результаті укладеного договору колишній член реорганізованого с/г ТзОВ "Кустин", передав майновий пай у власність [PERSON] загальною вартістю 1456.00 грн. [PERSON] , який перебував в родинних стосунках із Позивачем, помер [INFO] , що посвідчується Свідоцтвом про смерть такого, серії [NUMBER] . За життя [PERSON] зробив заповідальне розпорядження, відповідно до якого усі майнові та немайнові права заповів [PERSON] . Із витягу зі Спадкового реєстру №54997006 вбачається, що в результаті реалізації [PERSON] своїх прав спадкоємця, у грудні 2017 року ним отримано відповідні свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво ж про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серії [NUMBER], на ім`я [PERSON] , видане після смерті останнього, зокрема [INFO] , тобто дане майно не увійшло і не могло увійти в склад спадкової маси. Таким чином, оскільки [PERSON] не позбавлявся права на спадкування у встановленому законом порядку, як спадкоємець набув право власності на майновий пай колишнього члена реорганізованого с/г ТзОВ "Кустин" [PERSON] , загальною вартістю 2413,00 грн. 16 серпня 2018 року Кустинська сільська рада Радехівського району прийняла рішення № 24, згідно якого присвоїла нежитловим господарським будівлям (приміщення гаражів) в с. Кустин, що частково належать [PERSON] , поштову адресу: [ADDRESS] . На сьогодні [PERSON] не може зареєструвати за собою право власності на вищезгадане майно. Причиною цьому є усна відмова державного реєстратора, в здійсненні державної реєстрації права власності. У зв`язку з цим, [PERSON] змушений звернутися до суду за захистом свого права власності на вищезгадане майно. Просить визнати за [PERSON] право приватної власності на 27,22% нежитлових господарських будівель, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 6 липня 2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, посилаючись на ці ж обставини просив суд виділити йому в натурі 27,22% нежитлових господарських будівель, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.65-68). Позивач у судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.72). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 16 липня 2020 року надіслала в адресу суду клопотання, в якому позовні вимоги визнає в повній мірі та погоджується на визнання за [PERSON] права приватної власності на 27,22 % нежитлових господарських будівель по [ADDRESS] , просить справу розглянути без її участі (а.с.74). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив позивач. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , загальними зборами співвласників майнових паїв с/г ТзОВ «Кустин», вирішено видати майнові паї в натурі, а саме: приміщення автопарку 1974 р. на суму 18200,00 грн., відповідно до копії виписки з протоколу № 1 від 04.12.2002 року, складеного на цих зборах та копією накладної №5 від 23.12.2002 року (а.с.12,14). 01 грудня 2018 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу майнового паю з колишнім членом реорганізованого с/г ТзОВ "Кустин" [PERSON] В результаті укладеного договору колишній член реорганізованого с/г ТзОВ "Кустин", передав майновий пай у власність [PERSON] загальною вартістю 1456.00 грн. (а.с.13). 16 серпня 2018 року Кустинська сільська рада Радехівського району прийняла рішення № 24, згідно якого присвоїла нежитловим господарським будівлям (приміщення гаражів) в с. Кустин, що частково належать [PERSON] , поштову адресу: [ADDRESS] (а.с.15). 20 березня 2003 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серії [NUMBER] , відповідно до якого йому виділено майно с/г ТзОВ "Кустин" на суму 2027.00 грн., або 0,18 відсотків (а.с.20). Згідно копії свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] , який за життя зробив заповідальне розпорядження, відповідно до якого усі майнові та немайнові права заповів [PERSON] (а.с.16,19). Із копії Витягу зі Спадкового реєстру №54997006 від 05.02.2019 року, вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON] , відкрита спадкова справа №81/2017 та видані свідоцтва про право на спадщину [NUMBER] від 14.12.2017 р. та [NUMBER] від 14.12.2017 р. (а.с.17-18). Із довідки №7777 від 06.11.2018 року, вбачається, що станом на 31.12.2012 року, в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» нежитлова будівля по [ADDRESS] , на праві власності не зареєстрована (а.с.28). Відповідно до технічного паспорту КП ЛОР «Червоноградського МБТІ», вбачається, що загальна площа нежитлової будівлі, яка розташована в [ADDRESS] , та позначена в технічній документації під позначкою №А-1 - становить 539,0 кв.м. (а.с.29-33). Згідно з Висновком про вартість майна №43, ринкова вартість нежитлової будівлі, загальною площею 539,0 кв.м. становить 168256,00 грн. (а.с.44). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до п. 15 Порядку виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво про право власності на майновий пай з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку. Аналогічні правові позиції у подібних правовідносинах відображені в постановах Вищого господарського суду України від 09.11.2016 року у справі № 921/1087/15-г/6 та у справі № 903/379/13 від 13 листопада 2013 року. «Право власності на майновий пай (його частину) посвідчується відповідним свідоцтвом, вирішення питання про видачу якого перебуває в компетенції сільської, селищної або міської ради. В той же час, право власності на майновий пай, яке підтверджується відповідним свідоцтвом, не тотожне праву власності на конкретне індивідуально визначене майно, яке входить до пайового фонду КСП і про визнання права власності на яке, як у даному випадку, заявлений відповідний позов. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передачі майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.» Державна реєстраційна служба України листом від 06.06.2014 №9299/05-15-14 «Роз`яснення щодо порядку оформлення прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств», довела до відома органів державної реєстрації прав інформацію щодо порядку оформлення прав власності на майно, виділене в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств. «Відповідно до пункту 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Україну від 28 лютого 2001 року №177, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Разом з тим листом Державною реєстраційною службою України зазначено, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) підтверджує право особи на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства. Утім державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі документів, що посвідчують виникнення чи перехід речових прав на конкретний об`єкт нерухомості, одним з яких є свідоцтво про право власності на нерухоме майно (пункт 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868). Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року №62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 04 квітня 2001 року за №306/5496 (далі - Наказ), який втратив чинність 24 травня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 року №253 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 квітня 2013 року за №673/23205. Вказаним Порядком передбачалося, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводилося підприємством-користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділені майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робило відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчувалося підписом керівника підприємства та печаткою. Вказане свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна були підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку. Враховуючи те, що Наказ втратив чинність та на даний час відсутній інший спеціальний нормативно-правовий акт, направлений на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна. Державна реєстраційна служба України вважає, що свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі та акт приймання-передавання майна є підставою для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності.» Згідно з п. 51 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553), для державної реєстрації права власності у зв`язку із виділенням нерухомого майна в натурі власникам майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств подаються: 1) свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) з відміткою підприємства правонаступника реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства про виділення майна в натурі, засвідченою підписом керівника такого підприємства та печаткою; 2) акт приймання-передачі нерухомого майна. Разом з тим, судом встановлено, що сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Кустин», 06.03.2006 року припинило свою діяльність за рішенням суду та здійснено державну реєстрацію припинення юридичної особи у зв`язку із визнанням її банкрутом, що підтверджується даними викладеними у Витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.23-27). Подані позивачем свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, серії [NUMBER], серії [NUMBER] від 20 березня 2003 року, серії [NUMBER] від 20 березня 2003 року, не мають відміток про виділення майна ліквідованого СТзОВ «Кустин» (а.с.20-22). Отже, оскільки СТзОВ «Кустин» припинило свою діяльність, позивач не спроможний виконати вимоги, щодо відмітки підприємства правонаступника реорганізованого КСП про виділення майна в натурі, засвідченого підписом керівника такого підприємства та печаткою. Враховуючи вищевказані вимоги щодо проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а також відсутність іншого спеціального нормативно-правового акту, направленого на врегулювання порядку виділення членам реорганізованого сільськогосподарського підприємства майна, позбавляє позивача права провести державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно та користуватися повноцінно ним. Відповідно до ст. 3,4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України, своє право власності на пайове майно колишнього СТзОВ «Кустин», позивач набув на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, тому є підстави для визнання за ним цього права. За змістом положень частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Так, відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений коном або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту рушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги кої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права). Забороняється відмова у правосудді з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймі «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції, вважаються законне та обгрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини поняття «майно» включає в себе, як «фактичне майно», так і майнові цінності, у тому числі і тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право, про що зазначено у справі «Совтрансавто-Холдинг проти України» (заява № 48553/99). Саме по собі право на майно може розглядатися за змістом ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо таке право буде конкретним, належним чином визначене у заявах. Заявлення особою про своє право власності може означати «володіння майном», про яке йдеться у ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо є достатні підстави для забезпечення цього права через суд у примусовому порядку. Отже в правовідносинах, що виникли відсутній механізм проставлення відповідної відмітки про виділення майна в натурі у свідоцтвах про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що є порушенням одного з елементів верховенства права - принципу правової визначеності. Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи те, що у позивача немає іншого способу захисту порушених прав, суд робить висновки, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved